Справа №578/283/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/38/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , на ухвалу Великописарівського районного суду Сумської області від 17.12.2019 року, якою частково

задоволено клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні за № 0000282 від 17.11.2017 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, із базовою вищою освітою, неодруженого, пенсіонера, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

та якою до нього застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.

Цією ж ухвалою виключено з клопотання інкримінування ОСОБА_8 вчинення суспільно небезпечних діянь, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.119 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 , в якій вона просила ухвалу Великописарівського районного суду Сумської області від 17.12.2019 року, скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в застосуванні відносно ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру у зв`язку з недоведеністю вчинення ним суспільно небезпечного діяння, і закрити кримінальне провадження.

Даною ухвалою частково задоволено клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000282 від 17 листопада 2017 року стосовно ОСОБА_8 .

Виключено з клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру інкримінування ОСОБА_8 вчинення суспільно небезпечних діянь, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.119 КК України.

Застосовано до ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник вказувала, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а ухвала суду незаконна, необґрунтована та постановлена з істотним порушенням судом вимог кримінального процесуального закону.

Так, сторона захисту погоджувалась з висновком суду першої інстанції в частині виключення з клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру інкримінування ОСОБА_8 вчинення суспільно небезпечних діянь, передбачених ч.1 ст. 125 та ч. 1 ст. 119 КК України, водночас не погоджувалась з висновком суду про нанесення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 у вигляді перелому 9-того ребра правого по паховій лінії, які кваліфіковано як середньої тяжкості.

Захисник переконана, що такий висновок суду ґрунтується на недопустимих доказах, зокрема на висновку експерта № 1026/684 та на проведеному слідчому експерименті за участю свідка ОСОБА_10 , яка тричі змінювала свої покази при допиті та в ході проведення слідчого експерименту 17.11.2017 року вона ніби то бачила, як після ударів ОСОБА_8 у ОСОБА_9 «звернувся» ніс; після поштовху ОСОБА_9 впав на спину, однак при допиті в ході розгляду справи в суді 03.12.2018 року свідок повідомила, що ОСОБА_9 лежав животом до полу і не перевертався, як звернувся ніс у потерпілого не бачила, чому так сказала на слідчому експерименті вона не знає, бачила удари ногами в голову та по боках, а при допиті повторно в судовому засіданні уточнила, що ОСОБА_11 впав на спину. Зазначала, що в ході проведення слідчого експерименту, на підставі ухвали суду від 09.01.2019 року, ОСОБА_8 наносив удари ногою у верхню частину тулубу, у ділянку стегна, бокову праву частину тулуба, а ударів в область голови вона не пам`ятає, ОСОБА_9 лежав на підлозі обличчям до низу.

На переконання сторони захисту, суд покладаючи в основу рішення свідчення ОСОБА_10 не прийняв до уваги їх неточність, що викликаю сумнів у їх правдивості в цілому, та безпідставно не застосував вимоги ч. 4 ст. 17 КПК України, відповідно до якої всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Також, захисник звертала увагу і на те, що сама ухвала суду про проведення слідчого експерименту, винесена з порушеннями вимог ч.4 ст. 333 КПК України. Судом встановлено, що свідок ОСОБА_10 була допитана на досудовому слідстві і з її участю був проведений слідчий експеримент. На підставі якого була призначена судово-медична експертиза за висновком якої кількість та чітка локалізація тілесних ушкоджень свідком вказана не була.

Також суд не взяв до уваги, що відповідно до висновку експерта № 1026/684 від 17.11.2017 року та у висновку експерта № 1026/684 всі виявлені ушкодження у потерпілого ОСОБА_9 могли утворитися при падінні тіла потерпілого з вертикального стану на пласку поверхню (підлогу), в тому числі і зазначений в п. 2.28 прямий перелом ребра праворуч 9-го по паховій лінії.

Вказане на думку захисника свідчить про незаконність рішення суду, оскільки в його основу покладено докази, що суперечать один одному.

Інші учасники кримінального провадження - прокурор, потерпілий та сам ОСОБА_8 апеляційні скарги на ухвалу суду не подавали.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_8 , останній 16.11.2017 року близько 20 години, перебуваючи в будинку своєї доньки ОСОБА_12 в АДРЕСА_1 , в ході сварки з її співмешканцем ОСОБА_9 , яка виникла під час вживання спиртних напоїв та переросла в бійку, умисно з метою заподіяння тілесних ушкоджень наніс чисельні удари руками, ногами по різних частинах тіла, заподіявши останньому множинні тілесні ушкодження, які відповідно висновку судово - медичної експертизи кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, а також тілесні ушкодження у вигляді прямого перелому 9-го ребра праворуч по паховій лінії, ліворуч 5-6-го, які кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Крім того, ОСОБА_8 після спричинення множинних тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , залишив його лежати на підлозі у положенні лежачи на спині, не вжив самостійних та цілеспрямованих дій, направлених на зміну положення тіла, що спричинило механічну асфіксію від закриття дихальних шляхів кров`ю внаслідок кровотечі, яка була викликана травмою носа (відламку хрящів від кісток), що кваліфікується як легкі тілесні ушкодження, і відповідно висновку судово-медичної експертизи знаходиться в непрямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.

Таким чином, органами досудового розслідування ОСОБА_8 інкриміновано вчинення дій, які виразились у заподіянні потерпілому ОСОБА_9 легких та середньої тяжкості тілесних ушкоджень, тобто вчинення суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч.1 cт.125, ч.1 ст.122 КК України, а також вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 cт.119 КК України - вбивство через необережність.

До початку розгляду справи захисник ОСОБА_7 звернулася до апеляційного суду з клопотанням, про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, на підставі ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження № 0000282 від 17.11.2017 року, відносно свого підзахисного ОСОБА_8 , захисник просила закрити на підставі п.1 ч.2 ст. 286 КПК України.

На участі ОСОБА_8 в судовому засіданні захисник не наполягала та вважала за можливе розгляд поданого клопотання провести у відсутність свого підзахисного.

Крім цього, захисник звертала увагу на стан здоров`я ОСОБА_8 , який визнаний особою неосудною, та на те, що клопотання про закриття кримінального провадження відносно нього, в даному випадку, зводиться більш до захисту прав і інтересів ОСОБА_8 чим до їх порушення.

Враховуючи викладене, а також те, що підставою для перегляду справи в апеляційному порядку є звернення зі скаргою, а потім і з клопотанням, що подані лише адвокатом ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_8 , а також з метою дотримання розумних строків розгляду матеріалів справи, які в провадженні апеляційного суду знаходяться вже близько трьох років, колегія суддів вважає за можливе слухання справи провести без участі особи, до якої застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом - ОСОБА_8 .

Тому, вислухавши суддю доповідача щодо обставин справи, зміст заявленого захисником клопотання про закриття кримінального провадження, думки захисника ОСОБА_7 , яка клопотання підтримала, просила провадження відносно ОСОБА_8 закрити у зв`язку із закінченням строків давності за вчинення суспільно-небезпечного діяння, думку прокурора ОСОБА_6 , яка вважала, що клопотання захисника обґрунтоване та підлягає задоволенню, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи заявленого клопотання, колегія суддів дійшла такого висновку.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Строк давності це передбачений кримінальним законом певний проміжок часу з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.

Відповідно до вимог ч.4 ст.286 КПК України, у разі, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч.4 ст.49 КК України.

Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження (справа), але до набрання вироком суду законної сили.

Суд за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст.49 КК України, та за згодою обвинуваченого ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Як встановлено з матеріалів кримінального провадження інкриміноване ОСОБА_8 суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст.122 КК України було вчинене 16.11.2017 року.

Санкція ч.1 ст.122 КК України передбачає покарання у виді виправних робіт на строк до 2 років або обмеженням волі на строк до 3 років, або позбавленням волі на строк до 3 років.

За приписами ч.4 ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України відноситься до категорії нетяжкого злочину.

Відповідно до п.3) ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Дані про те, що ОСОБА_8 ухилявся від слідства або суду чи вчинив нове суспільно-небезпечне діяння, в матеріалах кримінального провадження відсутні.

За таких обставин строки давності притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності не зупинялись та не переривались.

Оскільки із дня вчинення інкримінованого ОСОБА_8 суспільно-небезпечного діяння минуло понад п`ять років, він підлягає звільненню від кримінальної відповідальності на підставі п.3) ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

При цьому апеляційний суд враховує стан здоров`я ОСОБА_8 , зокрема те, що з висновку судово-психіатричної експертизи вбачається, що він виявляє ознаки органічного шизофреноподібного розладу з надмірним зниженням пам`яті та інтелекту з вираженою емоційною нестійкістю, не може усвідомлювати свої дії та керувати ними (т.2 а.с.56-58), що фактично вказує на відсутність у ОСОБА_8 об`єктивної можливості правильно сприймати обставини справи.

А тому, колегія суддів керується позицією сторони захисту, яка представляє інтереси особи, яка притягується в даному кримінальному провадженні до відповідальності та яка вважає, що закриття кримінального провадження та звільнення ОСОБА_8 від відповідальності у зв`язку із закінченням визначених на те строків, буде покращувати його становище та не порушить його прав і інтересів.

Положеннями п.1 ч.2 ст.284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з положеннями ч.3 ст.288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст.417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

На підставі викладеного апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити клопотання захисника ОСОБА_7 , ухвалу суду першої інстанції скасувати, звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України, а кримінальне провадження щодо нього закрити відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405,417, 419, 284 КПК України, ст. 49 КК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання захисника ОСОБА_7 , про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності - задовольнити.

Ухвалу Великописарівського районного суду Сумської області від 17.12.2019 року відносно ОСОБА_8 скасувати.

Звільнити ОСОБА_8 , від кримінальної відповідальності на підставі п. 3 ч. 1 статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності за вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження за № 0000282 від 17.11.2017 року, закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_13