ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/859/23 Справа № 202/7760/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 , подану на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 22.03.2023 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погодженого з прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000392 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 209 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Тернівка Дніпропетровської області, є громадянином України, українцем, має вищу освіту, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, офіційно працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

встановила:

Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 22.03.2023 року відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погодженого з прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000392 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 209 КК України, ОСОБА_8 та обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний період доби, поклавши на ОСОБА_8 , наступні обов`язки:

-прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора або суду;

-не залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора, або суду у період часу з 23:00 годин до 06:00 годин наступного дня, окрім випадків необхідної евакуації чи з метою запобігання загрози життю чи здоров`ю;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та роботи;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Досудовим розслідуванням встановлено, що директор ТОВ «Будпромінвест Груп» ОСОБА_8 , виконуючи організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, тобто будучи службовою особою суб`єкта підприємницької діяльності та особою, відповідальною за відображення в податковому обліку фінансових операцій, діючи умисно, порушив ст. ст. 1, 5 Закону України від 16.07.99 № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.185.1 ст.185, п.201.10 ст.201 ПК України, вніс завідомо неправдиві відомості до декларації з ПДВ за грудень 2018 року № та додатку 5, засвідчив її власним електронним цифровим підписом та подав до Чечелівської ДПІ м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області (розташованої за адресою: 49047, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Театральна, буд. 1-А.), що як наслідок призвело до фактичного ненадходження до бюджету держави коштів на загальну суму 2 569 991,00 грн., яка в 250 і більше раз перевищує встановлений законодавством неоподатковуваний мінімум доходів громадян, що є тяжкими наслідками.

Також, в період часу з 22.01.2019 року до 23.01.2019 року директор ТОВ «Будпромінвест Груп» ОСОБА_8 у невстановленому слідством час та місці, достовірно знаючи, що частина грошових коштів у розмірі 2 569 991,00 грн., яку ТОВ «Будпромінвест Груп» отримало від Управління каналу Дніпро-Донбас () підлягає сплаті до державного бюджету, після вчинення 21.01.2018 року суспільно небезпечного протиправного діяння, а саме злочину передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України діючи умисно, вчинив фінансові операції з коштами, одержаними внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, вчинив легалізацію грошових коштів у сумі 1 682450 грн.

Таким чином, умисні дії ОСОБА_8 , які виразились у складанні, видачі службовою особою завідомо неправдивого офіційного документу, внесенні до офіційного документу завідомо неправдивих відомостей, що спричинило тяжкі наслідки, кваліфікуюся за ч. 2 ст. 366 КК України, та у вчиненні правочину з майном, одержаним внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходу, кваліфікуються за ч. 1 ст. 209 КК України.

За сукупністю вчиненого, умисні дії ОСОБА_8 кваліфікуються за ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 209 КК України.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею враховано тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , суспільну небезпеку інкримінованого ОСОБА_8 кримінально протиправних дій, обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваною кримінальних правопорушень; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вона підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного.

Вирішуючи питання про доведеність існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя виходив з наступного.

В ході судового розгляду встановлено, що є підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_8 , розуміючи тяжкість та невідворотність покарання, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки перебував у розшуку та був затриманий в порядку 208 КПК України (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України).

В той же час, слідчим суддею не прийнято до уваги існування ризику, передбаченого п. 2 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки усі речі та документи, до яких ОСОБА_8 мав доступ, були вилучені органом досудового розслідування та які на даний час перебувають в матеріалах кримінального провадження.

Також слідчий суддя не погодився з існуванням ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки не доведено існування ризику незаконного впливу на допитаного під час досудового розслідування свідка ОСОБА_10 про події, які відбувались у 2018-2019 роках. Інші свідки та підозрювані у кримінальному провадженні відсутні. Внаслідок чого в діях підозрюваного ОСОБА_8 виключається ризик незаконно впливати на свідків та інших співучасників у кримінальному провадженні.

Крім того, в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_8 , що є лише припущенням сторони обвинувачення та жодним чином не доведено.

Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку, що слідчим у клопотанні не наведено та належним чином не обґрунтовано підстав для застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою.

З метою забезпечення належного проведення досудового розслідування, явки даної особи для надання показань, враховуючи особистість підозрюваного, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність відмови в задоволення клопотання про застосовування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та вважає за необхідне застосувати відносно останнього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний період доби за фактичним місцем проживання останнього, за адресою: АДРЕСА_2 .

Не погодившись з судовим рішенням прокурор відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погодженого з прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000392 та застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Вважає, що слідчим суддею першої інстанції в своїй ухвалі не враховано,що діями ОСОБА_8 у кримінальному провадження завдано збитків на суму 2 569 991,00 грн. що є тяжкими наслідками, та спричиняє значну шкоду державному бюджету України.

Слідчим суддею, на думку апелянта, не враховано зухвалість дій ОСОБА_8 та значний суспільний резонанс, який викликали злочини, у вчинені яких він підозрюється.

Зазначає, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки щодо суворості можливого призначеного покарання, що є належним та невід`ємним елементом при оцінці ризику переховування від суду або органу досудового розслідування, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а також і скоєння іншого злочину.

Суд не звернув увагу на серйозність висунутого та пред`явленого інкримінованого злочину, а також не встановлені під час досудового розслідування ризики, які були перелічені у клопотанні слідчого, відповідно до ч.1 ст.177 КПК України.

Апелянт вважає, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування в повній мірі відповідає меті його застосування.

До початку судового розгляду справи на адресу Дніпровського апеляційного суду адвокатом ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 були подані заперечення на апеляційну скаргу, відповідно до яких захисник просить апеляційну скаргу прокурора на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 22.03.2023 року у справі № 202/7760/21 залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення прокурора ОСОБА_6 на підтримку доводів поданої ним апеляційної скарги, який наполягав на її задоволенні в повному обсязі, вислухавши пояснення підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону не в повній мірі дотримано слідчим суддею місцевого суду.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.

Згідно вимог ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст.178 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість можливого покарання, вік та стан здоров`я підозрюваного/обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного/обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; репутацію підозрюваного/обвинуваченого; його майновий стан та наявність у нього судимостей тощо.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Як зазначено у п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 є раніше не судимою особою, та санкції ч.2 ст.366 та ч.1 ст.209 КК України, за якими йому повідомлено про підозру, передбачають покарання у виді позбавленням волі на строк від двох до п`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, зі штрафом від двохсот п`ятдесяти до семисот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч.2 ст.366 КК), та позбавленням волі на строк від трьох до шести років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до двох років та з конфіскацією майна (ч.1 ст.209 КК).

Мотивуючи своє рішення про відмову у задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 та обираючи стосовно нього інший більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний період доби строком до 10 травня 2023 року включно, слідчий суддя послався на доведеність стороною обвинувачення наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.366 та ч.1 ст.209 КК України, а також на наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК, зокрема ризику можливості підозрюваної переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Обговорюючи питання про можливість усунення заявлених у провадженні ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_8 під від вартою, колегія суддів, погоджуючись з висновком слідчого судді, вважає, що встановлені щодо підозрюваного ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України об`єктивно існують та можуть бути усунуті у інший спосіб, ніж тримання його під вартою.

Водночас, відповідно до ст. 178 КПК, колегія суддів враховує тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 , вагомість наявних доказів вчинення ним інкримінованих кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винним, відомості про шкоду, завдану інтересам держави вчиненим кримінальним правопорушенням, а також дані, що характеризують особу підозрюваного, зокрема його сімейний та майновий стан, стан здоров`я, який не виключає можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність судимостей.

При цьому, апеляційний суд зважає на практику ЄСПЛ, де йдеться про те, що висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Водночас, відповідно до ст. 178 КПК, врахувавши тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 , вагомість наявних доказів вчинення ним інкримінованих кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винним, відомості про шкоду, завдану інтересам держави вчиненим кримінальним правопорушенням, а також дані, що характеризують особу підозрюваного, зокрема його сімейний та майновий стан, стан здоров`я та відсутність судимостей, колегія суддів вважає, що саме запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби зможе запобігти встановленим ризикам.

Отже, як слідує з матеріалів провадження за клопотанням про обрання запобіжного заходу, при його розгляді в суді першої інстанції, слідчий та прокурор не довели необхідності застосування найсуворішого запобіжного заходу щодо підозрюваного та того, що непов`язаний з ізоляцією від суспільства запобіжний захід не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відповідає вимогам, викладеним у рішенні ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» і є дієвим механізмом контролю його поведінки під час здійснення досудового розслідування та відповідає завданням кримінального провадження.

Поведінка ОСОБА_8 після застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, з огляду на те, що органом досудового розслідування та прокурором не було зафіксовано порушень ним процесуальних обов`язків та доказів з цього приводу до апеляційної скарги додано не було, на думку апеляційного суду, свідчать про відсутність у підозрюваного мети впливати на свідків або сховати, знищити або спотворити будь-яку з речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення у цьому ж кримінальному провадженні.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, є припущенням прокурора стосовно можливої поведінки підозрюваного.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що слідчий суддя, застосовуючи щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби в повній мірі врахував вимоги ст. 194 КПК України та за відсутністю доведених обставин, які б слугували підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання слідчого та обрав більш м`який запобіжний захід.

На підставі викладеного, керуючись статями 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК, колегія суддів,-

ухвалила:

Ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 22.03.2023 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погодженого з прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000392 щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4