ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 192/285/20

провадження № 51-2124км22

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за № 0000006 від 05 січня 2020 року за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

м. Дніпропетровська, жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу 07 вересня 2020 року за вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області, зміненим ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 05 листопада 2020 року, за ч. 2 ст. 185 КК України

із застосуванням ст. 71 цього Кодексу до покарання у виді обмеження волі

на строк 2 роки 1 місяць,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 16 березня 2022 року.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області

від 25 серпня 2021 року, залишеним без зміни ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16 березня 2022 року, ОСОБА_7 засуджено за ч. 3

ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення покарання, призначеного за вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2020 року, покаранням за цим вироком ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 28 грудня

2019 року приблизно о 22:00, зайшовши через незамкнені двері до приміщення літньої кухні, розташованої на АДРЕСА_1 , повторно таємно викрав належний ОСОБА_8 посуд, завдавши потерпілому матеріальної шкоди на суму 376 грн.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Засуджений ОСОБА_7 у касаційній скарзі, посилаючись на невідповідність висновків судів фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення кримінального процесуального закону, просить скасувати оскаржені судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи вимоги, зазначає, що він не скоював інкримінованого йому кримінального правопорушення та на час його вчинення перебував у іншому місці, а саме за місцем свого проживання, що залишено поза увагою судами першої та апеляційної інстанцій.

Позиції учасників судового провадження в судовому засіданні суду касаційної інстанції

Засуджений просив задовольнити його касаційну скаргу.

Захисник підтримав касаційну скаргу засудженого.

Прокурор, посилаючись на безпідставність доводів засудженого, просила касаційну скаргу залишити без задоволення, а постановлені у кримінальному провадженні судові рішення - без зміни.

Мотиви Суду

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

При цьому касаційний суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Тобто касаційний суд не перевіряє судових рішень у частині невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, на які є посилання в касаційній скарзі засудженого, оскільки такі обставини, що були предметом оцінки судів першої та апеляційної інстанцій, відповідно до вимог

ст. 438 КПК України не підлягають перегляду у касаційному порядку.

Під час розгляду касаційних скарг суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій.

Як передбачено ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, встановлених цим Кодексом, а обґрунтованим - рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин,

які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, тобто з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

За фактичних обставин кримінального провадження, встановлених судом першої інстанції, викладених у вироку та перевірених апеляційним судом, висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, колегія суддів касаційного суду вважає правильним і таким, що підтверджується зібраними доказами, перевіреними у судовому засіданні в установленому кримінальним процесуальним законом порядку та належно оціненими у судовому рішенні судом у їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Так, у результаті судового провадження місцевий суд дійшов висновку

про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, тобто в учиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, поєднаному

з проникненням в інше приміщення. Такий висновок суд обґрунтував дослідженими безпосередньо в судовому засіданні доказами, зміст яких детально виклав у вироку.

Відповідно до ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо.

Зазначена засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у ч. 1 ст. 94 КПК України, та сформувати повне й об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, в ході судового провадження засуджений ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, не визнав, зазначив, що

до літньою кухні не проникав, чуже майно не викрадав, а 28 грудня 2019 року цілий день перебував за місцем свого проживання.

Незважаючи на таку позицію засудженого, місцевий суд належним чином проаналізував і оцінив показання потерпілого ОСОБА_8 , який показав суду, що в 2019 році перед новим роком з літньої кухні, розташованої на території його домоволодіння, викрали посуд для приготування їжі та перерахував викрадене; свідка ОСОБА_9 , яка показала суду, що взимку в 2020 році зранку до неї прийшов ОСОБА_7 , потім приїхали працівники поліції, а за дверима в коридорі стояли каструлі, яких в її будинку не було до приходу ОСОБА_10 ; свідка

ОСОБА_11 , який підтвердив показання свідка ОСОБА_9 та зазначив, що вилучені в останньої працівниками поліції каструлі приніс до них додому ОСОБА_7 .

Крім того, суд першої інстанції в обґрунтування винуватості ОСОБА_7 послався також на дані, що містяться в протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, протоколах огляду місця події від 05 та 06 січня 2020 року

з фототаблицями, протоколах пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17 січня 2020 року за участю ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , протоколі проведення слідчого експерименту від 21 лютого 2020 року за участю

ОСОБА_7 з фототаблицями, висновку експерта судово-товарознавчої експертизи № 104-20 від 29 січня 2020 року.

Вищевказані докази об`єктивно узгоджуються між собою, а тому місцевий суд, проаналізувавши обставини кримінального провадження, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

При цьому суд зазначив, що розцінює не визнання ОСОБА_7 вини, як спробу уникнути відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, оскільки

його вина у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, доводиться дослідженими судом доказами у їх сукупності.

Апеляційний суд, переглянувши ухвалений вирок за апеляційною скаргою

ОСОБА_7 , ствердив про правильність прийнятого рішення та вказав в ухвалі, що рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня

2011 року), з чим погоджується і колегія суддів касаційного суду.

Постановлена у кримінальному провадженні ухвала апеляційного суду є належно вмотивованою та обґрунтованою, її зміст відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України, у ній наведено мотиви, з яких виходив суд, та положення закону, яким він керувався, постановляючи її.

Зважаючи на наведене, підстави для задоволення касаційної скарги засудженого відсутні.

Покарання призначено ОСОБА_7 з урахуванням положень ст. 65 КК України, і підстав уважати таке покарання несправедливим через суворість колегія суддів касаційного суду не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення,

у матеріалах провадження не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

ухвалив:

Вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 16 березня 2022 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - без задоволення.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3