Справа № 204/2214/22
Провадження №1-кп/204/276/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2023 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу судових засідань Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження № 0000433 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 серпня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 3 ст. 369 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 заявив клопотання про продовження строку дії обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В обґрунтування клопотання зазначив, що під час досудового розслідування було встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України та п. 2, 4, 5 ст. 178 КПК України. Обвинувачений ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком від чотирьох до восьми років з конфіскацією майна. Є достатні підстави вважати, що, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, обвинувачений, усвідомлюючи невідворотність покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, з метою уникнення відповідальності буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Санкція відповідної частини статті відносить інкримінований злочин до особливо тяжких і передбачає покарання у виді позбавлення волі. Отже, очікування можливого суворого вироку може мати значення. Крім того, враховуючи, що Дніпропетровська область значно наближена до кордонів, територія яких визначена статусом тимчасово окупована територія, останній може покинути Дніпропетровську область та Україну. Також, необхідно врахувати й той факт, що ОСОБА_3 переховувався від органів досудового розслідування, що підтверджується постановою слідчого від 05 серпня 2021 року про оголошення підозрюваного у розшук. Окрім цього, ОСОБА_3 у зв`язку із обранням статусу обвинуваченого та можливістю ознайомлення із матеріалами кримінального провадження, відомі особисті дані та місце проживання свідків у даному кримінальному провадженні, а тому є всі підстави вважати, що існує ризик незаконного впливу як на свідків, так і на експертів з метою перешкоджання їх з`явлення шляхом залякування, умовляння, пропонування неправомірної вигоди, в тому числі і за проведення експертного дослідження речей, а саме грошових коштів неправомірної вигоди. Крім того, не будучи обмеженим у вільному доступі до інших осіб, обвинувачений може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі. Окрім цього, необхідно врахувати той факт, що ОСОБА_3 пропонував та надав неправомірну вигоду, з метою уникнення покарання за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 307 КК України. Враховуючи сукупність вищевикладених обставин, суспільну небезпеку в діях обвинуваченого, в разі застосування більш м`яких запобіжних заходів щодо обвинуваченого ОСОБА_3 таких як: особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, існує реальна загроза переховування його від органів досудового розслідування та суду; незаконний вплив на свідків, експертів, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, не призведуть до забезпечення нормальної поведінки обвинуваченого та виконанню процесуальних рішень у кримінальному провадженні.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора, оскільки воно є необґрунтованим. Жоден ризик, на який посилається прокурор, належним чином не обґрунтований, а також спростовується. Свідки є співробітниками правоохоронних органів, тому є великі сумніви, що ОСОБА_3 зможе вплинути на даних осіб. Ризик можливого переховування нічим також не підтверджений і є лише припущенням прокурора. Просив змінити запобіжний захід з тримання під вартою, а саме на домашній арешт, або зменшити розмір застави.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав думку свого захисника.

Заслухавши думку учасників судового засідання, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2022 року до обвинуваченого ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4» строком до 21 квітня 2022 року включно з визначення розміру застави.

Останній раз, ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2022 року обвинуваченому ОСОБА_3 було продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 21 січня 2023 року включно.

Відповідно до вимог п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Водночас, вирішуючи питання про продовження обвинуваченому найбільш суворого запобіжного заходу, судом хоча і встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, однак на даний час ризики значно зменшились і прокурором не наведено переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити його належної процесуальної поведінки та запобігти вказаним ризикам.

Аргументи за чи проти звільнення, у тому числі ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному проведенню судового розгляду, не повинні прийматися абстрактно, але повинні бути підкріплені фактичними доказами. Небезпека переховування обвинуваченого не може бути оцінена виключно на основі важкості покарання за злочин. Наявність небезпеки переховування повинно бути оцінено з посиланням на ряд інших відповідних факторів, які можуть підтвердити існування небезпеки втечі. Або зробити її настільки незначною, що вона не може виправдати тримання під вартою. (Рішення ЄСПЛ у справі «Ігнатов проти України» від 15 грудня 2016 року).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певний ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» у справі від 23 січня 2012 року № 30671/04 наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені п.п. 1, 4 ч.1 ст. 177 КПК України.

Оцінюючи ризик того, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, суд також зазначає, що існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, може вдатися до відповідних дій.

На користь реального існування вказаного ризику слід віднести ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 3 ст. 369 КК України, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 4 до 8 років з конфіскацією майна.

Що стосується посилання прокурора про оголошення ОСОБА_3 у розшук протягом 05 серпня 2021 року по 21 лютого 2022 року, суд зазначає наступне.

Як було встановлено під час дослідження письмових доказів по справі, обвинувачений ОСОБА_3 не ухилявся від органу досудового розслідування, оскільки останній постійно проживав за місцем проживання, відвідував судові засідання в Жовтневому районному суді м. Дніпропетровська, а тому дане посилання прокурора, як на підставу наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України судом не береться до уваги.

Між тим, 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан, що дає підстави вважати, що, перебуваючи на свободі, та під загрозою можливого застосування тяжкого покарання, у разі визнання винуватим у вчиненні злочину, може переховуватися від суду під час воєнного стану в Україні, у тому числі й на території Російської Федерації.

Суд вважає за необхідне надати відповідну оцінку ризику запровадження воєнного стану та збройної агресії в Україні, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Що стосується ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконного впливу ОСОБА_3 на свідків у даному кримінальному провадженні, суд зазначає наступне. В судовому засіданні допитані майже всі свідки, які надали свої показання, будучи під присягою. Однак, залишаються недопитаними свідки, які є діючими працівниками правоохоронних органів, а тому посилання сторони обвинувачення на можливість здійснення тиску з боку ОСОБА_3 на вказаних свідків є маловірогідним та судом не береться до уваги. Враховуючи вказане, судом вказаний ризик не може бути врахованим.

Щодо ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, суд вважає за необхідним зазначити, що прокурором не було надано суду жодних доказів можливого вчинення обвинуваченим дій щодо перешкоджання розгляду кримінального провадження, а посилання прокурора, як на підставу наявності такого ризику надання неправомірної вигоди слідчому, судом не береться до уваги, оскільки на даний час судовий розгляд по справі не закінчений та, враховуючи презумпцію невинуватості, дійти до висновку щодо наявності вини обвинуваченого у причетності до вчинення кримінальних правопорушень суд не має можливості.

Тому, хоча існує ризик, передбачений п. 1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: ризик переховування від суду, вагомість такого ризику значно зменшилась на даній стадії судового розгляду у порівнянні із застосуванням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та запобіганню такого ризику може забезпечити інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт, який в повному обсязі може забезпечити належне виконання покладених на ОСОБА_3 судом обов`язків.

Крім того, суд враховує загальний строк перебування ОСОБА_3 під вартою.

Щодо клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, то суд, вважає за можливе його задовольнити, застосувавши до обвинуваченого запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з покладанням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, оскільки на думку суду такий запобіжний захід є достатнім та необхідним.

На думку суду, застосування запобіжного заходу до обвинуваченого у вигляді цілодобового домашнього арешту в повній мірі забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Крім того, в разі визнання обвинуваченого ОСОБА_6 винним та призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі, суд не позбавлений можливості вирішити питання про взяття під варту в порядку виконання вироку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-179, 181, 331, 369, 371, 372, 376 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И Л А:

В задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - відмовити.

Клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту задовольнити.

Змінити запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 3 ст. 369 КК України, у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт строком на 60 діб, тобто до 17 березня 2023 року включно.

Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , цілодобово не покидати приміщення будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в якому він проживає; прибувати до суду за першою вимогою; утримуватись від спілкування зі свідками; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 202 КПК України обвинуваченого ОСОБА_3 негайно доставити до місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , і звільнити з-під варти в залі суду.

Ухвалу про зміну запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту передати для виконання органу поліції за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_3 .

Зобов`язати орган поліції негайно поставити на облік особу, щодо якого застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що працівники поліції, відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Копію ухвали направити до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4», для виконання.

Копію ухвали направити начальнику відділення поліції № 6 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області, для виконання, відповідно до норм ст. 181 КПК України.

Ухвала набирає чинності негайно і оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1