Справа № 761/7602/23
Провадження № 1-кс/761/5157/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2023 року місто Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві матеріали скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Києві від 24 лютого 2023 року про відмову у визнанні потерпілою у кримінальному провадженні № 0000434

У С Т А Н О В И В:

У провадженні Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Києві перебуває кримінальне провадження № 0000434 від 20 вересня 2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 365 КК України.

Постановою слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Києві від 24 лютого 2023 року відмовлено ОСОБА_3 у визнанні потерпілою у кримінальному провадженні № 0000434.

Не погоджуючись із винесеною постановою, 01 березня 2023 року ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва зі скаргою на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Києві від 24 лютого 2023 року про відмову у визнанні потерпілою у кримінальному провадженні № 0000434. З її змісту вбачається, що у провадженні ТУ ДБР, розташованого в м. Києві перебуває кримінальне провадження № 0000434 від 20 вересня 2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 365 КК України. 24 лютого 2023 року слідчий ТУ ДБР, розташованого в м. Києві виніс постанову про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілою у цьому кримінальному провадженні. Заявник вважає постанову незаконною, невмотивованою та передчасною, адже вона не відповідає вимогам ч. 5 ст. 110 КПК України. Вказує, що слідчий, перед тим як постановити дану постанову, не вчинив ряд обов`язкових слідчих і процесуальних дій.

Заявник у судовому засіданні підтримала вимоги скарги та просила її задовольнити.

Уповноважена особа Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Києві повідомлена про день і час судового засідання у встановленому законом порядку в судове засідання не з`явилась. Водночас, на адресу суду надійшли письмові заперечення на скаргу, у яких останній просив відмовити у задоволенні скарги.

З урахуванням положень ч. 3 ст. 306 КПК слідчий суддя вважає за можливе розглядати скаргу за відсутності слідчого, рішення якого оскаржується, оскільки це не є перешкодою для її розгляду.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не відбувалось на підставі ч. 4 ст. 107 КПК України.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Положеннями ст. 9 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим-особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Частина 5 ст. 55 КПК України передбачає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Відповідно до ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

Перевіривши зміст оскаржуваної постанови слідчого від 24 лютого 2023 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілою, слідчий суддя вважає, що ця постанова формально містить усі відомості (елементи), передбачені для такого процесуального рішення.

Так, слідчим ТУ ДБР, розташованого в м. Києві проводиться досудове розслідування в ході якого не здобуто доказів, які б вказували на вчинення саме ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 365 КК України відносно ОСОБА_3 .

Згідно правової позиції Великої палати Верховного Суду від 16.01.2019, справа № 439/397/17, поняття «потерпілий» у матеріальному кримінальному праві та у кримінальному процесі за змістом не є тотожними. У кримінально-правовому розумінні потерпілий це особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо заподіюється фізична, моральна та/або матеріальна шкода.

Поняття «потерпілий» в кримінально-правовому значенні є первинним щодо його розуміння в кримінальному процесі, оскільки в кримінальному праві потерпілий з`являється об`єктивно, в результаті вчинення саме проти нього кримінального правопорушення.

Таким чином, потерпілий у кримінально - правовому розумінні як жертва посягання з`являється вже з моменту вчинення такого посягання, незалежно від того чи закріплений такий статус процесуально.

Частина 1 статті 125 КК України передбачає відповідальність за умисне легке тілесне ушкодження.

Відповідно ст. 477 КПК України кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, дізнавачем, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених , зокрема статтею 125 (умисне легке тілесне ушкодження).

При цьому, об`єктом посягання в розумінні ст. 125 КК України, за ознаками якої здійснюється кримінальне провадження, є здоров`я особи.

З об`єктивної сторони злочин характеризується спричиненням тілесних ушкоджень. Злочин вважається закінченим з моменту заподіяння фізичної шкоди у вигляді певних наслідків.

Як вбачається з долучених до скарги документів, заявнику ОСОБА_3 ймовірно наніс тілесні ушкодження слідчий Шевченківського УП ГУ НП в місті Києві ОСОБА_4 у приміщенні Шевченківського районного суду міста Києва приблизно об 11:00 11 липня 2022 року.

З метою встановлення обставин, які повідомлені ОСОБА_3 , щодо нанесення останній тілесних ушкоджень, слідчим ТУ ДБР, розташованого в м. Києві проведено огляд відеозапису з камер відеоспостереження, які знаходились на першому поверсі Шевченківського районного суду міста Києва, та на які зафіксовано події, що відбулись близько 11 години 11 липня 2022 року. В ході огляду якого встановлено, що ОСОБА_4 не наносив ударів та інших дій, якими могли б бути спричинені ОСОБА_3 тілесні ушкодження.

Також, відповідно до копії Талону візиту швидкої допомоги ОСОБА_3 оглянуто 67 бригадою швидкої допомоги КНМ «Центр ЕМД та МК» 11 липня 2022 року об 11:45, відповідно до якого: тиск -120/80 мм рт.ст., пульс - 64, температура - нормальна. Пацієнту зроблено: огляд, електрокардіографію, переферична капілярна оксигенація - 98%, корвалол - 40 крапель перорально.

Інших доказів можливого нанесення шкоди здоров`ю ОСОБА_3 матеріали справи не містять.

Відтак, слідчий суддя вважає, що з метою встановлення істинних обставин можливого вчинення працівником правоохоронного органу відносно ОСОБА_3 кримінального правопорушення, слідчому необхідно отримати копії медичних документів, які підтверджують факт отримання ОСОБА_3 тілесних ушкоджень, які мали місце 11 липня 2022 року.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, такий запит слідчим було зроблено, однак, на час винесення постанови про відмову у визнанні потерпілою від 24 лютого 2023 року відповіді не отримано.

Відповідно до ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Так, слідчим розглянута заява ОСОБА_3 про визнання її потерпілою та за результатами розгляду заяви винесено оскаржувану постанову.

Слідчий суддя зазначає, що під час розгляду скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого про відмову у визнанні її потерпілою у кримінальному провадженні № 0000434 доказів, які б вказували на завдання шкоди ОСОБА_3 не надано. Разом із тим, з метою встановлення істинних обставин у справі слідчий суддя вважає за необхідне скасувати постанову слідчого ТУ ДБР в м. Києві від 24 лютого 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000434 від 20 вересня 2022 року та вирішити питання про визнання ОСОБА_3 потерпілою у вказаному кримінальному провадженні чи відмови у визнанні потерпілою після отримання відповіді на запит про надання копій медичних документів, які підтверджують факт отримання ОСОБА_3 тілесних ушкоджень, які ймовірно мали місце 11 липня 2022 року.

Щодо вимог скарги про зобов`язання слідчого визнати заявника потерпілою у кримінальному провадженні, тобто фактичної констатації слідчим суддею такого статусу, слідчий суддя зазначає про таке.

До повноважень слідчого судді не входить вирішення питання про визнання особи потерпілим, з`ясування питань заподіяння особі певної шкоди, її розміру та перевірки всіх обставин кримінального провадження, оцінка в цій частині будь-яких доказів на даній стадії кримінального провадження. Більше того, вказані вимоги не ґрунтуються на законі, оскільки питання визнання заявника потерпілим відноситься до дискреційних повноважень слідчого, прокурора відповідно до вимог закону.

У свою чергу, слідчий суддя не може підміняти і приймати рішення, котрі віднесені до компетенції органу досудового розслідування або прокурора, які є самостійними у прийнятті таких рішень відповідно до положень ст. ст. 36, 40 КПК України.

Протилежне суперечило би принципу диспозитивності, згідно з яким слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які віднесені до його повноважень цим Кодексом (ч. 3 ст. 26 КПК України).

Слідчий суддя, суд не вправі перебирати на себе функції інших учасників кримінального провадження, зокрема функцію процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється прокурором.

Крім того, вимоги п. 3 ч.2 ст.307 КПК України застосовуються слідчим суддею лише у випадку зобов`язання слідчого, дізнавача чи прокурора вчинити дію, яку він зобов`язаний вчинити.

З огляду на викладене вище, слідчий суддя доходить висновку про необґрунтованість таких вимог скарги, у зв`язку з чим не вбачає підстав для їх задоволення у наведеній частині.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 22, 26, 55, 110, 303-307, 370, 372 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Скаргу задовольнити частково.

Скасувати постанову слідчого другого слідчого відділу ТУ ДБР в м. Києві від 24 лютого 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000434 від 20 вересня 2022 року.

У задоволенні інших вимог скарги - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1