Справа № 141/939/21
Провадження №1-кп/141/3/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2023 року смт Оратів

Оратівський районний суд Вінницької області в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого (цивільного відповідача) ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5

представника цивільного позивача КНП «ТМО «ВОЦЕМДМК ВОР»: ОСОБА_6 за довіреністю,

потерпілого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.07.2021 за № 0000220 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоживотів Оратівського району Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня, одруженого, працює водієм автотранспортних засобів Липовецького відділення екстренної медичної допомоги філії "Липовецька станція екстренної медичної допомоги ", раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

У С Т А Н О В И В:

13.07.2021 приблизно о 14 год 47 хв ОСОБА_4 , керуючи технічно справним спеціалізованим автомобілем меддопомога В, марки "Citroen" моделі "Jumper", д.н.з. НОМЕР_1 , який належить КУ ТМО «ВОЦЕМДМД», рухаючись по автошляху Р-17 сполученням с.Лопатинка - смт Оратів в напрямку смт Оратів по своїй смузі руху, в порушення п.12.1 ПДР України, в світлу пору доби на прямій ділянці дороги допустив з`їзд вказаного транспортного засобу праворуч у кювет та зіткнення із деревом. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля марки "Citroen" моделі "Jumper", д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді сполучної травми тіла: закритої черепно-мозкової травми - струс головного мозку, множинні забійні та різані травми голови, забій носа; закритої травми грудної клітки перелом 10-го та 11-го ребер справа, забій правої легені; переломи поперечних відростків 10-го та 11-го грудних хребців справа, остистих відростків 5-10-го грудних хребців без порушення функції спинного мозку, підшкірної гематоми ділянки спини; множинних різано-рваних ран тулуба та кінцівок, які згідно висновку експерта №985/991 від 05.11.2021 належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки за своїм характером спричинили тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я, а також у пасажира ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми струс головного мозку, забій садно лобної ділянки, які згідно висновку експерта № 1035/1062 від 19.11.2021 за своїм характером належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

У ситуації, яка склалася, у прямому причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди стало невиконання водієм автомобіля марки "Citroen" моделі "Jumper", д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 вимог п. 2.3 (б), п. 12.1 ПДР України.

26.01.2023 до суду надійшло клопотання обвинуваченого (цивільного відповідача) ОСОБА_4 від 26.01.2023 про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з його примиренням з потерпілим ОСОБА_7 .

У судовому засіданні 26.01.2023 обвинувачений (цивільний відповідач) ОСОБА_4 та захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 клопотання від 26.01.2023 підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у ньому, просили закрити кримінальне провадження у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілим. Також обвинувачений (цивільний відповідач) ОСОБА_4 суду пояснив, що вину у скоєному кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиро кається у вчиненому, а також зазначив, що він з потерпілим примирився та відшкодував йому завдану шкоду.

Потерпілий ОСОБА_7 у судовому засіданні 26.01.2023 клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 від 26.01.2023 підтримав у повному обсязі та суду пояснив, що з обвинуваченим ОСОБА_4 він примирився та отримав відшкодування завданих обвинуваченим збитків внаслідок ДТП, яке сталося 13.07.2021, будь-яких претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, а тому просить закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , про що також надав відповідну заяву від 26.01.2023.

Прокурор ОСОБА_3 проти задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 від 26.01.2023 не заперечував, та зауважив, що оскільки обвинувачений з потерпілим примирився та відшкодував завдану шкоду, відтак заява обвинуваченого підлягає задоволенню, а кримінальне провадження - закриттю у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілим.

Представник цивільного позивача КНП «ТМО «ВОЦЕМДМК ВОР» ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечила щодо задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 від 26.01.2023 та суду пояснила, що організація, у якій обвинувачений ОСОБА_4 працював і працює по теперішній час, зазнала збитків матеріального характеру. Також зауважила, що потерпілим зазначено про відсутність претензій до обвинуваченого, однак відшкодування шкоди і відсутність претензій це зовсім різні речі, оскільки у відповідності до ст. 46 КК України для звільнення особи від кримінальної відповідальності мають бути дотримані дві вимоги, а саме: примирення винного з потерпілим та вільне волевиявлення потерпілого (відшкодування заподіяних обвинуваченим збитків). А тому, зважаючи на той факт, що в діях потерпілого відсутнє вільне волевиявлення, враховуючи, що шкода підприємству, у якому на даний час працює ОСОБА_4 та отримує заробітну плату та передбачені чинним законодавством доплати, не відшкодована, цивільний позивач вважає, що клопотання обвинуваченого від 26.01.2023 про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням з потерпілим задоволенню не підлягає.

Суд, розглянувши клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 від 26.01.2023 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням з потерпілим, заяву потерпілого ОСОБА_7 від 26.01.2023, з`ясувавши думку присутніх сторін кримінального провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, доходить наступних висновків.

Відповідно до вимог статті 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції" та є частиною національного законодавства України, кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із ст.17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У пункті 113 рішення ЄСПЛ в справі "Коваль проти України" від 19.10.2006 року, суд наголосив, що "основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість "будь - якого кримінального обвинувачення".

Також стаття 6 Конвенції гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (див. рішення від 16 лютого 2000 року у справі "Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства"). У рішеннях по справах "Леонід Лазаренко проти України" від 28.10.2010 року та "Боротюк проти України" від 16.12.2010 року, а саме у пунктах 52 та 80, відповідно, зазначено, що " … ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися у відкритий чи мовчазний спосіб від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (див. рішення у справі "Сейдович проти Італії")".

Судом установлено, що органами досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Згідно ст. 44 КК України, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Як вбачається із заяви потерпілого ОСОБА_7 від 26.01.2023, останній підтверджує, що примирився з обвинуваченим ОСОБА_4 , отримав відшкодування завданих обвинуваченим збитків внаслідок ДТП, яке сталося 13.07.2021, будь-яких претензій матеріального та немайнового (морального) характеру не має та в подальшому мати не буде, та просить звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із його примирення з обвинуваченим, а також просить кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 за ч.1 ст. 286 КК України закрити.

У відповідності до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться у п.1 постанови «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23.12.2005 року, згідно яких, звільнення особи від кримінальної відповідальності із закриттям справи можливе на будь-яких стадіях судового розгляду справи, за умови вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбачений Особливою частиною Кримінального кодексу України, та за наявності визначених законом матеріально-правових підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Параграфом 2 глави 24 КПК України регламентується порядок звільнення особи від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 8 ст. 284 КПК України закриття провадження з підстави передбаченої пунктом 1 частини 2 даної статті не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.

Судом установлено, що 26.01.2023 обвинуваченим ОСОБА_4 подано суду письмове клопотання від 26.01.2023 про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням з потерпілим та закриття кримінального провадження. Поряд з цим, судом роз`яснено обвинуваченому право наполягати на загальному порядку розгляду справи та наслідки такого закриття кримінального провадження.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Статтею 46 КК України передбачено, що особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Так, за правовим змістом ст. 46 КК України передумовою цього виду звільнення від кримінальної відповідальності є вчинення особою вперше кримінального проступку або необережного нетяжкого злочину. Особливістю такого проступку або злочину в даному випадку є обов`язкова наявність потерпілого, тобто особи, якій завдано моральної, фізичної або майнової шкоди і яка визнана потерпілим відповідно до ст. 55 КПК.

Підставами (умовами) для звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 46 КК є два складових елементи, взятих у своїй єдності: це примирення особи, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, з потерпілим від цього кримінального правопорушення; відшкодування зазначеною особою завданих нею збитків або усунення заподіяної шкоди.

Примирення винної особи з потерпілим - це акт прощення ним цієї особи в результаті вільного волевиявлення. Внаслідок такого примирення потерпілий не наполягає на притягненні до кримінальної відповідальності винної особи, а остання відшкодовує завдані нею збитки або усуває заподіяну шкоду. При цьому саме потерпіла особа в даному випадку пропонує конкретні форми та механізм такого відшкодування або усунення. Якщо ж потерпілий незадоволений відшкодуванням, то застосування ст. 46 КК України є неможливим.

Тобто, матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням винного з потерпілим є вчинення кримінального проступку або необережного нетяжкого злочину вперше, факт примирення з потерпілим та відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди (ст. 46 КК України). Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням винного з потерпілим є виключно згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

При цьому, закон не пов`язує можливість застосування правил ст.46 КК України із визнанням особою вини, обов`язковою передумовою для закриття провадження у справі є наявність згоди особи на звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення (ч. 1 ст. 286 КК України) вперше, яке згідно ст. 12 КК України є нетяжким злочином, звернувся до суду із письмовим клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності від 26.01.2023 та дав згоду на закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, вказуючи на розуміння наслідків такого закриття. Також судом було з`ясовано, відповідно до вимог ч.2 ст. 288 КПК України, думку потерпілого ОСОБА_7 , який підтримав клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 від 26.01.2023 у повному обсязі, підтвердив факт примирення з обвинуваченим та відшкодування завданих збитків.

Враховуючи наведене, думку прокурора щодо необхідності задоволення клопотання, який просив звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у відповідності до ст. 46 КК України, за відсутності будь-яких перешкод для цього, суд вважає за можливе клопотання від 26.01.2023 задовольнити, звільнивши обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 46 КК України, в порядку ст. ст. 284-288 КПК України, із закриттям даного кримінального провадження щодо нього.

Подібну правову позицію щодо застосування норми ст. 46 КК України викладено у постанові ККС ВС від 13.08.2019 року у справі № 537/1772/17 (провадження №51-1493км19).

При цьому, суд не приймає до уваги заперечення представника цивільного позивача, оскільки вони спростовуються встановленими в судовому засіданні 26.01.2023 конкретними обставинами справи та висновками суду.

Також суд зауважує, що закон не пов`язує можливість застосування положень ст. 46 КК України із необхідністю одночасного відшкодування обвинуваченим матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, цивільному позивачеві, який при цьому є юридичною особою та не є одночасно потерпілим у кримінальному провадженні, оскільки КПК України розмежовує за визначенням та процесуальним статусом поняття «потерпілий» (ст.55 КПК України) та «цивільний позивач» (ст. 61 КПК України).

Поряд з цим, суд зважає й на висновки, зазначені у Постанові ВС від 16 січня 2019 року у справа № 439/397/17 (провадження № 13-66кс18), згідно яких поняття «потерпілий» у матеріальному кримінальному праві та у кримінальному процесі за змістом не є тотожними. У кримінально-правовому розумінні потерпілий - це особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо заподіюється фізична, моральна та/або матеріальна шкода (або існує безпосередня загроза її заподіяння). Поняття «потерпілий» у кримінальному праві не має законодавчої дефініції.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що поняття «потерпілий», яке використано у ст. 46 КК України, вжито у його кримінально-правовому розумінні, а не кримінально-процесуальному.

Вирішуючи питання щодо заявленого цивільного позову, суд керується наступним.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов в кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності (п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК) є нереабілітуючою підставою, а тому така особа не звільняється від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.

Водночас у разі постановлення ухвали про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов по суті не вирішується, а залишається без розгляду. У такому випадку позивач вправі вирішити свої вимоги в порядку цивільного судочинства.

Наведене обґрунтовано випливає з положень ч. 1 ст. 129 КПК, згідно з якими вирішення цивільного позову по суті заявлених вимог можливо лише у разі ухвалення обвинувального вироку або постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. У такому випадку суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Подібний правовий висновок викладено у постанові ККС ВС від 10 серпня 2021 року у справі № 161/694/20.

На підставі викладеного, враховуючи задоволення клопотання ОСОБА_4 від 26.01.2023 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням з потерпілим та закриття кримінального провадження, суд доходить висновку про необхідність залишення без розгляду цивільного позову КНП «ТМО «ВОЦЕМДМК ВОР» № 01/140 від 18.01.2022 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в сумі 390 041,54 грн., з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог № 01/1955 від 22.12.2022.

Принагідно суд роз`яснює, що цивільний позивач КНП «ТМО «ВОЦЕМДМК ВОР» вправі звернутися до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в порядку цивільного судочинства.

Вирішуючи питання щодо розподілу процесуальних витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. У разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою (ч. 1 ст. 126 КПК України).

Згідно із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 598/1781/17, суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Очевидно, що, звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або суддя має вирішити питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, розподіл процесуальних витрат тощо. Вирішення питання про розподіл процесуальних витрат полягає у висновку суду про стягнення або відмову у стягненні певної грошової суми, яка є процесуальними витратами у розумінні КПК.

Таким чином, з урахуванням конкретних обставин справи, керуючись приписами глави 8 КПК України, та оскільки кримінальне провадження підлягає закриттю з нереабілітуючої підстави, суд вважає, що процесуальні витрати на залучення експерта у загальному розмірі 5663,40 грн., які складаються із витрат: за проведення судової експертизи технічного стану транспортних засобів № СЕ-19/102-21/10866-ІТ від 30.07.2021 в розмірі 1201,34 грн, за проведення судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/102-21/12213-ІТ від 25.08.2021 в розмірі 858,10 грн, за проведення судової автотоварознавчої експертизи № СЕ-19/102-21/11588-АВ від 15.09.2021 в розмірі 1372,96 грн, за проведення судової експертизи технічного стану транспортних засобів № СЕ-19/102-21/14807-ІТ від 23.10.2021 в розмірі 1201,34 грн, за проведення судової автотехнічної експертизи № 8463/21-21 від 13.12.2021 в розмірі 1029,66 грн., відповідно до ст. 122, 124 КПК України, слід покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 .

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог статті 100 КПК України.

Відповідно до вимог частини 4 статті 174 КПК України скасувати арешт, накладений на речові докази.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого під час досудового розслідування та судового розгляду не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст.46 КК України, п.1 ч.2 ст.284, ст.ст.285, 286, 288, 369-372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 від 26.01.2023 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням з потерпілим задовольнити.

2. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням з потерпілим.

3. Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.07.2021 за № 0000220 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрити на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КК України, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

4. Скасувати арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області №136/1230/21 від 15.07.2021 року.

Повернути власнику майна Комунальному некомерційному підприємству «Територіальне медичне об`єднання «Вінницький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Вінницької обласної ради» автомобіль медичної допомоги марки "Citroen" моделі "Jumper", д.н.з. НОМЕР_1 , що знаходиться на майданчику для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів відділу поліції № 4 Вінницького РУП ГУ НП у Вінницькій області, що розташований в м. Липовець по вул. Героїв Майдану, 75, Вінницької області.

5. Скасувати арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Погребищенського районного суду Вінницької області №136/1629/21 від 22.09.2021 року.

Повернути власнику майна Комунальному некомерційному підприємству «Територіальне медичне об`єднання «Вінницький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Вінницької обласної ради» ключ від запалення від автомобіля медичної допомоги марки "Citroen" моделі "Jumper", д.н.з. НОМЕР_1 , що знаходиться при матеріалах кримінального провадження № 0000220 від 13.07.2021.

6. Стягнути із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у загальному розмірі 5663,40 грн., які складаються із витрат: за проведення судової експертизи технічного стану транспортних засобів № СЕ-19/102-21/10866-ІТ від 30.07.2021 в розмірі 1201,34 грн, за проведення судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/102-21/12213-ІТ від 25.08.2021 в розмірі 858,10 грн, за проведення судової автотоварознавчої експертизи № СЕ-19/102-21/11588-АВ від 15.09.2021 в розмірі 1372,96 грн, за проведення судової експертизи технічного стану транспортних засобів № СЕ-19/102-21/14807-ІТ від 23.10.2021 в розмірі 1201,34 грн, за проведення судової автотехнічної експертизи № 8463/21-21 від 13.12.2021 в розмірі 1029,66 грн.

7. Цивільний позов Комунального некомерційного підприємства «Територіальне медичне об`єднання «Вінницький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Вінницької обласної ради» № 01/140 від 18.01.2022 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в сумі 390 041,54 грн., з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог № 01/1955 від 22.12.2022, залишити без розгляду.

8. Роз`яснити цивільному позивачу Комунальному некомерційному підприємству «Територіальному медичному об`єднанню «Вінницький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Вінницької обласної ради» право на звернення до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в порядку цивільного судочинства.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Оратівський районний суд Вінницької області протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1