ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/2006/22 Справа № 203/3031/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, за апеляційною скаргою прокурора Маріупольскої спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_5 на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2022 року про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Мена Чернігівської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,
за участю:
секретаря ОСОБА_7 ,
прокурора ОСОБА_8 ,
підозрюваного ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_9 ,-
В С Т А Н О В И ЛА:
Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2022 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Мотивуючи постановлене рішення, слідчий суддя, відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого, встановив наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 402 КК України, та врахувавши тяжкість злочину і покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим, особу підозрюваного, який не раніше судимий, має постійне місце проживання та його вік, й дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведено існування ризиків, зазначених в клопотанні, оскільки будь-яких доказів того, що підозрюваний вчиняв спроби переховування від органів досудового розслідування, впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, ухилявся від проходження військової служби, повторно вчиняв кримінальні правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби або доказів, які б об`єктивно свідчили про можливість вчинення підозрюваним відповідних дій, прокурором під час розгляду цього клопотання, не надано, тому вважав за необхідне відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою клопотання слідчого задовольнити та застосувати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, прокурор посилається на те, що висновки слідчого судді викладені в оскаржуваному рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Прокурор зазначає, що слідчий суддя не врахував те, що злочин, у якому підозрюється ОСОБА_6 , є тяжким військовим злочином. Окрім цього, посилається на те, що від моменту реєстрації кримінального провадження та до повідомлення про підозру, ОСОБА_6 не перебував у статусі підозрюваного, і не міг знати, що йому буде повідомлено про підозру, тому висновки суду про те, що від моменту внесення відомостей до ЄРДР та до повідомлення про підозру, він не вчиняв ніяких протиправних дій, є безпідставним, оскільки свої висновки, суд належним чином не обґрунтував, а ризики, зазначені в клопотанні слідчого, судом не спростовані. Прокурор, наголошує, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання від 5 до 10 років позбавлення волі, тому тільки виключний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку, та стримати від намагань переховуватись від органів досудового розслідування та суду, протиправних дії, які можуть перешкоджати провадженню, та від вчинення інших кримінальних правопорушень. До того ж, суд першої інстанції не врахував тих обставин, що свідки у цьому кримінальному провадженні не були допитані, а тому перебуваючи на волі, підозрюваний може незаконно впливати на свідків з метою зміни їх показів. З урахуванням наведеного, на переконання апелянта, ухвала підлягає скасуванню, а до підозрюваного застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. У відповідності до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, відповідно до ст. 178 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Згідно ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Відповідно до ч. 2 ст. 194 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.
Колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання слідчого зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею дотримані, а доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі щодо незаконності ухвали, є необґрунтованими.
Так, апеляційним судом встановлено, що Третім слідчим відділом (з дислокацією у місті Маріуполі) ТУ ДБР, розташованого у м. Краматорську здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000450 від 12.08.2022 за ч. 4 ст. 402 КК України.
06.11.2022 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.
09.11.2022 слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Оскаржуваною ухвалою було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 .
Згідно з доказами, долученими до клопотання, слідчим суддею належним чином і в повній мірі дослідженні у сукупності наявні докази, які є достатньо вагомими на підтвердження обґрунтованості підозри ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 402 КК України, з чим погоджується і колегія суддів, оскільки такий висновок є законним і таким, що відповідає фактичним обставинам цього провадження, сукупністю доказів у провадженні, які дають достатньо вагомі підстави зробити об`єктивний висновок, що він міг скоїти цей злочин.
Разом з цим, слідчий суддя, відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого, врахував ступінь тяжкості інкримінованого ОСОБА_6 злочину, можливе покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим, особу підозрюваного, який раніше не судимий, має постійне місце проживання та його вік, й дійшов обґрунтованого висновку, що стороною обвинувачення не надано достатніх доказів того, що підозрюваний від моменту внесення відомостей до ЄРДР за ч. 4 ст. 402 КК України та до моменту повідомлення його про підозру, вчиняв дії, які б свідчили про наявність ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
До цього ж, апеляційний суд зважає на практику ЄСПЛ, де йдеться про те, що висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
Отже, колегія суддів, вважає, що прокурором не доведено існування заявлених ризиків, передбачених п.п 1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості того, що підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, та того, що інший більш м`який чи взагалі не застосування запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.
При цьому, відповідно до п. "с" ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, Європейський суд з прав людини в рішенні по справі "Штегмюллер проти Австрії" вказав, що застосування до особи обмеження волі можливо лише за наявності ризику неявки підозрюваного (обвинуваченого) на судовий розгляд, або інших ризиків, які мають бути реальними та обґрунтованими, тобто не бути загальними та абстрактними.
З огляду на викладене, а також те, що застосування запобіжних заходів, зокрема у вигляді тримання під вартою є правом суду, а не є його обов`язком, враховуючи фактичну поведінку підозрюваного після повідомлення йому про підозру у цьому провадженні, який від органу досудового розслідування не переховувався, на виклики слідчого з`являвся, не чинив перешкод кримінальному провадженню, за викликом апеляційного суду самостійно з`явився до судового засідання для розгляду апеляційної скарги прокурора, в якій ставилось питання про застосування щодо нього найсуворішого запобіжного заходу, апеляційний суд приходить до висновку про можливість не обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу взагалі.
Разом з цим, доводи прокурора про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд розцінює як необгрунтовані, оскільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим у ст. 177 КПК України.
Доводи апеляційної скарги про те, що підозрюваний скоїв тяжкий злочин, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі, не є само по собі обставиною, яка є підставою для застосування виняткового запобіжного заходу.
Отже, слідчий суддя при розгляді клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує застосування запобіжних заходів, при цьому вислухавши та врахувавши пояснення всіх учасників судового розгляду, й дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування щодо ОСОБА_6 виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та належним чином мотивував своє рішення.
Окрім того, апеляційний суд зауважує, що досудове розслідування у цьому провадженні вже закінчено, а обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 направлено до суду, тому питання обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 , у разі необхідності, може бути вирішено судом першої інстанції в установленому законом порядку.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність, вмотивованість та обґрунтованість оскаржуваного рішення, яке зміні або скасуванню, з викладених в апеляційній скарзі прокурора мотивів, не підлягає.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 422 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Маріупольскої спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2022 року про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4