Справа № 2604/267/2012
Провадження №: 1/755/11/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" квітня 2023 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , підсудного ОСОБА_5 , розглянувши заяву підсудного ОСОБА_5 у кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України,

в с т а н о в и в:

Підсудний ОСОБА_5 у судовому засіданні звернувся із заявою про відвід головуючому у розгляді кримінальної справи за його обвинуваченням, у якій, зокрема, зазначив, що не довіряє судді у зв`язку з тим, що вказана кримінальна справа не мала бути призначена до судового розгляду через порушення вимог законодавства, проте суддею не було задоволено його клопотання про направлення справи на додаткове розслідування, також підсудний ставить під сумнів обставини, що викладені в обвинувальному висновку та докази, що містяться в матеріалах справи, крім того підсудний не погоджується з порядком виклику свідків, який, на його думку, є неправильним, та внесенням неповних відомостей до протоколів судових засідань, що, на думку підсудного, свідчить про упередженість судді. Крім того, у своїй заяві підсудний звертає увагу на те, що у зв`язку із викладеними у цій заяві обставинами він також звернувся із заявою про вчинення злочину до правоохоронних органів.

Судом постановлено на обговорення учасників судового розгляду вказану заяву.

Прокурор та потерпілий заперечили щодо задоволення вказаної заяви, вказуючи про її необґрунтованість та зловживання підсудним своїми процесуальними правами.

Суд, вислухавши заяву підсудного та думки учасників судового розгляду, приходить до наступних висновків.

Положеннями ст. ст. 54, 55 КПК України (в редакції 1960 року) передбачено чіткий перелік підстав, за яких суддя не може брати участь у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 56 КПК України (в редакції 1960 року), за наявності обставин, передбачених статтями 54 і 55 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід. На цих же підставах відвід судді може бути заявлений прокурором, підсудним, захисником, а також потерпілим і його представником, цивільним позивачем і цивільним відповідачем або їх представниками. Заяви про відвід подаються до початку судового слідства. Пізніша заява про відвід допускається у випадках, коли підстава для відводу стала відома після початку судового слідства.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»). Зазначену позицію Європейського суду підтримав і Верховний Суд України у справі №5-15п12 (ухвала Верховного Суду України від 01.03.2012 року, у справі №5-15п12).

У своїй заяві про відвід ОСОБА_5 посилається на те, що суддя ОСОБА_1 підлягає відводу на підставі п. 4 ч. 1 ст. 54 КПК України ( в редакції 1960 року), зі змісту яких слідує, що суддя не може брати участь в розгляді кримінальної справи при наявності інших обставин, які викликають сумнів в об`єктивності судді.

У той же час, у судовому засіданні заявником не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які він посилається у своїй заяві про відвід, зокрема, не надано належних доказів наявності певної особистої заінтересованості судді, певних її прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін, що унеможливлювало б постановлення суддею об`єктивного судового рішення, а доводи висловлені обвинуваченим не є такими, що свідчать про неупередженість судді, а тому підстави згідно вимог кримінального процесуального закону України для відводу судді відсутні.

Зокрема, аналізуючи доводи підсудного, які викладені у заяві про відвід, суд приходить до висновку про те, що такі доводи полягають у тому, що підсудний не погоджується з обставинами, що зазначені в обвинувальному висновку та доказах, що містяться в матеріалах справи, не погоджується з процесуальними рішеннями судді, які, на його думку, є недостатньо вмотивованими, та не погоджується з порядком розгляду вказаної кримінальної справи, зокрема, з порядком виклику свідків, що, на думку підсудного, є неналежним, що в свою чергу не є підставою для відводу судді та не свідчить про упередженість.

Щодо доводів підсудного ОСОБА_5 про те, що він звернувся до ДБР із заявою про вчинення суддею ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 374 КК України, що свідчить про упередженість судді та є підставою для її відводу, то суддя вважає такі доводи неспроможними зважаючи на наступне.

Частиною другою статті 126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.

Крім того, при розгляді заяв і звернень про вчинення кримінального правопорушення щодо суддів, правоохоронними органами при вирішенні питання про наявність в діях судді ознак складу злочину і внесенні їх до Єдиного реєстру досудових розслідувань слід брати до уваги і роз`яснення, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади» про те, що відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається.

Втручанням у діяльність судових органів слід розуміти вплив на суддю у будь-якій формі (прохання, вимога, вказівка, погроза, підкуп, насильство, критика судді в засобах масової інформації до вирішення справи у зв`язку з її розглядом тощо) з боку будь-якої особи з метою схилити його до вчинення чи невчинення певних процесуальних дій або ухвалення певного судового рішення. При цьому не має значення, за допомогою яких засобів, на якій стадії процесу та в діяльність суду якої інстанції здійснюється втручання (пункти 10 і 11).

Подання стороною у судовій справі заяви про кримінальне правопорушення щодо судді, в провадженні якого перебуває ця справа, є прямим тиском на суд, втручанням у здійснення правосуддя та прямо порушує норми Конституції України, суперечить Основним принципам незалежності судових органів, схваленим Резолюціями №40/32 та №40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29.11.1985 та від 13.12.1985 щодо гарантування засад незалежності судових органів, а також іншим міжнародно-правовим актам, зокрема, «Процедурі ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів», затвердженій 24.05.1989 Резолюцією Економічної і Соціальної Ради ООН №1989/60,Європейській хартії «Про статус суддів» від 10.07.1998 ,Рекомендації Комітету міністрів Ради Європи №(94) 12 «Незалежність, дієвість та роль суддів» від 13.10.1994.

У зв`язку з чим суд вважає необхідним застерегти підсудного від будь-яких дій, які можуть свідчити про тиск на суд.

Між тим, враховуючи викладене, суд вважає заяву підсудного про відвід судді ОСОБА_1 необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 54, 55, 56 КПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви підсудного ОСОБА_5 про відвід судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 від розгляду кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_5 за ст. 128 КК України, - відмовити.

Постанова окремому оскарженню не підлягає.

Суддя