УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 623/3335/17

провадження № 51 - 6154 ск 20

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_2,

суддів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 14 листопада 2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року щодо нього,

встановив:

За вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 14 листопада 2019 року ОСОБА_1 засуджено за ч. 2 ст. 152 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років, за ч. 2 ст. 187 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна.

На підставі частин 1, 2 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань остаточно призначено ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років із конфіскацією майна, що є його власністю.

Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, речових доказів та процесуальних витрат.

Харківський апеляційний суд ухвалою від 08 жовтня 2020 року зазначений вирок місцевого суду залишив без змін.

Постановою Верховного Суду від 09 червня 2021 року касаційну скаргу захисника залишено без задоволення, а вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 14 листопада 2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року стосовно ОСОБА_1 - без зміни.

Не погоджуючись з судовими рішеннями щодо нього, засуджений ОСОБА_1 поза межами строку на касаційне оскарження подав касаційну скаргу, в якій порушує питання про поновлення йому строку на касаційне оскарження постановлених щодо нього судових рішень. В касаційній скарзі просить переглянути матеріали кримінальної справи щодо нього в касаційному порядку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 117 КПК пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою суду.

Розглянувши наведені засудженим ОСОБА_1 причини пропуску ним строку на касаційне оскарження судових рішень, колегія суддів Верховного Суду визнає такі причини поважними, а тому вважає за необхідне поновити цей строк.

Однак, перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу слід залишити без руху, встановивши засудженому строк для усунення недоліків.

Статтею 427 КПК встановлені вимоги, яким має відповідати касаційна скарга. Зокрема, у касаційній скарзі зазначаються: найменування суду касаційної інстанції; прізвище, ім`я, по батькові (найменування), поштова адреса особи, яка подає касаційну скаргу, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо такі є; судове рішення, що оскаржується; обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення; вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції; перелік матеріалів, які додаються.Також, якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає це в касаційній скарзі.

Згідно ч. 3 ст. 33 КПК кримінальне провадження у касаційній інстанції здійснює Верховний Суд, однак усупереч зазначеним вимогам закону касаційна скарга засудженого адресована Верховному Суду України.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.

При цьому слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Однак, всупереч наведеним положенням процесуального закону, з касаційної скарги засудженого ОСОБА_1 неможливо зрозуміти, яких порушень допустилися суди, а також як ці порушення вплинули на законність і обґрунтованість постановлених щодо нього судових рішень та чому їх слід відносити до підстав для скасування оскаржуваних судових рішень касаційним судом відповідно до ст. 438 КПК, з огляду на положення статей 370, 404, 412-414, 419 КПК.

Верховний Суд відзначає, що доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_1 щодо незаконності, на його думку, судового рішення, фактично зводяться до неповноти судового розгляду та заперечення правильності встановлених фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Також вимоги до суду касаційної інстанції, викладені засудженим у скарзі, не відповідають змісту ст. 436 КПК щодо повноважень суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.

Зокрема, вказаною нормою визначено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення. Однак засуджений просить скасувати лише вирок місцевого суду, хоч і оскаржує і рішення апеляційного суду.

Суд касаційної інстанції відповідно до ст. 433 КПК переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, а тому відсутність у ній чітко викладених вимог, які б узгоджувалися з положеннями ст. 436 КПК, належного обґрунтування й недотримання положень ст. 427 цього Кодексу, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, які до неї ставляться, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

Верховний Суд звертає увагу, що особа, яка подає касаційну скаргу та якій надано строк на усунення її недоліків, може виправити їх шляхом складання нового тексту касаційної скарги, якщо зауваження колегії суддів стосувалися змістовної частини скарги, та/або шляхом подання додаткових документів, якщо всупереч вимогам КПК, вона не надала усіх документів, які мають подаватися разом з касаційною скаргою.

Водночас Суд роз`яснює, що для складання та подання касаційної скарги засуджений може скористатись правовою допомогою. У разі недостатності коштів засуджений може скористатися безоплатною правовою допомогою, звернувшись до відповідного регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, в порядку п. 7 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» № 3460-VI від 02 червня 2011 року.

Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд

постановив:

Поновити засудженому ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження вироку Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 14 листопада 2019 року та ухвали Харківського апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року щодо нього.

Залишити без руху касаційну скаргу ОСОБА_1 і встановити йому п`ятнадцятиденнийстрок із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.

У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4