Номер провадження: 11-кп/813/872/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Одесі матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України, захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2023 року,

в с т а н о в и в:

Цією ухвалою продовжено строк тримання під вартою без визначення розміру застави стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на строк 60 днів до 02.04.2023.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 зазначає про суворість даного запобіжного заходу. Посилаючись на недоведеність вини обвинуваченого, апелянт указує про те, що він не має на меті ухилення від суду, обвинувачений зацікавлений в сприянні слідству та з`ясуванні обставин справи. З підстав оголошення військового стану, обвинувачений не матиме змоги виїхати за кордон. Захисник указує на те, що ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки в м. Одеса, орендує житло на підставі договору оренди, має право на проживання в ньому, а також перебуває в незареєстрованому шлюбі. Посилаючись на зміст положень ст.177, 178, 181 КПК України, сторона захисту зазначає про наявність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , не погоджуючись з постановленою ухвалою суду, зазначає про недоведеність ризиків, передбачених ч.1ст.177 КПК України, та неповну оцінку матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого. В обґрунтування доводів апелянт указує на те, що ОСОБА_10 має на утриманні дружину та неповнолітню дитини, постійне місце проживання. Також судом не враховано незадовільний стан здоров`я ОСОБА_10 , що потребує кваліфікованої медичної допомоги. Посилаючись на зміст положень ст.177, 178 КПК України, вказує про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу. Також, захисник зазначає про те, що злочин, інкримінований обвинуваченому, не було вчинено із застосуванням насильства, а тому є можливість застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо ОСОБА_10 запобіжний захід у виді застави.

Позиції сторін апеляційного провадження.

Захисник ОСОБА_7 підтримала як свої апеляційні вимоги, так і захисника ОСОБА_9 , просила їх задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту.

Захисник ОСОБА_9 в судове засідання не з`явились, його було належним чином повідомлено про час розгляду справи, тому відповідно до ст. 422 -1 КПК України його неприбуття не перешкоджає проведенню апеляційному розгляду.

Клопотань про обов`язкову участь обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_8 в апеляційному розгляді до суду не надходило.

Заслухавши позиції сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла такого висновку.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

У відповідності до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У відповідності з вимогами ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для застосування підозрюваному, обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою (рішення Європейського суду з прав людини від 26.02.2015 «Баришевський проти України», 12.03.2013 у справі «Волосюк проти України», 25.03.1999 «Пелісьє і Сассі проти Франції»), справа має суспільний інтерес та повинна бути розглянута всебічно, повно та неупереджено, у розумні строки. Вказані суспільні інтереси мають більшу перевагу ніж правила про повагу до свободи особи (справа Європейського суду з прав людини «Калашніков проти Росії», «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти Російської Федерації).

Кримінальне процесуальне законодавство не визначає підстав скасування запобіжного заходу за клопотанням сторони захисту. Скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений. Запобіжний захід може бути скасованим коли це виправдовується обставинами справи, зумовленими виникненням нових обставин після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, а також виявленням тих, які існували раніше, але про які не було відомо сторонам на час прийняття рішення про застосування запобіжного заходу, зокрема, якщо в ході кримінального провадження суттєво змінюються підстави застосування запобіжного заходу, а також обставини, які враховувалися при його обранні (змінилася кваліфікація кримінального правопорушення, погіршився стан здоров`я обвинуваченого, тощо).

Апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання осіб під вартою.

Під час розгляду клопотання сторони обвинувачення суд першої інстанції врахував, обставини того, що ОСОБА_8 на даній стадії судового розгляду обвинувачується у вчиненні чисельних кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187 КК України, за кваліфікуючими ознаками: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій. Також він обвинувачується у вчиненні декількох епізодів злочинів, передбачених ч.2 ст.186 КК України, а саме: у відкритому заволодінні чужого майна (грабіж), поєднаний з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Врахувавши дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , відсутність у нього достатньо міцних соціальних зв`язків, тяжкість злочинів та кількість епізодів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , розмір заявлених до обвинуваченого потерпілими позовних вимог, існування доведених прокурором ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які на даний час не зменшились та продовжують існувати, а саме: можливого переховування від суду з метою уникнення відповідальності, наявність ризику можливого незаконного впливу на потерпілих та свідків, які ще не допитані судом, а також можливість вчинення ним інших кримінальних правопорушень через наявність стосовно нього ряду кримінальних проваджень, які скеровано до інших судів м. Одеси за скоєння аналогічних корисливих злочинів проти власності, оскільки останній не працює та стороною захисту не надано даних про наявність у нього будь-якого джерела доходу, суд дійшов висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_8 виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки будь-який більш м`який запобіжний захід не може запобігти зазначеним вище ризикам і забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків та вказане в повній мірі відповідає меті такого запобіжного заходу та меті позбавлення особи свободи, як можливому законному випадку порушення такого права, передбаченому абз. с) ст.5 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод.

Підстав, що перешкоджають обранню запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , передбачених ч.2 ст.183 КПК України, судом не було встановлено.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Також, суд встановив, що згідно обвинувального акта ОСОБА_10 на даній стадії судового розгляду обвинувачується у вчиненні декількох кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186 КК України, а саме: у відкритому заволодінні чужого майна (грабіж), поєднаний з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Врахувавши в сукупності дані про особи обвинуваченого ОСОБА_10 , який є громадянином іншої держави та перебуває у міжнародному розшуку, відсутність у нього доведених міцних соціальних зв`язків на території України, а також тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_10 , та наявність доведених прокурором ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, які на даний час не зменшились та продовжують існувати, а саме: можливого переховування від суду з метою уникнення відповідальності, наявність ризику можливого незаконного впливу на потерпілих та свідків, які ще не допитані судом, а також можливість вчинення ним інших кримінальних правопорушень, оскільки останній підозрюється у вчиненні злочинів в іншій державі, у зв`язку з чим перебуває у міжнародному розшуку та стосовно нього існує рішення Офісу генерального прокурора про екстрадицію, яке відстрочено до ухвалення рішення у цьому кримінальному провадженні, та стороною захисту не надано належних даних про наявність у нього будь-якого джерела доходу, суд дійшов висновку про необхідність продовжити раніше обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру відповідно до вимог п.1 ч.4 ст.183 КПК України щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Крім того, суд прийняв до уваги доводи прокурора щодо того, що знаходячись на території України, з 2019 року ОСОБА_10 , видавав себе за іншу особу, а саме за ОСОБА_11 , для підтвердження своєї особистості використовував підроблений паспорт громадянина, під час судового розгляду продовжував стверджувати, що він є ОСОБА_11 , що вказує на те, що у разі зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний із триманням під вартою, останній ймовірно буде намагатись переховуватись від суду.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для продовження раніше обраного стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом не було встановлено.

У відповідності до засад, регламентованих п.1 ч.4 ст.183 КПК України, суд ухвалив рішення не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

За результатами перевірки ухвали суду першої інстанції судом апеляційної інстанції встановлено, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до особистої свободи обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та саме запобіжний захід у виді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Так, колегія суддів визнає непереконливими доводи сторони захисту про недоведеність існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, оскільки з огляду на характер та обставини вчинених кримінальних правопорушень, їх наслідки, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 , ОСОБА_10 в разі доведення їх вини в обсязі пред`явленого обвинувачення, з урахуванням даних про особи обвинувачених, є доведеною вірогідність ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Апелянтами не спростовано висновки суду про продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Ті обставини, про які зазначає сторона захисту, зокрема недоведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 , неможливість через введення військового стану обвинуваченого ОСОБА_10 покинути територію України, жодним чином не впливають на обставини існування встановлених ризиків, оскільки сама по собі тяжкість імовірного покарання є вагомим чинником доведеності можливого ризику переховування особи від органів досудового розслідування та суду з метою його уникнення.

Доводи захисника ОСОБА_7 про зацікавленість обвинуваченого ОСОБА_8 в сприянні з`ясуванню обставин справи, не заслуговують на увагу, оскільки нічим не підтверджуються.

Судом не було встановлено доказів про наявність міцних соціальних зв`язків у обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , а тому доводи захисників з цього приводу позбавлені підстав.

Жодним чином не підтверджені обставини неможливості утримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_10 за наявності у нього захворювання, яке є перешкодою для утримання особи під вартою, оскільки судом першої інстанції в ухвалі мотивовано про порядок надання необхідної медичної допомоги особам, які утримуються під вартою разі такої необхідності.

Як установлено судом, ОСОБА_8 , ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні тяжких злочинів, офіційно не працюють, не мають міцних соціальних зв`язків, здатних забезпечити їх належну процесуальну поведінку, відсутні будь-які позитивні відомості про їх особистості, крім того, обвинувачений ОСОБА_10 перебуває в міжнародному розшуку за вчинення злочину на території іншої держави, а тому, зважаючи на встановлене, відсутні правові підстави для застосування щодо даних осіб більш м`яких запобіжних заходів, оскільки вони не будуть сприяти забезпеченню виконання ними процесуальних обов`язків.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Апеляційний суд вважає, що у вказаній справі суспільний інтерес превалює над приватним інтересом обвинувачених ОСОБА_8 ОСОБА_10 на свободу.

Що ж до доводів захисника ОСОБА_9 про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді застави, оскільки злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України, він вчинив без застосування насильства, то вони не приймаються до уваги, тому що суперечать як змісту юридичної природи даного злочину, відповідно до якого кваліфікація дій особи за ч.2 ст.186 КК України передбачає не лише фактичне вчинення насильства, а і погрозу його застосування.

З огляду на викладене вище, висновок суду першої інстанції про застосування вимог п.1 ч.4 ст. 183 КПК України, що дає право суду не визначати розмір застави, є правильним.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції є вмотивованою і обґрунтованою, постановленою у відповідності до вимог закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, в апеляційних скаргах не зазначено доказів про те, що в ході кримінального провадження змінилися підстави застосування чи обставини, що були враховані при обранні запобіжного заходу.

З огляду на викладене вище, апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 належить залишити без задоволення.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.404, 405, 407, 409, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України, захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України - залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2023 року про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_10 на строк 60 днів до 02.04.2023 - залишити без змін.

Звернути увагу суду на те, що відповідно до вимог ст.28, 318 КПК України кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4