Справа № 344/1489/23
Провадження № 1-кс/344/679/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2023 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , заявника адвоката ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області заяву адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 0000293 від 31.08.2022 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту на нерухоме майно приміщення (Апартаменти) за адресою: АДРЕСА_1 , площею 128.3 м.кв., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 120, власником якого являється ОСОБА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

В обґрунтування клопотання покликається на те, що арешт на вищевказане майно, накладений ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 20.10.2022 року, накладено необґрунтовано та безпідставно, оскільки нерухоме майно приміщення (Апартаменти) за адресою: АДРЕСА_1 , площею 128.3 м.кв., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 120, не можуть вважатися речовими доказами у кримінальному провадженні, так як не відповідають встановленим процесуальним законом критеріям.

Крім того, у поданому слідчому судді клопотанні заявник покликається на неналежного суб`єкта звернення із клопотанням про арешт спірного майна, яким повинен був бути прокурор, а не слідчий.

Представник заявника у судовому засіданні вимоги заяви підтримав та просив їх задовольнити.

Слідчий в судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання, просив відмовити в повному обсязі.

Дослідивши матеріали клопотання, вважаю за необхідне зазначити наступне.

Згідно ч.1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20.10.2022 року у кримінальному провадженні № 0000293 від 31.08.2022 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України накладено арешт на нерухоме майно приміщення (Апартаменти) за адресою: АДРЕСА_1 , площею 128.3 м.кв., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 120, власником якого являється ОСОБА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , із забороною розпорядження та відчуження.

Зі змісту мотивувальної частини даної ухвали вбачається, що арешт було накладено з метою запобігання можливості перетворення та відчуження майна об`єкту житлової нерухомості приміщення (Апартаменти) за адресою: АДРЕСА_1 , площею 128.3 м.кв., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 120, власником якого являється ОСОБА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , оскільки існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, виникла необхідність у накладенні арешту на таке майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

Ст. 174 КПК України визначено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Як передбачено ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Покликаючись фактично на те, що арешт майна було накладено необґрунтовано, заявник звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

В той же час, слідчий заперечив щодо задоволення клопотання, оскільки на даний час проводиться досудове розслідування в даному кримінальному провадженні, а дане нерухоме майно визнано речовим доказом, здійснюється комплекс слідчих дій.

Представником заявника в поданій до суду заяві не наведено достатньо доказів, що арешт майна накладено необґрунтовано або в подальшому в арешті майна, а також не встановлено даних, які б не виправдовували на даний час втручання держави у право на мирне володіння майном у контексті забезпечення «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту прав конкретної особи.

За висновком слідчого судді, скасування арешту майна, станом на даний час може зашкодити ходу досудового розслідування у кримінальному провадженні та не сприятиме його дієвості та досягненню мети кримінального провадження.

При цьому, слідчий суддя зауважує, що в рамках кримінального провадження арешт речового доказу здійснено саме з метою забезпечення його збереження у незмінному стані, усунення ризиків зміни речового доказу, знищення чи спотворення відповідних якостей речового доказу, що використовуються під час доказування фактичних обставин, що становлять предмет кримінального провадження.

У рішеннях Європейського суду з прав людини Суд неодноразово доходив до висновку, що зберігання майна в якості речових доказів у кримінальному провадженні може бути необхідним в інтересах належного відправлення судочинства, що є легітимною метою в «загальних інтересах» суспільства (рішення у справах Смірнов (Smirnov), п. 57, та «East West Alliance Limited», п. 188). При цьому, має існувати розумне пропорційне співвідношення між використаними засобами та метою, яку прагнуть досягти будь-якими заходами, що застосовуються державою, у тому числі тими, що призначені для здійснення контролю за користуванням майном особи. Ця вимога виражена у визначенні «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи (рішення у справі «Едвардс проти Мальти» (Edwards v. Malta), № 17647/04, п. 69, від 24 жовтня 2006 року, з подальшими посиланнями, та вищезгадане рішення у справі Смірнов (Smirnov).

Щодо посилання заявника на неналежного суб`єкт зверненням із клопотанням про арешт майна, слідчий суддя зауважує, що аналогічне питання було предметом розгляду колегії суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду, якою у постанові від 02.02.2022 року у справі № 991/3310/21, провадження №11-сс/991/60/22 зазначено наступне:

«При цьому колегія суддів вважає неспроможними доводи апеляційної скарги про те, що слідчим суддею під час вирішення питання про арешт майна розглядалося клопотання саме детектива, який, відповідно до положень ст.64-2 КПК, не мав права звертатися до слідчого судді з клопотанням про арешт майна третьої особи, оскільки такою компетенцією наділений виключно прокурор, і саме з такими діями прокурора чинний кримінальний процесуальний закон пов`язує виникнення у третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, відповідних прав та обов`язків.

Так, згідно з положеннями ч.1 та ч.2 ст.64-2 КПК третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи. Третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна. Отже, положення статті 64-2 КПК визначають момент набуття статусу третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.171 КПК з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. Таким чином, процесуальним законом визначено коло осіб, які мають право на звернення з клопотанням про арешт майна, до якого входять зокрема прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

З зазначеним клопотанням про арешт майна звернувся детектив за погодженням з прокурором, а тому твердження представника в апеляційній скарзі про порушення вимог ст.64-2 КПК визнається колегією суддів безпідставним.

У той же час, відносно аргументу про неналежний суб`єкт звернення із клопотанням суд зазначає, що частина 2 у зв`язку з частиною 1статті 64-2 КПК є нормою дефініцією, яка визначає одного з учасників кримінального провадження. Її завданням не є встановлення диференційованого порядку звернення із клопотанням про арешт майна в порівнянні з приписом частини 1 статті 171 КПК, за яким з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач. Клопотання детектива НАБУ ОСОБА_8 від 29 квітня 2021 року (подане до суду 18 травня 2021 року) було погоджено прокурором Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , тобто прокурорський нагляд за змістом цього клопотання здійснено. Керуючись формальною логікою особи, яка подала апеляційну скаргу, суд мав би виходити з того, що Компанія не набула правового статусу (прав) третьої особи (оскільки звернувся не прокурор, а детектив (слідчий) за його погодженням і не допустити представника Компанії до провадження. У такому випадку їх аргументи взагалі не були б почуті судом».

За таких обставин слідчий суддя не вбачає підстав для задоволення клопотання заявника.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 170, 174, 309 КПК України, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 0000293 від 31.08.2022 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та підписано 03.02.2023 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1