КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/2316/2022 Категорія: ст. 291 КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 листопада 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3
ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0000621, внесеного до ЄРДР 20 січня 2019 року по обвинуваченню
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Очамчира, Абхазія, грузин, громадянин Грузії, одружений, не працюючий, проживаючий за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Ізмаїл, Одеської області, українець, громадянин України, не працюючий, зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м. Києва, українець, громадянин України, не працюючий, зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 , фактично проживаючий за адресою АДРЕСА_4 , раніше судимий - вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 11 травня 2018 року за ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 186 КК України,

ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець м. Очамчира, Абхазія, грузин, громадянин Грузії, не одружений, не працюючий, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_5 , який проживає за адресою: АДРЕСА_6 , раніше не судимий,
- кожного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України,
за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 10 лютого 2022 року,
за участю сторін апеляційного провадження:
прокурора ОСОБА_11
захисників ОСОБА_12
ОСОБА_13
ОСОБА_14
ОСОБА_15
обвинувачених ОСОБА_7

ОСОБА_16 С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10 лютого 2022 року обвинувальний акт та додані до нього документи відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_17 , ОСОБА_8 , ОСОБА_18 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, у кримінальному провадженні № 0000621 від 20 січня 2019 року повернуто прокурору другого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному проваджені прокуратури міста Києва ОСОБА_19 , для виконання вимог, зазначених у мотивувальній частині ухвали.
Суд першої інстанції з посиланням на положення ст. ст. 110, 17, 291 КПК України мотивував своє рішення тим, що неодноразово вживались заходи з метою забезпечення явки в судове засідання обвинуваченого ОСОБА_18 , застосовувався примусовий привід обвинуваченого в судове засідання за адресою, указаною прокурором, на виконання якого до суду надійшла інформація про те, що ОСОБА_20 за вказаною адресою не проживає та ніколи не проживав.
Крім того, судом надавалось судове доручення з метою встановлення місця проживання обвинуваченого ОСОБА_18 , контроль за виконанням якого покладено на сторону обвинувачення, проте, ухвала суду виконана не була, інформація щодо виконання судового доручення та заходів, що вживалися з метою виконання та контролю, до суду не надходила, а тому допущено порушення вимог ст. 291 КПК України.
За змістом ухвали місцевим судом було відмовлено у клопотанні прокурора про надання дозволу на затримання ОСОБА_18 з метою приводу для розгляду клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та оголошення у розшук, зважаючи на те, що у суду, зокрема, відсутні підстави вважати, що обвинувачений переховується від суду, що чітко передбачено ч. 3 ст. 189 КПК України.
Місцевий суд зазначив і про те, в обвинувальному акті містяться відомості стосовно ОСОБА_21 , який зазначений, як співучасник злочинної групи, між тим, обвинувачення ОСОБА_21 не було висунуте, а матеріали справи не містять інформації про процесуальний статус вказаної особи, що порушує його право на захист та позбавляє суд визначити межі судового розгляду, у зв`язку з чим доводи сторони захисту про порушення прав вказаної особи є обґрунтованими.
На переконання суду першої інстанції, недостатньо переконливими є доводи сторони обвинувачення про неможливість розгляду судом питання про повернення обвинувального акту за відсутності усіх учасників судового розгляду, так як обвинувачені у судовому були забезпечені захисниками, які представляли їх інтереси та висловлювали думку про необхідність повернення обвинувального акту прокурору, а подальше зволікання у вирішення питання щодо можливості призначення кримінального провадження до судового розгляду, на думку суду, істотно впливає на права всіх учасників судового розгляду та розумні строки розгляду кримінального провадження в суді, що знаходиться в провадженні суду з 18 вересня 2019 року.

Не погоджуючись з ухвалою суду, прокурор у кримінальному провадженні подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
З посиланням на положення ст. ст. 110, 291, 314 КПК України, лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-1430/0/4-12 від 3 жовтня 2012 року, прокурор вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що в обвинувальному акті зазначено, що одним із обвинувачених є ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець м. Очамчира, Абхазія, грузин, громадянин Грузії, не одружений, не працюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , на території України без визначеного місця проживання.
Таким чином, на переконання прокурора, при складенні обвинувального акта слідчим і прокурором вказані вичерпні анкетні відомості обвинуваченого ОСОБА_23 , які були відомі на час складення обвинувального акта, у тому числі місце реєстрації та проживання особи на території Грузії до моменту прибуття в Україну. Постійне фактичне місце проживання на території України цього обвинуваченого на стадії досудового розслідування відсутнє, оскільки останній не має у приватній власності нерухоме майно, договори оренди нерухомого майна ним не укладались, а його було затримано відразу після вчинення злочину та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а систематичне не прибуття обвинуваченого ОСОБА_23 на судові засідання після скасування запобіжного заходу, неповідомлення суду про зміну місця проживання, свідчить про те, що останній переховується від суду, що є підставою для оголошення особи у розшук та зупинення відносно нього кримінального провадження, застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та затримання, а не повернення обвинувального акта.
Прокурор акцентує увагу в апеляційній скарзі і на тому, що клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та дозвіл на затримання були підготовлені прокурором та подані на розгляд суду, однак, у їх задоволенні судом було відмовлено.
Посилаючись на положення п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, прокурор звертає увагу на те, що місцевий суд, зазначаючи, що ОСОБА_21 не висунуте обвинувачення, керувався виключно припущеннями, не надавши оцінку доводам прокурора про те, що матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_21 , як одного із учасників злочину, виділялись на стадії досудового розслідування виключно на підставі ч. 8 ст. 469 КПК України у зв`язку з тим, що тільки із ОСОБА_21 була досягнута згода щодо укладення угоди. На даний час кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_21 слухається у тому ж Дніпровському районному суді міста Києва, кримінальне провадження № 0000971, справа № 753/16982/19.
Як вказує прокурор в апеляційній скарзі, зважаючи на вимоги ст. ст. 314, 337 КПК України, суд першої інстанції фактично перейшов до розгляду кримінального провадження по суті, надаючи правову оцінку діям, в тому числі, співучасника - ОСОБА_21 , а, враховуючи те, що збирання, перевірка та оцінка доказів може здійснюватися лише при подальшому судовому розгляді кримінального провадження по суті, у порядку, встановленому главою 28 КПК України, суд, всупереч вимог Глави 27 КПК України, вийшов за межі своєї компетенції на стадії підготовчого засідання.
Апелянт переконаний, що судом першої інстанції не наведено жодної правової підстави, передбаченої кримінальним процесуальним законодавством України до повернення обвинувального акту прокурору, а тому в порушення вимог ст. 370 КПК України вказане рішення не є законним, обґрунтованим та вмотивованим.

В запереченнях захисник ОСОБА_13 просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, ухвалу суду від 10 лютого 2022 року залишити без змін.
Захисник у поданих запереченнях, посилаючись на вимоги ст. ст. 314, 7, 291 КПК України, акцентує увагу на тому, що обвинувальний акт не містить відомостей про місце проживання обвинуваченого ОСОБА_18 , а сторона обвинувачення обмежилась при складанні обвинувального акта тільки вказівкою про те, що ОСОБА_20 не має визначеного місця проживання, та не зазначила при цьому будь-яких інших відомостей щодо засобів зв`язку з обвинуваченим ОСОБА_24 , як то номер телефону, адреса електронної пошти, що неповнота відомостей про особу обвинуваченого призвела до відсутності у суду об`єктивної можливості повідомити обвинуваченого про дату та час судового розгляду повісткою або телефонним зв`язком, чи повідомленням на електронну пошту.
Крім того, як наголосила захисник, протягом усього часу близько 3 років перебування обвинувального акту у суді на стадії підготовчого судового засідання судом неодноразово здійснювались заходи щодо встановлення місця проживання обвинуваченого та сприяння його явки до суду.
Вказується захисником і на те, що ухвалами суду до обвинуваченого ОСОБА_18 неодноразово застосовувались приводи, виконання яких доручалось ГУ НП у м. Києві, а також судом надавались судові доручення слідчому ГУ НП у м. Києві для виконання слідчих (розшукових) дій по встановленню місяця проживання обвинуваченого ОСОБА_18 та сприяння його явки в судове засідання, які не були виконані.

Обвинувачені ОСОБА_25 , ОСОБА_8 , захисник ОСОБА_26 , представник потерпілої особи ОСОБА_27 , повідомлялись про день, час та місце апеляційного розгляду у встановленому законом порядку, проте, до суду апеляційної інстанції не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, будь-яких заяв та клопотань не подавали.
Прокурор вважав можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності вказаних осіб. Захисники та обвинувачені вважали неможливим проведення апеляційного розгляду за відсутності захисника та обвинувачених.
Вислухавши думку учасників апеляційного розгляду, зважаючи на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності захисника, обвинувачених та представника потерпілої особи.

Заслухавши доповідь судді, позицію прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги, захисників, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою, обвинувачених, які підтримали думку захисників, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Так, відповідно до вимог, передбачених п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акта прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Обвинувальний акт, як це передбачено ст. 291 КПК України, складається і підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Частиною другою цієї ж норми КПК передбачено, які відомості повинен містити в собі обвинувальний акт. Зокрема, поряд з іншими даними, в ньому дійсно повинні міститись відомості, які зазначені в ухвалі суду, а саме анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).

Перевіркою матеріалів кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000621щодо ОСОБА_7 , Багатурії Р, ОСОБА_8 , ОСОБА_18 за ч. 5 ст. 185 КК України, встановлено, що в обвинувальному акті, який було направлено для розгляду до Дніпровського районного суду м. Києва, маються відповідні анкетні дані про кожного обвинуваченого, передбачені п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України, в тому числі його прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, громадянство, місце реєстрації та проживання. При цьому відносно обвинуваченого ОСОБА_18 зазначено місце реєстрації, а також про те, що він без визначеного місця проживання.

З огляду на це, суд першої інстанції не мав жодних підстав для висновку про те, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо обвинувачених не відповідає вимогам КПК України, зокрема ст. 291, а відтак підстави для його повернення прокурору були відсутні.

Посилання в ухвалі суду на те, що обвинувачений ОСОБА_20 не проживає за адресою, вказаною прокурором, а саме: АДРЕСА_6 , оскільки судом виносились ухвали про привід обвинуваченого, на виконання яких були надані документи, згідно з якими обвинувачений ОСОБА_20 не проживає за вказаною адресою і ніколи не проживав, не можуть бути визнані належним обґрунтуванням того, що зазначений обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, оскільки наведені обставини не стосуються безпосередньо змісту обвинувального акту.

Більш того, під час апеляційного розгляду ОСОБА_20 вказав про те, що він проживає за адресою: АДРЕСА_6 .
Незважаючи на те, що неявка обвинуваченого у підготовче судове засідання та відсутність точних даних про місце його фактичного проживання дійсно є перешкодою для судового розгляду кримінального провадження, проте, ця перешкода не може бути усунута шляхом повернення обвинувального акту прокурору, оскільки стадія досудового розслідування вже завершена, а прокурор, на відміну від суду, позбавлений можливості вчиняти будь-які процесуальні дії, направлені на встановлення місця знаходження обвинуваченого.
Повертаючи прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно обвинувачених, суд першої інстанції залишив поза увагою положення ст. 335 цього Кодексу про те, що, у разі якщо обвинувачений ухилився від суду, суд зупиняє судове провадження щодо цього обвинуваченого до його розшуку. Розшук обвинуваченого, який ухилився від суду, оголошується ухвалою суду, організація виконання якої доручається слідчому та/або прокурору.

Більш того, як обґрунтовано зазначається в апеляційній скарзі, суд першої інстанції не відреагував належним чином на клопотання прокурора у кримінальному провадженні про надання дозволу на затримання обвинуваченого ОСОБА_18 з метою його приводу для забезпечення участі у розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само, як і не вирішив питання щодо зупинення судового провадження та оголошення розшуку обвинуваченого, який ухилився від суду.

Окрім того, на думку колегії суддів, не є перешкодою для призначення обвинувального акта до судового розгляду і посилання в обвинувальному акті на ОСОБА_21 , який зазначений, як співучасник злочинної групи, оскільки у даному кримінальному провадженні обвинувачення висунуто лише ОСОБА_7 , Багатурії Р, ОСОБА_8 , ОСОБА_18 за ч. 5 ст. 185 КК України. При цьому, на переконання колегії суддів, приймаючи рішення за результатами підготовчого судового засідання, місцевий суд має виходити із положень ст. 22, ст. 26 КПК України щодо змагальності та диспозитивності кримінального провадження та положень ст. 337 КПК України, яка визначає межі судового розгляду, який проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише у межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а обов`язок доказування обставин, передбачених ст.. 91 КПК України, відповідно до ст. 92 КПК України, покладається під час судового розгляду на прокурора.

Таким чином колегія суддів не може погодитися з висновком місцевого суду про повернення обвинувального акту з підстав, зазначених в оскаржуваній ухвалі, і за таких обставин колегія суддів доходить висновку, що ухвалу підготовчого судового засідання про повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 000621 щодо ОСОБА_7 , Багатурії Р, ОСОБА_8 , ОСОБА_18 за ч. 5 ст. 185 КК України скасувати, та призначити за матеріалами зазначеного кримінального провадження новий розгляд у суді першої інстанції.

З огляду на викладене апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , - задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 10 лютого 2022 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000621 по обвинуваченню Багатурії Ростоми, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , кожного, - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, повернуто прокурору, - скасувати, призначити новий розгляд обвинувального акту в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ ___________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4