Житомирський апеляційний суд
Справа №296/759/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2023 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

захисників: ОСОБА_8 ,

потерпілого: ОСОБА_9 ,

представника потерпілого: ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_11 та представника ПАТ «СК Українська страхова група» ОСОБА_12 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 20 вересня 2022 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Катеринівка Житомирського району Житомирської області, громадянина України, працюючого водієм ФОП ОСОБА_13 , одруженого, зареєстрований за адресою в АДРЕСА_1 , проживає АДРЕСА_2 , раніше несудимого, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року 6 місяців іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ СК «Українська страхова група» на користь потерпілого ОСОБА_9 завданої матеріальної шкоди в розмірі 14020 (чотирнадцять тисяч двадцять) грн та 50076 (п`ятдесят тисяч сімдесят шість) грн моральної шкоди.

Стягнуто з засудженого ОСОБА_7 на користь держави 2512 (дві тисячі п`ятсот дванадцять) грн 16 коп. судових витрат за проведення судових експертиз.

Автомобіль КАМАЗ 5320 д.н.з. НОМЕР_1 повернуто власнику - ОСОБА_13 .

Арешт на майно скасовано.

Мобільний телефон Нокіа, гаманець коричневого кольору з карткою Приватбанк та грошовими коштами в сумі 320грн., пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_14 передано потерпілому ОСОБА_9 .

Судом встановлено, що 08.11.2019 року о 10 годині 32 хвилини ОСОБА_7 , керуючи технічно - справним автомобілем КАМАЗ 5320 д.н.з. НОМЕР_1 , здійснюючи рух по ділянці проїзної частини вул. Сергія Параджанова поблизу будинку № 62 у м. Житомирі в напрямку від вул. Київське шосе до вул. Корольова, в порушення вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України у даній дорожній обстановці при виникненні небезпеки для руху або перешкоди, яку він об`єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки свого транспортного засобу, в результаті чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_14 , який перетинав проїзну частину вул. С. Параджанова з ліва на право по відношенню до напрямку руху автомобіля, поза межами пішохідного переходу.

В результаті даної дорожньо - транспортної пригоди пішохід ОСОБА_14 отримав тілесні ушкодження у вигляді синця в навколо - орбітальній ділянці зліва, садна по зовнішній поверхні лівого ліктьового суглобу; лінійного перелому, починаючи з лівої скроневої кістки, який прямує до середньої черепної ямки з одного боку, з другого розповсюджується на тім`яну кістку, де слід його губиться, охоплює обидві кісткові пластинки без видимих ознак викришення по зовнішній пластинці; крововиливу під м`які покрови голови в лівій скроневій ділянці; крововиливу під тверду мозкову оболонку в лівій скронево - тім`яній ділянці - 250 мл; множинних крововиливів під м`яку мозкову оболонку різної інтенсивності в лівій лобній, лівій скроневій, в лівій тім`яній, лівій та правій потиличних; в речовині головного мозку вогнищевих крововиливів в лівій скронево - тім`яній ділянці з переходом на потиличну. Повного відриву лівої ключиці від грудини з пошкодженням м`язів та зв`язок. Забою легень. Переломів ребер: справа - 1-5 по біляхребтовій лінії з пошкодженням пристінкової плеври, з крововиливами в міжхребетні м`язи; зліва - 1-10 по задньопідпахвинній, з пошкодженням пристінкової плеври з крововиливами в міжреберні проміжки. Дані тілесні ушкодження в своїй сукупності складають тупу поєднану травму тіла, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень і знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю ОСОБА_14 .

Так, необережні дії, які виразились в порушенні водієм ОСОБА_7 вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, перебувають у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо - транспортної події та її наслідками у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_14 .

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_11 просить вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 20.09.2022 в частині призначеного покарання скасувати. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання в межах санкції вказаної частини статті у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі вимог ст.ст. 75,76 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 рік 6 місяців, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

В решті вирок залишити без змін.

Не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, фактичних обставин кримінального правопорушення, установлених судом та правильності юридичної кваліфікації дій обвинуваченого, вважає, що оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання є незаконним та необгрунтованим через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, за своїм видом та розміром є явно несправедливим через м`якість, та підлягає скасуванню.

Зазначає, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_7 основне покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, даним про особу винного з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання, та відсутністю обставин, що обтяжують покарання.

Разом з тим, обґрунтовуючи можливість не призначення ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, судом першої інстанції не у повному обсязі дотримано вимоги п.3 ч.1 та ч.2 ст.65, ч,2 ст.50 КК України та надано оцінку обставинам вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.

Вказує, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано обставини скоєного ОСОБА_7 кримінального правопорушення, а саме: вчинення ним дорожньо-транспортної пригоди (наїзду на пішохода) в населеному пункті, де він, як водій джерела підвищеної небезпеки, повинен бути максимально уважним, стежити за дорожньою обстановкою та її зміною, маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити пішохода на проїзній частині дороги, який перетинав її справа наліво відносно напрямку руху транспортного засобу, та можливість її попередити шляхом зниження швидкості руху та повної зупинки транспортного засобу, допустив грубе порушення Правил дорожнього руху, що призвело до загибелі людини, а також поведінку водія ОСОБА_7 після вчинення кримінального правопорушення та спроби применшення своєї винуватості, вказуючи на перебування пішохода в стані алкогольного сп`яніння та порушення останнім вимог ПДР України.

Зазначає, що вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення внаслідок недотримання вимог Правил дорожнього руху посягає як на суспільні відносини в сфері безпеки дорожнього руху, так і на життя людини. Водночас спричинені діями обвинуваченого суспільно небезпечні наслідки у виді смерті потерпілого є невиправними.

Вказує, що судом першої інстанції залишено поза увагою те, що закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є основним джерелом доходу. Наявність такої обставини потребує лише більш виваженого та обережного підходу при обранні заходу примусу, виходячи із загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації.

Зауважує, що позиція потерпілого щодо не призначення обвинуваченому додаткового покарання, викладена у письмовій заяві від 03.06.2022, висловлена лише після відшкодування йому матеріальних збитків, і є думкою потерпілого, яка враховується в сукупності з іншими обставинами, однак не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, визначених законом про кримінальну відповідальність, зокрема щодо призначення покарання.

Вказана обставина має важливе значення при виборі заходу примусу та для забезпечення його мети, а сукупність всіх обставин кримінального провадження свідчить, що обране ОСОБА_7 покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами не сприятиме запобіганню вчинення обвинуваченим нових правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху.

Разом з тим просить провести у ході апеляційного перегляду часткове дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «СК «Українська страхова група» адвокат ОСОБА_12 просить вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 20.09.2022 року в частині стягнення з ПАТ «СК «Українська страхова група» на користь ОСОБА_9 моральної шкоди в розмірі 50 076,00 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у позові ОСОБА_9 до ПАТ «СК «Українська страхова група» в цій частині відмовити в повному обсязі за безпідставністю та необґрунтованістю заявлених вимог.

Вважає, що оскаржуваний вирок постановлений з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки судом першої інстанції при вирішенні цивільного позову до ПАТ «СК «Українська страхова група» не було вірно та в повній мірі застосовано спеціальний закон, що регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України - Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Звертає увагу на той факт, що ОСОБА_9 не було долучено до позовної заяви та до суду жодного підтверджуючого документа, що він як непрацездатна особа перебував на утриманні у померлого - ОСОБА_14 або мав на день його смерті право на одержання від нього утримання.

Крім того у своїй позовній заяві ОСОБА_9 зазначає, що ПАТ «СК «Українська страхова група» повинна виплатити страхове відшкодування на його користь 150 228,00 грн. відповідно до п. 27.2. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в той час в ході судового засідання змінює предмет позову та відповідно змінює позовні вимоги до ПАТ «СК «Українська страхова група» відповідно до п. 27.3. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Жодних заяв та клопотань від ОСОБА_9 про зміну предмету позову не було, а тому жодних заперечень ПАТ «СК «Українська страхова група» надати не могла, а суд першої інстанції самостійно вийшов за межі позовних вимог ОСОБА_9 .

Зазначає, що відповідно до 27.3. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Вказує, що для правильного та всебічного розгляду кримінальної справи в частині вирішення цивільного позову, необхідно з`ясувати повне коло осіб, які мають право на отримання своєї частки моральної шкоди згідно ст. 27.3. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому вважає, що суд першої інстанції ухвалив вирок без з`ясування вищевказаної інформації, та відповідно виніс не законний та необґрунтований вирок, порушивши норми матеріального права.

Зазначає, що суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуваний вирок не враховував всіх заперечень ПАТ «СК «Українська страхова група» на цивільний позов та не надав їм жодної правової оцінки, також не надано жодних мотивів та підстав для задоволення цивільного позову відповідно до законодавства України.

На апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав письмові заперечення, в яких просить залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а вирок суду від 20.09.2022 року - без змін.

Захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 заперечили щодо задоволення апеляційних скарг прокурора та представника ПАТ «СК Українська страхова група» ОСОБА_12 .

Прокурор підтримала свою апеляційну скаргу та заперечила щодо апеляційної скарги представника ПАТ «СК Українська страхова група» ОСОБА_12 .

Потерпілий ОСОБА_9 та його представник ОСОБА_10 заперечили щодо задоволення апеляційної скарги представника ПАТ «СК Українська страхова група» ОСОБА_12 , та просили вирішити апеляційну скаргу прокурора на розсуд суду, оскільки питання позбавлення права керування не стосується по суті потерпілого та його думки.

Представник ПАТ «СК Українська страхова група» ОСОБА_12 в судове засідання апеляційного суду, будучи належним чином повідомлений про місце, дату та час розгляду кримінального провадження належним чином, не з`явився. Надіслав клопотання, в якому просив розгляд кримінального провадження проводити у його відсутність, свою апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити її з викладених мотивів.

Заслухавши доповідь судді, думку та доводи учасників апеляційного розгляду, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційні скарги прокурора та представника ПАТ «СК Українська страхова група» ОСОБА_12 не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст.370 КПК України вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим, ґрунтуватись на всебічному, повному, об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, з дотриманням вимог кримінального і кримінального процесуального закону.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, відповідає фактичним обставинам провадження, ґрунтується на доказах, досліджених судом в повному обсязі, оцінених відповідно до вимог ст.94 КПК України і ніким з учасників судового провадження не оспорюється.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, є правильною і в колегії суддів сумнівів не викликає.

Вирішуючи питання про відповідність призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів виходить з вимог ст.65 КК України про те, що воно призначається, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, яке, згідно ч.2 ст.50 КК України, має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст.50,65 КК України та, в повній мірі урахувавши всі обставини, які за законом мають правове значення, дотримуючись принципу індивідуалізації та виходячи з особливостей даного кримінального правопорушення, реалізовуючи свої дискреційні повноваження, призначив ОСОБА_7 покарання у межах, передбачених санкцією ч.2 ст.286 КК України, без додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Розмір призначеного ОСОБА_7 основного покарання за ч.2 ст.286 КК України учасниками судового провадження не оскаржується.

Що стосується доводів прокурора, викладених в апеляційній скарзі, про необхідність призначення ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, колегія суддів вважає їх безпідставним, виходячи з наступного.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.20, п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст.286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

При призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Санкція частини другої статті 286 КК України щодо додаткового покарання є альтернативною, надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи.

Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер, відтак питання про доцільність призначення додаткового покарання вирішується з урахуванням обставин конкретної справи, даних про особу винного та інших обставин, які суд при вирішенні такого питання визнає необхідними для постановлення законного, справедливого та достатнього покарання.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання щодо призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Так, вирішуючи питання про обрання обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, судом першої інстанції враховано, що відповідно до ст.12 КК України злочин, вчинений обвинуваченим, є тяжким злочином, з необережною формою вини, враховано дані про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, добровільно відшкодував завдану шкоду, одружений, офіційно працевлаштований водієм, має стаж роботи водієм 36 років, відсутність обтяжуючих відповідальність обставин, потерпілий жодних претензій матеріального характеру не має, наявний висновок органу пробації про низький рівень небезпеки та низький рівень ризику вчинення повторного правопорушення. Також місцевим судом враховано те, що потерпілий та його представник просили призначити покарання із встановленням іспитового строку та не застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Враховано судом першої інстанції також обставини даної ДТП згідно яких потерпілий перебігав проїзну частину, яка складається з декількох смуг, в недозволеному місці, тобто поза пішохідним переходом, в стані сильного алкогольного сп`яніння.

Крім того судом першої інстанції з урахуванням зазначених обставин, відповідно до вимог кримінального закону і передбаченої цим законом санкції, взято до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_7 працює водієм та має стаж роботи по даній професії 36 років, вказана робота є його єдиним заробітком і позбавлення цього , враховуючи вік обвинуваченого, призведе до втрати ним та родиною засобів до існування та вкрай обмеженої можливості винайти інше джерело існування, в тому числі і із врахуванням того, що в державі триває воєнний стан, а тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про недоцільність призначення додаткового покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Колегія суддів враховує позицію потерпілого та його представника, які просили врахувати добровільне відшкодування завданої шкоди, вибачення перед потерпілими як суттєві пом`якшуючі обставини. Крім того, потерпілий та його представник просили призначити обвинуваченому покарання із встановленням іспитового строку та не застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Аналізуючи наведені обставини, на думку апеляційного суду, поведінка ОСОБА_7 свідчить про його дійсне розкаяння, оскільки він критично оцінює свої протиправні дії, засуджує свою поведінку, добровільно відшкодував заподіяну злочином шкоду, висловив жаль з приводу вчиненого.

Безумовно заслуговує на увагу посилання прокурора на тяжкі наслідки даного кримінального правопорушення у виді смерті людини у зв`язку з порушенням обвинуваченим правил дорожнього руху. Однак колегія судді зауважує на тому, що аварійну ситуацію створив саме загиблий, який перетинав дорогу з кількома смугами руху в недозволеному місці, перебував у стані алкогольного сп`яніння, що на думку апеляційного суду істотно зменшує суспільну небезпечність порушень, які допущено обвинуваченим, та істотно впливає на вирішення питання щодо необхідності застосування до обвинуваченого такого додаткового покарання як позбавлення права керування транспортними засобами. При цьому апеляційний суд також враховує те, що фактів порушення ОСОБА_7 правил дорожнього руху та притягнення його до адміністративної відповідальності матеріали справи не містять, що в свою чергу свідчить про винятковість порушення з боку обвинуваченого, яке стало причиною ДТП та наїзду на загиблого.

Вищенаведені обставини в їх сукупності дають колегії суддів підстави зробити висновок про те, що позбавлення ОСОБА_7 права керувати транспортними засобами, враховуючи зазначені дані про його особу та конкретні обставини провадження і тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, не буде справедливим та необхідним покаранням у такому випадку, яке не буде відповідати меті застосування покарання. Посилання при цьому прокурора на те, що за відсутності такого додаткового покарання, враховуючи те, що від основного покарання обвинувачений звільнений на підставі ст. 75 КК України, останній не понесене жодних реальних обмежень не дивлячись на смерть людини, є безпідставними, оскільки від відбування покарання у виді 5 років позбавлення волі ОСОБА_7 звільнений умовно з іспитовим строком та покладанням відповідних обов`язків, що т собою відповідні обмеження його прав на досить тривалий час.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність, і дійшов вірного висновку про необхідність призначення обвинуваченому лише основного покарання в межах санкції ч.2 ст.286 КК України, належним чином мотивувавши своє рішення.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за своєю суворістю відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів. Судом детально проаналізовано поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, його щире каяття, повне визнання вини, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відшкодування завданої злочином шкоди, наслідки суспільно-небезпечного діяння, обставини кримінального провадження в їх сукупності, відсутність будь-яких намірів уникнути кримінальної відповідальності, відтак доводи апеляційної скарги щодо застосування додаткового покарання не підлягають до задоволення.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги представника ПАТ «СК «Українська страхова група» адвоката ОСОБА_12 про скасування оскаржуваного вироку в частині стягнення з ПАТ «СК «Українська страхова група» на користь ОСОБА_9 моральної шкоди в розмірі 50 076,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Представником страховій компанії ПАТ СК «Українська страхова група» вирок в частині стягнення матеріальних витрат на поховання ОСОБА_14 не оскаржується.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди потерпілому, суд першої інстанції в повній мірі врахував вимоги ЦК України, КПК України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Так дійсно відповідно до положень ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Згідно наявної в матеріалах провадження копії страхового полісу АО/3347001, відповідальність власника автомобіля марки Камаз 5320 державний номерний знак НОМЕР_1 на час події була застрахована у страховій компанії ПАТ СК «Українська страхова група», тобто зазначений транспортний засіб страховик прийняв на страхування на випадок заподіяння шкоди третім особам під час ДТП за його участю.

І дійсно в матеріалах провадження наявна позовна заява потерпілого ОСОБА_9 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожно - транспортної пригоди, в тому числі до страховій компанії ПАТ СК «Українська страхова група» про стягнення з останньої одноразової грошової виплати в зв`язку з смертю батька в розмірі 150228грн. та 19360грн. матеріальних витрат на його поховання.

З вказаного позову вбачається, що свої вимоги потерпілий мотивував посиланням на п.27.2 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

В ході судового розгляду кримінального провадження представником потерпілого за погодженням з потерпілим було частково змінено підставу позовних вимог, в тому числі і до страхової компанії, потерпілий та його представник просили зі страхової компанії стягнути на користь потерпілого в відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю батька, в розмірі 12 мінімальних заробітних плат, при цьому посилаючись на п.27.3 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

На переконання колегії суддів судом першої інстанції цивільний позов в цій частині вирішено відповідно до чинного законодавства та цілком обгрунтовано задоволено в цій частині.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції самостійно вийшов за межі позовних вимог ОСОБА_9 , оскільки від останнього жодних заяв та клопотань про зміну предмету позову не було, та ПАТ «СК «Українська страхова група» не могла надати жодних заперечень, на переконання апеляційного суду є безпідставними, та не свідчать про істотні порушення закону як матеріального так і процесуального при його вирішенні, і не тягнуть за собою необхідність скасування вироку суду в цій частині.

Як вбачається з вищенаведеного, в ході судового розгляду кримінального провадження представником потерпілого за погодженням з потерпілим в усній формі було змінено підстави позову та розмір відшкодування, яке підлягає стягненню з відповідача. При цьому доводи апелянта щодо необізнаності з вказаними змінами та відсутністю можливості висловити свою думку щодо вказаних змін знайшли своє підтвердження та заслуговують на увагу апеляційного суду.

Разом з цим, оскарживши вирок суду в частині вирішення цивільного позову, ПАТ «СК «Українська страхова група» фактично поновила свої порушені процесуальні права щодо вирішення цивільного позову, апеляційні доводи були предметом дослідження в повному обсязі колегією суддів за участі інших учасників апеляційного розгляду, а тому вважати зазначені обставини, які хоча і містять в собі формально відповідні процесуальні порушення, настільки істотними, що перешкодили суду постановити в цій частині законне рішення, та можуть бути підставою для його скасування, колегія суддів підстав не вбачає.

Що стосується доводів апелянта про неправильне застосування положень матеріального права, нез`ясування повного кола осіб, які мають право на отримання відшкодування моральної шкоди при вирішенні змінених цивільних вимог із застосуванням положень п.27.3 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відсутність факту звернення потерпілого із заявою до страхової компанії про відшкодування моральної шкоди, то слід зазначити, що з цивільним позовом в межах кримінального провадження, в ході якого і вирішується питання відшкодування шкоди, завданої загибеллю особи, на підставі відповідного полісу, звернувся лише потерпілий ОСОБА_9 , тому з`ясовувати коло осіб, які потенційно могли б звернутися також з аналогічними вимогами, суд позбавлений повноважень з огляду на межі судового розгляду, а представником страхової компанії не надано доказів в тому числі і до апеляційної скарги про звернення таких осіб до самої компанії з питанням щодо відшкодування моральної шкоди. Тому вирішувати питання щодо розміру відшкодування з огляду на припущення щодо кількості осіб, які потенційно мають право на таке відшкодування, у суду підстав не було. При цьому положення наведеної вище норми Закону не містять в собі категоричного обмеження суми відшкодування на користь одного з таких осіб за умови, що більше ніхто з інших осіб за відшкодуванням не звернувся. Що стосується відсутності заяви потерпілого до страхової компаній про відшкодування шкоди, то слід зазначити, що вказана обставина не може бути підставою для відмови в страховому відшкодуванні в межах кримінального провадження.

Посилання представника страхової компанії на відсутність у вироку суду врахування позиції ПАТ «СК «Українська страхова група» всіх заперечень на цивільний позов, а також на ненадання правової оцінки зазначеним доводам та запереченням та відсутність відповідних мотивів суду неприйняття таких заперечень та задоволення зміненого цивільного позову, свого підтвердження в ході апеляційного розгляду не знайшли, та в любому випадку не впливають на правильність вирішення вказаного позову судом першої інстанції. Усі зазначені апелянтом обставини були предметом розгляду апеляційного суду, і з вказаними доводами колегія суддів погодитися не може.

На переконання апеляційного суду, судом першої інстанції при визначенні суми відшкодування моральної шкоди було належним чином досліджено докази, подані на підтвердження розміру шкоди завданої ДТП, та надано їм оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також достатності, та вірно застосовано Закон, для прийняття рішення, мотивувавши його в оскаржуваному рішенні.

Колегія суддів вважає, що істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б свідчили про неповноту судового розгляду, наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального права та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність чи невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого та тяжкості злочину, та які б тягли за собою безумовне скасування оскаржуваного вироку в частині призначення покарання та вирішення цивільного позову, як про це просять апелянти, колегією суддів не вбачається. Судове рішення є законним, обґрунтованим і вмотивованим, відповідає вимогам ст.370 КПК України. А тому підстав для задоволення апеляційних скарг як прокурора, так і представника ПАТ «СК Українська страхова група» колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_11 та представника ПАТ «СК Українська страхова група» ОСОБА_12 залишити без задоволення, а вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 20 вересня 2022 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її ухвалення.

Судді: