Справа № 203/4537/22
Провадження № 1-кс/0203/376/2023
УХВАЛА

24 січня 2023 року слідчий суддя Кіровського районного суду міста Дніпропетровська - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі скаргу захисника потерпілого - адвоката ОСОБА_3 в інтересах потерпілого ОСОБА_4 на постанову слідчого від 11.04.2022 року про закриття кримінального провадження, заявлену в рамках кримінального провадження №0000024 від 16.03.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України,

встановив:

22.11.2022 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся захисник потерпілого - адвокат ОСОБА_3 в інтересах потерпілого ОСОБА_4 (далі - заявник, скаржник) із скаргою на постанову слідчого від 11.04.2022 року про закриття кримінального провадження, заявлену в рамках кримінального провадження №0000024 від 16.03.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України, в якій заявник просить суд:

- скасувати постанову старшого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_5 від 11.04.2022 року про закриття кримінального провадження №0000024 від 16.03.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України, та направити матеріали для досудового розслідування.

В обґрунтування вимог скарги заявник зазначив, що в провадженні Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань перебуває кримінальне провадження №0000024 від 16.03.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України.

Як пояснив заявник, оскаржувана постанова слідчого про закриття кримінального провадження №0000024 від 16.03.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України, не відповідає вимогам ст. ст. 8, 9, 91-95, 110, 284 КПК України, тому не може вважатися законною, обґрунтованою та вмотивованою. Тому така постанова слідчого є такою, що підлягає скасуванню.

З огляду на викладене, скаржник звернувся до суду із скаргою на постанову слідчого про закриття кримінального провадження.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 22.11.2022 року, судову справу №203/4537/22, провадження №1-кс/0203/3447/2022, було розподілено слідчому судді ОСОБА_1 .

Ухвалою слідчого судді від 25.11.2022 року було відкрито провадження за скаргою та призначено скаргу до судового розгляду по суті, зобов`язано відповідальних осіб надати суду матеріали кримінального провадження №0000024 від 16.03.2021 року для огляду у судовому засіданні.

У судове засідання, призначене на 24.01.2023 року, учасники провадження не з`явились, належним чином були повідомлені про час, дату та місце проведення судового засідання.

Заявник подав до суду письмове клопотання про розгляд скарги за його відсутності, та зазначив, що підтримує вимоги скарги у повному обсязі та просить суд її задовольнити.

Крім того, заявник пояснив, що органом досудового розслідування не вжито у кримінальному провадженні №0000024 від 16.03.2021 року всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила, оскільки: до теперішнього часу ОСОБА_4 не повідомлено про його права як потерпілого, не допитано його в якості потерпілого, не прийнято від нього в якості речового доказу копію підробленого рішення голови Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу ОСОБА_6 від 13.02.2017 року, передану службовою особою СВ Довгинцівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 , в порушення п. п. 3, 6 ч. 1 ст. 56 КПК України, не забезпечено реалізацію клопотань ОСОБА_4 про проведення слідчих дій; не долучено до матеріалів кримінального провадження письмові записи, зроблені свідком ОСОБА_8 про дати та конкретні суми грошових коштів, а саме - 80 тис. грн та 15 тис. 500 доларів США, виданих службовій особі СВ Довгинцівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 на його вимогу, чим ОСОБА_4 спричинено тяжкі наслідки.

Слідчий у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча був повідомлений про час, дату та місце проведення судового засідання належним чином, ухвалу суду в частині зобов`язання надати суду матеріали кримінального провадження №0000024 від 16.03.2021 року для огляду у судовому засіданні слідчий не виконав.

Суд на підставі ч. 4 ст. 107, ст. ст. 138, 306 КПК України, розглянув скаргу за відсутності учасників кримінального провадження та без фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали скарги, проаналізувавши норми КПК України, дійшов таких висновків.

Судом встановлено та матеріалами скарги підтверджено, що Третім слідчим відділом (з дислокацією у місті Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000024 від 16.03.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України.

Постановою старшого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_9 від 11.04.2022 року було закрито кримінальне провадження №0000024 від 16.03.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

За змістом оскаржуваної постанови від 11.04.2022 року про закриття кримінального провадження №0000024 від 16.03.2021 року, мотивами закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто у зв`язку з відсутністю в діях службових осіб СВ Довгинцівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області складу кримінального правопорушення, стало, зокрема, те, що під час досудового розслідування неодноразово викликався на допит в якості потерпілого ОСОБА_4 , проте у визначений слідчим час та дату до Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, не з`явився, про причини своєї неявки органу досудового розслідування не повідомив, у зв`язку з чим допитати останнього не виявилось можливим. Крім того, під час досудового розслідування вживались заходи щодо проведення огляду матеріалів кримінального провадження №00000097 від 13.03.2013 року, проте провести їх огляд не виявилось можливим. Також Криворізьким РУП ГУНП в Дніпропетровській області проводилось службове розслідування за фактом можливого перевищення службових повноважень під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №00000097 від 13.03.2013 року. Згідно з висновком службового розслідування, підтвердити або спростувати факт можливого перевищення службових повноважень під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №00000097 від 13.03.2013 року не надалось можливим.

Таким чином, слідчий, проаналізувавши матеріали досудового розслідування та враховуючи встановлені обставини, в тому числі ті висновки, які викладені вище, дійшов висновку про відсутність в діях службових осіб СВ Довгинцівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України.

При цьому, 06.04.2021 року та 22.11.2022 року заявник звертався до слідчого з клопотаннями № 1 та № 2 про проведення слідчих дій, щодо результатів розгляду яких слідчий до суду не надав належних доказів.

Суд зазначає, що однією із засад судочинства, регламентованих пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 7 КПК України, однією із загальних засад кримінального провадження є змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 6 статті 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Закони та інші нормативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати цьому Кодексу. При здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить цьому Кодексу.

У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1, 2, 3, 4 статті 21 КПК України, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Вирок та ухвала суду, що набрали законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України.

Кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Якщо інше не передбачено цим Кодексом, здійснення кримінального провадження не може бути перешкодою для доступу особи до інших засобів правового захисту, якщо під час кримінального провадження порушуються її права, гарантовані Конституцією України та міжнародними договорами України.

Відповідно до частин 1, 2, 6 статті 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до частин 1, 2 статті 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до положень частин 1, 2 статті 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до частини 1 статті 90 КПК України, рішення національного суду або міжнародної судової установи, яке набрало законної сили і ним встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, має преюдиціальне значення для суду, який вирішує питання про допустимість доказів.

Згідно з положеннями ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні «Салов проти України» від 06.09.2005 року (заява № 65518/01) вказано, що одним із основних аспектів принципу верховенства права є принцип правової певності, який передбачає, що, коли рішення суду стало остаточним, воно не може бути піддано сумніву будь-яким іншим рішенням суду (рішення у справі Brumarescu, наведене вище, §61).

Згідно з вимогами пункту 1 частини 1 статті 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Відповідно до частини 2 статті 91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до частин 1, 2 статті 92 КПК Укра їни, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Відповідно до положень статей 93, 94 КПК України, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до частини 5 статті 110 КПК України, обґрунтованість рішення (постанови), яке прийняли прокурор та слідчий, повинна знайти вираження в його мотивуванні.

Згідно з положеннями пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Аналіз вказаних вище обставин кримінального провадження та положень КПК України вказує, що слідчий, незважаючи на вимоги КПК України, не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи скарги та підтверджували б обставини, які були підставами для закриття кримінального провадження. Тим більше, що доводи, на які посилається слідчий, не можна вважати вмотивованими. Оскільки в ході досудового розслідування слідчий дійшов висновку, зокрема, про неможливість допитати в якості потерпілого ОСОБА_4 , неможливість огляду матеріалів кримінального провадження №00000097 від 13.03.2013 року, неможливість підтвердити або спростувати факт можливого перевищення службових повноважень під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №00000097 від 13.03.2013 року.

Тобто слідчий в оскаржуваній постанові послався, зокрема, на неможливість доведення або спростування ним наявності чи відсутності об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, що свідчить про неповне проведення всіх необхідних слідчих (процесуальних) дій задля встановлення істини під час досудового розслідування та наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення, хоча закрив кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

При цьому слідчий суддя, вирішуючи по суті скаргу заявника, бере до уваги те, що слідчим не надано суду доказів розгляду клопотань заявника № 1 та № 2 про проведення слідчих дій, їх врахування чи їх неврахування ним під час проведення досудового розслідування.

Крім того, мотиви скаржника щодо оскарження постанови, викладені в скарзі, зокрема, неповідомлення ОСОБА_4 про його права як потерпілого, непроведення такої слідчої дії як допит потерпілого у кримінальному провадженні, недолучення в якості речового доказу копію рішення голови Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу ОСОБА_6 від 13.02.2017 року, недолучення до матеріалів кримінального провадження письмових записів, зроблених свідком ОСОБА_8 , свідчать про недостатність підстав для закриття кримінального провадження, у зв`язку із встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України. При цьому суд зазначає, що скаржник, реалізуючи принцип змагальності, довів суду доводи та вимоги скарги належними та допустимими доказами.

З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова про закриття кримінального провадження - скасуванню.

Керуючись ст. ст. 303-306, 307, 369, 371, 372 КПК України, слідчий суддя,

ухвалив:

Скаргу захисника потерпілого - адвоката ОСОБА_3 в інтересах потерпілого ОСОБА_4 на постанову слідчого від 11.04.2022 року про закриття кримінального провадження, заявлену в рамках кримінального провадження №0000024 від 16.03.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України, - задовольнити повністю.

Скасувати постанову старшого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_9 від 11.04.2022 року про закриття кримінального провадження №0000024 від 16.03.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1