20.02.2023
Справа № 642/371/23
Провадження № 1-кс/642/338/23
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

14 лютого 2023 року м. Харків

Слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові клопотання слідчого СВ ВП №2 Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000055 від 06.01.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 , звернувся до суду з клопотанням, в якому просить, з метою забезпечення цивільного позову накласти арешт на автомобіль HYUNDAI ACCENT (2013 року випуску), сірого кольору, № куз. НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_5 (свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 від 08.05.19), заборонивши вчинення з ним будь-яких правочинів, в тому числі пов`язаних з відчуженням вказаного майна третім особам.

Як вбачається з наданого клопотання та додатків до нього, що у У провадженні СВ ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000055 від 06.01.2023 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 191 ч 3, 366 ч 1 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 27 ч.5- 191 ч.3, ст. 27 ч.5- 366 ч.1 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 27 ч.5- 191 ч.3, ст. 27 ч.5 - 366 ч.1 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 27 ч.5- 191 ч.3, ст. 27 ч.5- 366 ч.1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено,що заступник начальника ВП «Локомотивне депо Основа» Регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця» ОСОБА_5 , будучи службовою особою, шляхом зловживання службовим становищем, діючи за попередньою змовою групою осіб, а саме з водіями Основ`янської автоколони структурного підрозділу «Харківська автобаза» РФ «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця» ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , згідно заздалегідь розробленого злочинного плану, в період часу з 17.01.2020 по 17.04.2020 (більш точна дата та час вчинення злочину в ході досудового слідства не встановлені), задля вчинення заволодіння чужим майном, і з метою звернення на свою користь дизельного пального, належного Основ`янській автоколоні структурного підрозділу «Харківська автобаза» РФ«Південна залізниця» АТ «Українська залізниця», отримавши за подорожніми листами на складі Основ`янської автоколони структурного підрозділу «Харківська автобаза» РФ«Південна залізниця» АТ «Українська залізниця», розташованої за адресою: м. Харків, вул. Деповська, 1а, талони на отримання на АЗС дизельного пального, яке мало використовуватися на поїздки на закріплених за ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 автомобілях, в подальшому отримували на АЗС за талонами дизельне пальне, яке в свою чергу насправді на поїздку на автомобілях по маршруту, зазначеному в подорожніх листах не використовували, а звертали на свою користь.

Своїми умисними незаконними діями, які виразились в заволодінні чужим майном, вчиненому групою осіб, шляхом зловживання службовим становищем та службового підроблення, ОСОБА_5 в групі з ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 незаконно заволоділи майном РФ «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця», на загальну суму понад 90 тисяч гривень.

18.01.2023 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопрушень, передбачених ст. ст. 191 ч.3, 366 ч 1 КК України.

23.01.2023 ОСОБА_7 та ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.3 ст.191, ч.5 ст.27 ч.1 ст.366 КК України.

26.01.2023 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.3 ст.191, ч.5 ст.27 ч.1 ст.366 КК України.

08.02.2022 потерпілим АТ «УЗ» в особі РФ «ПЗ`АТ «УЗ» подано до СВ ВП № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області цивільні позови в рамках вказаного кримінального провадження до підозрюваних з метою відшкодування спричинених кримінальним правопорушенням матеріальних збитків.

Під час здійснення досудового розслідування встановлено, що згідно довідки про власність рухомого майна інформаційної бази «АРМОР» у власності підозрюваного ОСОБА_5 наявний автомобіль HYUNDAI ACCENT (2013 року випуску), державний номер НОМЕР_2 , який належить останньому на праві власності (свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 від 08.05.19).

В обгрунтування клопотання слідчий послався на те, що незастосування арешту майна підозрюваного, в свою чергу без тимчасового позбавлення можливості будь-яких осіб відчужувати це майно, може призвести до втрати, вказаного майна, що може перешкодити забезпеченню відшкодування цивільного позову.

У судовому засіданні слідчий клопотання підтримав, підтвердив доводи, викладені у клопотанні на його обгрунтування, просив його задовольнити у повному обсязі.

Власник майна ОСОБА_5 та представник власника майна адвокат ОСОБА_10 у судове засідання не з`явилися, звернулися до суду з заявою про розгляд клопотання у їх відсутності, тому суд вважає можливим розглянути клопотання у їх відсутності на підставі ч.1 ст.172 КПК України.

Заслухавши думку слідчого, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст.94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно вимог ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

В ході розгляду клопотання встановлено, що 08.02.2022 потерпілим АТ «УЗ» в особі РФ «ПЗ`АТ «УЗ» подано до СВ ВП № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області цивільні позови в рамках вказаного кримінального провадження до підозрюваних з метою відшкодування спричинених кримінальним правопорушенням матеріальних збитків.

В обгрунтування клопотання слідчий посилається на необхідність відповідно до вимог ч. 2 ст. 170 КПК України накласти арешт на майно з метою:

- відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Заходи забезпечення у вигляді арешту майна мають бути пропорційними щодо мети їх застосування, повинен бути встановлений справедливий баланс між завданнями кримінального провадження та вимогою захисту основних прав особи.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Під заходами забезпечення кримінального провадження прийнято розуміти передбачені КПК заходи примусового характеру, які застосовуються за наявності підстав та в порядку, встановленому законом, з метою запобігання і подолання негативних обставин, що перешкоджають або можуть перешкоджати вирішенню завдань кримінального провадження, забезпеченню його дієвості.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що потреби досудового розслідування у даному кримінальному провадженні на теперішній час виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи осіб, як арешт вказаного вище транспортного засобу, з забороною відчуження, розпорядження, користування. Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

Враховуючи визначені в ч.2 і ч.4 ст.173 КПК України обставини, зокрема розумність і співрозмірність обмеження права власності, слідчий суддя вважає за необхідне накласти арешт на транспортний засіб, який належить підозрюваному ОСОБА_5 , у формі заборони його відчуження в межах ціни позовів в розмірі 107 614 гривень 81 коп..

Таким чином, враховуючи правову підставу для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення злочину, можливість зникнення, втрати або пошкодження вказаного майна чи настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання про арешт майна є доведеним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підлягає задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 131, 132, 170-173, 376 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого СВ ВП №2 Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на автомобіль HYUNDAI ACCENT (2013 року випуску), сірого кольору, № куз. НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_5 (свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 від 08.05.19), шляхом заборони його відчуження в межах ціни позовів в розмірі 107 614 гривень 81 коп.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Виконання ухвали суду доручити слідчому СВ ВП №2 Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1