ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 626/553/17 Номер провадження 11-кп/814/1378/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000479 за апеляційними скаргами прокурора Первомайського відділу Лозівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_6 , першого заступника керівника Харківської окружної прокуратури ОСОБА_17 , захисника адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , захисника адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 , захисника адвоката ОСОБА_18 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , обвинувачених ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , представника потерпілих ОСОБА_19 та ОСОБА_20 адвоката ОСОБА_21 на вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 28 квітня 2021 року,

встановила:
Цим вироком

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лозова Харківської області, громадянина України, із повною загальною середньою освітою, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні трьох малолітніх дітей НОМЕР_1 , 2017 років народження, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, та через не доведення того, що вчинено кримінальне правопорушення, виправдано.

Визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 257 КК України, та через не доведення, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, виправдано.

Визнано винуватим та засуджено за:

-ч. 4 ст. 187 КК України на 11 років позбавлення волі, із конфіскацією майна, яке є його власністю, окрім житла;

-ч. 1 ст. 263 КК України на 5 років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено 11 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю, окрім житла.

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Петропілля Лозівського району Харківської області, громадянина України, із вищою освітою, працюючого різноробочим у ПП «Імперіум», не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, та через не доведення того, що вчинено кримінальне правопорушення, виправдано.

Визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 257 КК України, та через не доведення, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, виправдано.

Визнано винуватим та засуджено за ч. 4 ст. 187 КК України на 9 років 6 місяців позбавлення волі, із конфіскацією майна, яке є його власністю, окрім житла.

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Харкова, громадянина України, із вищою освітою, не працюючого, не одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей 2010 і 2014 років народження, інваліда 3 групи, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , не судимого,

визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, та через не доведення того, що вчинено кримінальне правопорушення, виправдано.

Визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 257 КК України, та через не доведення, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, виправдано.

Визнано винуватим та засуджено за ч. 4 ст. 187 КК України на 9 років позбавлення волі, із конфіскацією майна, яке є його власністю, окрім житла.

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця смт Нова Водолага Харківської області, українця, громадянина України, із повною загальною середньою освітою, не одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину 2013 року народження, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,
визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 257 КК України та через не доведення, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, виправдано.

Визнано винуватим та засуджено за ч. 4 ст. 187 КК України на 8 років 6 місяців позбавлення волі, із конфіскацією майна, яке є його власністю, окрім житла.

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця с. Петропілля Лозівського району Харківської області, українця, громадянина України, не працюючого, не одруженого, із базовою середньою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до ст. 89 КК України не судимого,
засуджено за:

-п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України на 13 років позбавлення волі, із конфіскацією майна, яке є його власністю, окрім житла;

-ч. 4 ст. 187 КК України на 9 років позбавлення волі, із конфіскацією майна, яке є його власністю, окрім житла;

Відповідно до ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено 13 років позбавлення волі, з конфіскацією майна, яке є його власністю, окрім житла.

Власова ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця с. Петропілля Лозівського району Харківської області, українця, громадянина України, із базовою середньо освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 257 КК України, та через не доведення, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, виправдано.

Визнано винуватим та засуджено за:

-п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України на 15 років позбавлення волі, із конфіскацією майна, яке є його власністю, окрім житла;

-ч. 4 ст. 187 КК України на 10 років позбавлення волі, із конфіскацією майна, яке є його власністю, окрім житла;

-ч. 1 ст. 263 КК України на 3 роки позбавлення волі.

Відповідно до ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено 15 років позбавлення волі, з конфіскацією майна, яке є його власністю, окрім житла.

Цивільний позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 на користь потерпілого ОСОБА_23 15000 грн. майнової шкоди.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_16 та ОСОБА_14 на користь потерпілого ОСОБА_23 300000 грн. моральної шкоди.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат, арешту майна, речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 визнано винуватими у вчиненні злочинів за таких обставин.
У липні 2016 року у ОСОБА_11 виник умисел на створення організованої групи з метою вчинення розбійних нападів, поєднаних з проникненням у житло громадян на території Харківської області.
Взявши на себе роль організатора, ОСОБА_11 у середині серпня 2016 року, перебуваючи в селі Петропілля Лозівського району Харківської області, знаючи про незадовільне матеріальне становище ОСОБА_12 , ОСОБА_16 та ОСОБА_13 , усвідомлюючи, що за своїми особистими якостями вони схильні до вчинення кримінальних правопорушень проти власності, запропонував їм вчиняти розбійні напади на мешканців Харківської області.
Відповідно до розробленого ОСОБА_11 плану, він, при отриманні інформації щодо матеріального становища осіб, на автомобілі ЗАЗ - 1102 «Таврія», реєстраційний номер НОМЕР_2 , повинен був виїхати за місцем мешкання таких осіб, вивчити їх розпорядок дня з метою визначення сприятливого часу для вчинення розбійного нападу, ознайомитись із місцевістю для зручної розстановки учасників організованої групи таким чином, щоб їх спільні дії не були помічені та припинені сторонніми особами під час вчинення злочину.
ОСОБА_12 , ОСОБА_16 та ОСОБА_13 повинні були спільно із ОСОБА_11 брати участь у розробленні планів вчинення злочинів, за дорученням останнього вивчати розпорядок дня потерпілих, безпосередньо брати участь у вчиненні злочинів, на що останні дали згоду, усвідомлюючи факт об`єднання їх між собою з метою поєднання зусиль для досягнення єдиного злочинного результату.
Так, в серпні 2016 року ОСОБА_11 розробив план та разом з ОСОБА_12 , ОСОБА_16 та ОСОБА_13 здійснили підготовку до розбійного нападу на ОСОБА_24 з метою заволодіння майном ОСОБА_23 .
Крім того, ОСОБА_11 залучив до участі у цьому розбійному нападі ОСОБА_14 , не повідомивши йому про діяльність організованої групи, єдиний злочинний план її діяльності та не запропонував йому увійти до її складу.
21 серпня 2016 року близько шостої години члени організованої групи ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , а також ОСОБА_14 , який не був учасником організованої групи, прибули до домоволодіння ОСОБА_23 за адресою: АДРЕСА_5 . При цьому ОСОБА_11 надав ОСОБА_16 та ОСОБА_14 заготовлені для вчинення злочину знаряддя - пневматичний пістолет «ПМ», дерев`яну палицю (биту) та липку стрічку-скотч.
Після чого ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 розмістились поблизу зазначеного домоволодіння, забезпечуючи ОСОБА_16 і ОСОБА_14 безперешкодне проникнення у домоволодіння та невикриття їх злочинних дій.
Отримавши від ОСОБА_11 сигнал на вчинення розбійного нападу, ОСОБА_14 і ОСОБА_16 , подолавши паркан, проникли на територію домоволодіння ОСОБА_23 , де перебувала мати потерпілого - ОСОБА_24 , 1937 року народження, та вчинили на неї напад, вимагаючи гроші. При цьому ОСОБА_16 погрожував їй пневматичним пістолетом.
Однак, ОСОБА_24 чинила активний опір, у зв`язку з чим з метою реалізації свого наміру ОСОБА_14 та ОСОБА_16 застосували до потерпілої фізичне насильство, нанісши удари руками в область тулуба, черева та обличчя.
При цьому, ОСОБА_14 , діючи узгоджено з ОСОБА_16 , тримав ОСОБА_24 за руки та намагався зв`язати їх заздалегідь заготовленою липкою стрічкою, а ОСОБА_16 наносив потерпілій удари по голові, руках та тулубу, погрожуючи пневматичним пістолетом та намагаючись пригнітити волю потерпілої до спротиву.
Так як ОСОБА_24 , незважаючи на застосоване до неї насильство, продовжувала тривалий час чинити опір, ОСОБА_16 та ОСОБА_14 , усвідомлюючи, що мають фізичну та чисельну перевагу над потерпілою, діючи спільно, вирішили вбити ОСОБА_24 , не погодивши вчинення умисного вбивства потерпілої з іншими учасниками організованої групи.
З метою реалізації свого наміру на вбивство потерпілої ОСОБА_14 , перебуваючи за спиною ОСОБА_24 , яка знаходилась в положенні зігнувши тулуб вперед, тримав потерпілу за руки, а ОСОБА_16 в цей момент наніс потерпілій не менш ніж два удари бейсбольною битою по голові.
У результаті отриманої закритої черепно-мозкової травми в поєднанні з множинними внутрішньочерепними крововиливами, які призвели до гострого порушення мозкового кровообігу, потерпіла померла на місці.
У подальшому ОСОБА_14 та ОСОБА_16 проникли у житловий будинок, де заволоділи грошовими коштами у сумі 25000 гривень, які належали ОСОБА_24 та ОСОБА_25 та, покинувши домоволодіння, повернулись до ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які очікували на них.
Далі всі учасники організованої групи та ОСОБА_14 покинули межі села Маховик Красноградського району Харківської області, а отримані внаслідок злочинних дій грошові кошти розподілили між собою.
Крім того, на початку жовтня 2016 року, маючи намір продовжувати здійснення злочинної діяльності, ОСОБА_11 спільно із ОСОБА_16 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , почали планування та підготовку розбійного нападу, поєднаного із проникненням на житло, на директора ПП «Зоря-2011» ОСОБА_19 .
З метою вчинення цього розбійного нападу ОСОБА_11 залучив до складу організованої групи ОСОБА_15 , повідомивши про існування єдиного, відомого всім учасникам організованої групи плану вчинення даного нападу, на що ОСОБА_15 погодився.
У зв`язку з відсутністю грошей, ОСОБА_11 звернувся до раніше йому знайомого ОСОБА_26 (засуджений вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 07 листопада 2018 року) та повідомив про планування вчинення розбійного нападу на ОСОБА_19 , не вказуючи всіх обставин розробленого плану вчинення злочину.
Згідно із розробленим ОСОБА_11 планом, ОСОБА_26 , діючи як пособник у вчиненні злочину, надав ОСОБА_11 та ОСОБА_12 грошові кошти в сумі 15000 гривень для придбання взуття, спеціального одягу, масок типу «балаклава», балончиків із сльозогінним газом та пластикових джгутів-кайданок. Зазначені знаряддя та засоби у подальшому повинні були використовуватись для вчинення учасниками організованої групи розбійного нападу на ОСОБА_19 , поєднаного із проникненням у його житло.
У період з 19 по 27 жовтня 2016 року ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , реалізуючи злочинний умисел, спрямований на заволодіння майном ОСОБА_19 , на автомобілі ЗАЗ-1102 «Таврія», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 , приїздили у село Копані Лозівського району Харківської області, де вивчали розпорядок дня потерпілих, маршрути їх пересування та місця їх перебування.
Близько 19.00 години 27 жовтня 2016 року, ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 та ОСОБА_15 прибули до буд. АДРЕСА_6 , після чого ОСОБА_16 , подолав огорожу зазначеного домоволодіння та забезпечив проникнення на його територію інших учасників організованої групи, де вони, сховавшись за господарською спорудою, чекали на прибуття потерпілого.
Коли ОСОБА_19 та ОСОБА_27 (в подальшому змінила прізвище на ОСОБА_28 ) заїхали у двір зазначеного домоволодіння та вийшли із автомобіля, ОСОБА_11 подав сигнал на вчинення розбійного нападу. Після чого учасники організованої групи, діючи спільно і узгоджено, напали на потерпілих з метою заволодіння їх майном, погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілих, що виразилося у використанні ОСОБА_11 сльозогінного газу, який він розпилив в обличчя ОСОБА_29 та ОСОБА_19 , демонстрації обвинуваченим пневматичних пістолетів заводського виготовлення марки «ПМ», які є точною копією вогнепальної зброї - пістолета Макарова, та вираженні наміру їх застосування до потерпілих шляхом здійснених пострілів, спільному та одночасному застосуванні ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 і ОСОБА_15 насильства до ОСОБА_19 і ОСОБА_29 , із висловлюванням на адресу останньої погроз позбавити її життя шляхом закопування живцем.
При цьому, під час нападу ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 і ОСОБА_15 , діючи спільно і узгоджено, збили потерпілих з ніг, та застосувавши до них фізичне насильство, нанесли ОСОБА_19 множинні удари руками і ногами по голові, тулубу та в область черева, а ОСОБА_29 - чисельні удари руками по голові та тулубу.
Вчинивши зазначені дії, в обстановці, що склалась, враховуючи узгодженість та раптовість дій, агресивну поведінку, застосування сльозогінного газу, демонстрацію точної копії вогнепальної зброї, здійснення пострілів, застосування фізичного насильства та висловлювання погроз ОСОБА_29 позбавлення життя, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 створили умови, за яких потерпілі сприймали їх спільні дії як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю.
Подолавши волю ОСОБА_30 і ОСОБА_29 до опору, обвинувачені застосували до потерпілих пластикові джгути-кайданки, якими стягнули та зафіксували їх руки, після чого ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 і ОСОБА_13 завели ОСОБА_29 та ОСОБА_19 у будинок, двері в який були заздалегідь відчиненні ОСОБА_15 за допомогою ключа потерпілої, проникнувши у такий спосіб до житла потерпілих, де поклали їх на підлогу.
У цей час ОСОБА_16 згідно із розподіленою йому функцією перебував поруч із воротами домоволодіння, спостерігаючи за тим, щоб дії учасників організованої групи не були виявлені сторонніми особами.
Внаслідок застосованого обвинуваченими насильства ОСОБА_19 та ОСОБА_29 були заподіяні легкі тілесні ушкодження.
При цьому, ОСОБА_19 та ОСОБА_27 , усвідомлюючи реальну загрозу своєму життю та здоров`ю, повідомили місце знаходження грошових коштів.
Після цього обвинувачені заволоділи грошима в сумі близько 45000 грн. та золотими прикрасами, спричинивши потерпілим майнову шкоду на загальну суму 79 390 грн.
Отримане внаслідок розбійного нападу майно члени організованої групи розподілили між собою та пособником ОСОБА_26 .
Крім того, ОСОБА_11 за невстановлених під час досудового розслідування обставин, дати і часу, незаконно, без передбаченого законом дозволу, придбав нестандартну вогнепальну зброю та бойові припаси, а саме: обріз одноствольної гладкоствольної мисливської рушниці, 16 калібру, моделі «ЗК», виробництва СРСР (заводського виготовлення); корпус ручної осколкової гранати Ф-1 та підривач до ручної гранати типу УЗРГМ-2, промислового способу виготовлення, що у своїй сукупності (штатному з`єднанні) утворюють ручну осколкову гранату Ф-1, яка відноситься до категорії бойових припасів, та зберігав за місцем свого проживання: буд. АДРЕСА_1 , де 31 жовтня 2016 року їх було виявлено та вилучено під час обшуку.
Також, ОСОБА_16 за невстановлених під час досудового розслідування обставин, дати і часу, незаконно, без передбаченого законом дозволу, придбав бойові припаси - корпус ручної осколкової гранати Ф-1 та підривач до ручної гранати типу УЗРГМ-2, промислового способу виготовлення, що у своїй сукупності (штатному з`єднанні) утворюють ручну осколкову гранату Ф-1, яка відноситься до категорії бойових припасів, та зберігав за місцем свого проживання за адресою: буд. АДРЕСА_1 , де 31 жовтня 2016 року їх було вилучено під час обшуку.
У своїй апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить вирок скасувати в частині призначення покарання, оскільки воно не відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень, особам обвинувачених та за свої розміром є несправедливим через м`якість, та ухвалити новий, яким визнати винними та призначити покарання:
ОСОБА_11 за:
-ч. 4 ст. 187 КК України 15 років позбавлення волі із конфіскацією майна;
- ч. 1 ст. 263 КК України 6 років позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити 15 років позбавлення волі;
ОСОБА_16 за:
-п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України довічне позбавлення волі;
-ч. 4 ст. 187 КК України 11 років позбавлення волі із конфіскацією майна;
-ч. 1 ст. 263 КК України 4 роки позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді довічного позбавлення волі;
ОСОБА_14 за:
-п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України довічне позбавлення волі;
-ч. 4 ст. 187 КК України 11 років позбавлення волі із конфіскацією майна;
На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді довічного позбавлення волі;
ОСОБА_12 - за ч. 4 ст. 187 КК України 11 років позбавлення волі із конфіскацією майна.
ОСОБА_13 - за ч. 4 ст. 187 КК України 11 років позбавлення волі із конфіскацією майна.
ОСОБА_15 - за ч. 4 ст. 187 КК України 9 років позбавлення волі із конфіскацією майна.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд при постановленні рішення не в повній мірі врахував характер і ступінь тяжкості вчинених злочинів, ступінь участі кожного з обвинувачених та даних про осіб обвинувачених. Просить врахувати, що потерпіла ОСОБА_24 була літньою жінкою та перебувала в безпорадному стані, опинившись наодинці із обвинуваченими, які мають суттєву перевагу у фізичному стані. Також, не враховано, що ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_14 свою вину у вчиненому не визнали, а ОСОБА_13 - визнав частково.
Цивільні позови обвинувачені не визнали, лише ОСОБА_13 відшкодував ОСОБА_23 5000 грн.
У своїй апеляційній скарзі перший заступник керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_17 просить вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, безпідставним виправданням за ст. 257 та ч. 5 ст. 185 КК України та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинувачених внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 також за ч.5 ст.185 та за ст.257 КК України, а ОСОБА_31 за ст.257 КК України, призначити остаточне покарання, таке, про яке просить в апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд при ухваленні вироку не надав оцінку факту наявності зброї у обвинувачених, як обов`язкової ознаки банди. Крім того, судом досліджені докази вчинення ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_16 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, проте не взяті до уваги при ухваленні рішення.
Щодо міри покарання наводить доводи, аналогічні викладеним в апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні.
У свої апеляційній скарзі представник потерпілих ОСОБА_19 та ОСОБА_29 - адвокат ОСОБА_21 просить вирок скасувати в частині призначення покарання у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень, особам обвинувачених, внаслідок м`якості та ухвалити новий, яким призначити обвинуваченим більш суворе покарання.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що обвинувачені свою вину у вчиненому не визнали. Вважає, що при призначенні покарання суд не в повній мірі врахував роль ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, який є організатором організованої групи, фактичні обставини вчинення злочину, докази наявності вини обвинувачених, наявність обтяжуючих обставин, при цьому безпідставно врахував обставини, що пом`якшують покарання.
Крім того вважає, що розподіл суми відшкодування потерпілому моральної шкоди у розмірі 300000 грн. солідарно з ОСОБА_16 та ОСОБА_14 не відповідає мірі покарання, що визначена кожному з них оскаржуваним вироком.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 просить вирок скасувати та виправдати ОСОБА_11 .
Свої вимоги обгрунтовує тим, що висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи, невинуватість ОСОБА_11 за епізодом розбійного нападу на ОСОБА_24 підтверджується відсутністю слідів обвинуваченого на вилучених предметах під час огляду місця події.
За епізодом розбійного нападу на ОСОБА_19 та ОСОБА_29 під час огляду місця події не було виявлено кров, яка є схожою за видом та групою з тією, яку має обвинувачений. Крім того на речах, наданих на експертизу, відсутні генетичні ознаки (ДНК-профілю) ОСОБА_11 .
Крім того під час досудового слідства було порушено вимоги ст. 290 КПК, що є підставою для визнання судом доказів недопустимими.
Обвинувачений ОСОБА_11 у своїй апеляційній скарзі наводить аналогічні вимоги.

Вважає, що досудове розслідування та судовий розгляд було проведено необ`єктивно. Зазначає, що у нього давно існує особистий конфлікт з потерпілим ОСОБА_19 , а тому потерпілий може бути зацікавлений у притягненні його до кримінальної відповідальності.
Вказує, що показання під час досудового розслідування надавав під впливом застосування до нього фізичного і психологічного насильства працівниками правоохоронних органів.
Також обвинувачений стверджує, що боєприпаси та зброю йому підкинули працівники правоохоронних органів при проведенні обшуку.
Вважає, що ОСОБА_13 свої показання давав під тиском захисників, та що показання обвинувачених не можуть братися за основу при ухваленні вироку.
Стверджує, що речі у ОСОБА_26 вилучені в результаті обшуку гаража, а не добровільної видачі, що підтверджується відсутністю підпису ОСОБА_26 на протоколі огляду. Проведені експертизи не підтверджують участі ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованих злочинів. Також, слідчим було порушено вимоги ст. 290 КПК України під час відкриття матеріалів досудового розслідування, та розслідування проводилося слідчим, який не мав на те повноважень.
Вважає стягнення з нього майнової шкоди безпідставним.
Захисник ОСОБА_18 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 просить вирок скасувати в частині визнання ОСОБА_12 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, та провадження щодо нього закрити у зв`язку із невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості обвинуваченого.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що показання потерпілих ОСОБА_19 та ОСОБА_29 входять у протиріччя з іншими доказами та постійно змінюються. Зокрема щодо застосування під час нападу вогнепальної зброї та впізнання обвинувачених за голосом.
Висновки щодо застосування до потерпілих сльозогінного газу нічим не підтверджуються, а виявлена під час дослідження речовина бурого кольору на шапці має генетичні ознаки ДНК потерпілої ОСОБА_29 , хоча останній під час нападу було спричинено лише легкі тілесні ушкодження без крововиливів.
Протокол огляду місця події від 28 жовтня 2016 року є недопустимим доказом, оскільки додатки до протоколу виготовлені слідчим, який не був присутнім під час проведення процесуальної дії, а сам огляд було проведено до внесення відомостей до ЄРДР по даному провадженню.
Захисник вважає що протокол огляду місця події від 31 жовтня 2016 року також є недопустимим доказом, оскільки не має відомостей, в рамках якого провадження проводився, не містить відомостей про негайний огляд вилучених речей та не виконано вимоги ч. 2 ст. 106 КПК України щодо належного упакування речей та документів. Крім того, на протоколі відсутній підпис ОСОБА_26 та зі змісту процесуального документу неможливо зрозуміти, які речі вилучалися. Відповідно, вилучені в результаті цієї слідчої дії речі не можуть визнаватись допустимими доказами.
Також звертає увагу, що місцевим судом було вибірково взято до уваги частини висновків судово-медичних імунологічних експертиз, предметом дослідження яких були вказані речі, та не враховано, що експерти вийшли за межі поставлених на дослідження запитань. Крім того у висновку експерта не зазначено про його попередження щодо відповідальності.
Також, зазначені у висновку експертизи № 588 від 14 лютого 2017 року дані про наявність крові ОСОБА_19 з внутрішньої сторони досліджуваної шапки, суперечать показанням потерпілого, згідно з якими під час нападу на нього шапку не одягали.
Також, суд не надав оцінки тим фактам, що відповідно до висновку експертизи № 575 від 22 лютого 2017 року на шапці виявлено кров, яка не належить обвинуваченим та потерпілим. Аналогічні порушення мають місце і при оцінці висновків експертиз № 572 від 21 лютого 2017 року та № 582 від 06 березня 2017 року.
Протокол обшуку від 31 жовтня 2016 року захисник також вважає недопустимим доказом, з точки зору положень ст.ст. 99, 94, 84 КПК України, а висновки суду в частині його законності суперечать нормам чинного законодавства. Так, в ухвалі слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку не перелічено, що саме входить в поняття домоволодіння, та некоректно зазначено адресу, оскільки назву вулиці було змінено. Крім того, замість понятих при проведенні слідчої дії було залучено співробітників поліції, а зміст протоколу та відеозапис мають суттєві розбіжності. Аналогічні порушення наявні і при проведенні обшуків у ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 .
Крім того, з відеозапису обшуку можна встановити, що ОСОБА_12 під час затримання не було роз`яснено права.
Протоколи проведення слідчих експериментів від 02 листопада 2016 року захисник також вважає недопустимими доказами, оскільки під час проведення цих слідчих дій не було роз`яснено учасникам права, а самі протоколи не містять обставин проведення слідчого експерименту.
Просить визнати недопустимими доказами протоколи за результатами негласних слідчих (розшукових) дій від 20 грудня 2016 року, оскільки у матеріалах справи відсутні докази про вживання стороною обвинувачення заходів для розсекречення ухвал, що стали підставою для проведення НСРД.
Протокол пред`явлення для впізнання речей від 04 листопада 2016 року за участю потерпілої ОСОБА_29 вважає недопустимим доказом, оскільки зазначені речі отримані в ході проведення незаконного обшуку гаража ОСОБА_26 . Крім того, впізнання речей було проведено без фото та відеофіксації та пред`явлені для впізнання речі мали суттєві відмінності між собою.
Вважає, що винуватість ОСОБА_12 у вчиненні злочину щодо ОСОБА_24 не доведена. За фактом вчинення даного кримінального правопорушення було внесено відомості в ЄРДР під №0000644 за ч. 4 ст. 187, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, проте в рамках зазначеного кримінального провадження підозра ОСОБА_12 не пред`являлася.
Обвинувачений ОСОБА_12 у своїй апеляційній скарзі пред`являє вимоги та доводи, аналогічні викладеним у апеляційній скарзі його захисника.

У своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 просить перекваліфікувати дії ОСОБА_13 з ч. 4 ст. 187 КК України на ч. 3 ст. 185 та на ч. 1 ст. 187 КК України, при призначенні покарання застосувати ст.ст. 69, 75 КК України.
Свої вимоги обгрунтовує тим, що із показань свідків та потерпілих ОСОБА_23 , ОСОБА_19 та ОСОБА_29 зрозуміло, що жоден із них не був очевидцем вчинення ОСОБА_13 кримінальних правопорушень, які йому інкриміновано. Обвинувачений щиро розкаюється у вчиненому.
Вважає недопустимими доказами протоколи за результатами негласних слідчих (розшукових) дій від 20 грудня 2016 року, а саме зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, у порядку ст. 263 КПК України, оскільки досудове розслідування здійснювалося неуповноваженою на те особою - слідчим СВ УСБУ в Харківській області. Крім того, зазначений процесуальний документ не був відкритий на стадії виконання вимог ст. 290 КПК України, тому отримання доказів в результаті проведення НСРД здійснено з порушенням вимог КПК. Протоколи за результатами проведення НСРД складені поза межами визначеного КПК строку.
Зазначає, що ухвали слідчого судді апеляційного суду про надання дозволу на втручання у приватне спілкування не були відкриті під час виконання вимог ст. 290 КПК України, реєстр матеріалів провадження не містить посилань щодо наявності відповідних дозволів та доказів про вжиття прокурором заходів про розсекречення вищезазначених ухвал слідчого судді, що є підставою для визнання відповідних доказів недопустимими.
Вважає, що прокурором мала бути винесена постанова про проведення певного виду негласних слідчих (розшукових) дій поряд із ухвалою слідчого судді про надання дозволу на їх проведення, проте такий процесуальний документ у справі відсутній.
Крім того, НСРД у вигляді зняття інформації з телекомунікаційних мереж проводилося до внесення стосовно обвинувачених відомостей до ЄРДР.
У матеріалах кримінального провадження відсутні витяги з ЄРДР по кримінальним провадженням, що об`єднані, на підтвердження повноважень прокурорів, щодо здійснення досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні.
Зазначає, що ОСОБА_26 , який засуджений за результатами розгляду виділених матеріалів, не може допитуватися по справі у якості свідка, а вирок по іншій справі не може бути долучено у якості доказу.
Протоколи проведення слідчого експерименту від 02 листопада 2016 року не можуть бути доказами по справі, оскільки ґрунтуються на показаннях учасників, наданих поза межами судового засідання, крім того відсутній оригінал носія інформації з записом проведення зазначеної слідчої дії.
Протокол пред`явлення для впізнання речей також просить визнати недопустимим доказом, оскільки слідча дія проведена без фото та відеофіксації, пред`явлені речі для впізнання речі мали суттєві відмінності між собою та отримані в ході проведення незаконного обшуку гаража ОСОБА_26 .
Щодо протоколу огляду місця події від 31 жовтня 2016 року зазначає, що огляд та вилучення речей було проведено на ділянці місцевості, а не в самому гаражі, що не відповідає свідченням ОСОБА_26 , без відповідного дозволу та без участі понятих. Крім того, на протоколі, додатках до протоколу та бірках відсутній підпис обвинуваченого. Добровільна видача речей обвинуваченим, спростовується тим фактом, що на час огляду ОСОБА_26 був уже затриманий, тому зазначений доказ також просить визнати недопустимим.
Вважає недопустимими доказами протоколи огляду місця події ставка по вул. Петровського с. Петропілля Лозівського району Харківської області від 02 листопада 2016 року та лісосмуги неподалік с. Старе Мажарове Зачепилівського району Харківської області від 03 листопада 2016 року, оскільки інформація про місцезнаходження вилучених речей була отримана із показань свідків, яким надалі було надано статус підозрюваних у справі. Крім того, зазначені протоколи не містять підписів усіх учасників слідчої дії та у протоколах відсутня інформація щодо технічних засобів фіксації і носіїв інформації, які використовувалися під час проведення слідчої дії.
Протокол огляду місця події від 28 жовтня 2016 року не відповідає вимогам ст. 104-106, 237 КПК України, зокрема щодо належної фіксації та упакування речових доказів і інших додатків до нього, оскільки протокол не містить інформації щодо засобів фіксації проведення слідчої дії та підписаний слідчим, який не був присутнім під час огляду. До протоколу не долучено цифровий носій, що унеможливлює перевірку результатів проведення слідчої дії.
Протокол огляду місця події від 21 серпня 2016 року не містить інформації щодо характеристики засобів фіксації та носіїв інформації, які застосовувалися при проведенні процесуальної дії. Крім того, на додатках відсутні підписи усіх учасників слідчої дії, тому протокол не відповідає вимогам статей 104-106, 237 КПК України.
Обшук 31 жовтня 2016 року за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_13 було проведено без надання дозволу слідчим суддею, а надані для ознайомлення ухвали слідчих суддів про надання дозволу на проведення зазначеної слідчої дії було винесено в інших провадженнях. Крім того, відсутня інформація щодо надання дозволу на обшук житла ОСОБА_13 від 01 листопада 2016 року, протокол складено слідчим, інформація щодо якого відсутня у обвинувальному акті. Відсутня у реєстрі і ухвала про накладення арешту на тимчасово вилучене майно під час проведення зазначеного обшуку.
Вказує, що відборі біологічного матеріалу у підозрюваного був відсутній медичний працівник, що є порушенням прав людини.
Немає логічного пояснення виявлення слідів крові потерпілої ОСОБА_29 на «балаклаві», оскільки відповідно до її показань під час нападу на неї «балаклаву» ніхто не одягав.
Вказує, що висновки експертиз ДНК про наявність на вилучених предметах слідів крові суперечать обставинам вчинення розбійного нападу на потерпілих ОСОБА_19 та ОСОБА_29 , викладеним у обвинувальному акті, та можуть свідчити про фальсифікацію зазначених доказів.
Також вказує, що суд першої інстанції при ухваленні вироку не взяв до уваги, що ОСОБА_13 раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, має ряд захворювань та є інвалідом 3-ї групи, має постійне місце проживання та двох неповнолітніх дітей на утриманні.
У апеляційних скаргах обвинувачені ОСОБА_16 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 просять вирок скасувати в частині їх засудження та виправдати.
Свої вимоги обґрунтовують тим, що в основу вироку покладені показання, здобуті під час застосування фізичного і психологічного катування на стадії досудового розслідування.
ОСОБА_16 та ОСОБА_14 зазначають, що під час розбійного нападу на ОСОБА_24 у них не було умислу на спричинення смерті потерпілій. Просять звернути увагу, що їх засуджено два рази за вчинення одного і того ж злочину, що суперечить чинному законодавству. ОСОБА_16 також вказує, що вилучену у його домоволодінні гранату підкинули працівники поліції.
ОСОБА_15 вважає, що судом незаконно виділено в окреме провадження матеріали за обвинуваченням ОСОБА_26 за п. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 187 КК України, оскільки це негативно вплинуло на повноту досудового розслідування та судового розгляду. Крім того, показання, які були дані потерпілими ОСОБА_19 та ОСОБА_29 під час судового розгляду відрізняються від тих, які були дані під час подання заяви про вчинення злочину, зокрема відрізняється кількість осіб, які здійснили на них напад та потерпіла стверджує, що упізнала ОСОБА_13 за голосом, хоча в матеріалах справи відсутні протоколи впізнання за голосом. Показання ОСОБА_13 не можна брати в основу обвинувачення, оскільки він також є обвинуваченим по даному провадженню. Також зазначає, що протокол огляду місця події, згідно з яким ОСОБА_26 добровільно видав речі, не відповідає вимогам ст.ст. 223, 237 та 104 КПК України. Так в протоколі на аркуші з роз`ясненням прав особи та на бірках відсутній підпис ОСОБА_26 . Зазначає, що висновок експертів щодо наявності ДНК профілю на наданих речах є недопустимим, оскільки у висновках наявні суперечності, так як надані на дослідження речі та зазначені у висновку різняться між собою. Також, у обвинувачених та потерпілих схожі групи крові, а аналогічні дослідження відносно обвинуваченого ОСОБА_26 учасникам провадження не відкривалися та не відомі. Не встановлено у справі точної суми матеріальної шкоди, завданої сім`ї ОСОБА_28 , вага прикрас та матеріал, з якого вони виготовлені.

Окрім того, у справі порушено порядок об`єднання кримінальних проваджень, що як наслідок має недопустимість доказів, отриманих під час проведення досудового розслідування, адже докази мають бути зібраними уповноваженою особою в межах кримінального провадження, відомості щодо якого внесено в ЄРДР.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, пояснення захисників, обвинувачених, прокурора в підтримку поданих апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 у вчиненні злочинів, за які їх засуджено, та кваліфікацію їх дій є правильним та ґрунтується на належних і допустимих доказах, що були безпосередньо досліджені в суді першої інстанції та отримали належну оцінку.

Допитаний у суді першої інстанції ОСОБА_13 підтвердив факт, що він разом з іншими обвинуваченими, у тому числі ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , приїхали до домоволодіння ОСОБА_23 , деякі із співучасників (хто саме не конкретизував) проникли на територію домоволодіння та заволоділи коштами потерпілого, які потім розділили між собою.

Потерпілий ОСОБА_23 суду першої інстанції показав, що 21 серпня 2016 року о 06 годині 30 хвилин він поїхав у власних справах, а вдома залишилась його мати, ОСОБА_24 . Близько 14 години 30 хвилин повернувся разом з ОСОБА_32 додому та побачив, що на подвір`ї лежить тіло ОСОБА_24 зі слідами крові, тілесними ушкодженнями та обв`язаними скотчем головою і шиєю. При цьому в будинку та господарських спорудах була порушена обстановка, розкидані речі. Із будинку були викрадені гроші в сумі 25000 гривень.

Крім того, потерпілий повідомив, що того ж дня близько 06 години 40 хвилин бачив у селі на відстані близько 1 км від його домоволодіння автомобіль, яким користувався ОСОБА_13 .

Під час огляду місця події від 21.08.2016 виявлено труп ОСОБА_24 , речі у будинку перебували у безладі. З місця події, окрім іншого, були вилучені три фрагменти прозорої липкої стрічки, на двох із яких наявна речовина бурого кольору.

Згідно із висновками судових молекулярно-генетичних експертиз генетичні ознаки слідів крові та клітин з ядрами, виявлених на фрагменті липкої стрічки типу «скотч», збігаються між собою та з генетичними ознаками зразка крові трупа ОСОБА_24 .

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №232-КРт/16 від 08.11.2016 у потерпілої ОСОБА_24 виявлено численні тілесні ушкодження в області голови, тулуба та обох рук. Рана на голові утворилась від двократної дії тупих предметів з заокругленим ребром. Смерть потерпілої настала внаслідок закритої черепно-мозкової травми в поєднанні з множинними внутрішньочерепними крововиливами, що потягли гостре порушення мозкового кровообігу.

Під час проведення слідчого експерименту 03 листопада 2016 року ОСОБА_14 в присутності захисника детально розповів та продемонстрував на місці обставини розбійного нападу та вбивства ОСОБА_24 . Вказав, що розбійний напад він вчиняв спільно із ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 і ОСОБА_13 . Зазначив, що безпосередньо на територію домоволодіння вони проникли вдвох із ОСОБА_16 , і в ході розбійного нападу у них виник умисел на вбивство ОСОБА_24 . Розповів про механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілій, яка чинила опір, та продемонстрував, як вони шукали гроші у будинку і де саме їх знайшли. Вказав, що в подальшому отримані кошти всі співучасники розділили між собою.

Також зазначив, що вчинити розбій йому запропонував ОСОБА_11 , який повідомив йому план вчинення цього злочину та розподілив ролі між співучасниками.

Вказав, що ОСОБА_11 перед вчиненням злочину передав ОСОБА_16 полімерну клітчату сумку на застібці, в якій знаходились знаряддя та засоби вчинення злочину: дерев`яна бита, дві маски типу «балаклава» камуфляжного кольору, моток липкої стрічки «скотч» та рукавиці господарського призначення. ОСОБА_16 взяв із собою пневматичний пістолет, зовні схожий на пістолет Макарова.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №482-КР/16 від 11.11.2016 не виключена можливість утворення виявлених у ОСОБА_24 тілесних ушкоджень способом, на які вказує ОСОБА_14 під час проведення слідчого експерименту.

02.11.2016 було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_14 , в ході якого виявлено та вилучено джинсові штани блакитного кольору, на яких згідно із висновком судово-медичної імунологічної експертизи виявлені сліди крові людини, походження якої від ОСОБА_24 не виключається.

Згідно із протоколом огляду місця події від 03 листопада 2016 року, в процесі даної слідчої дії, у лісосмузі поблизу села Старе Можарове Зачепилівського району Харківської області, серед сміття, була виявлена полімерна господарська клітчата сумка на застібці, в який знаходилися: дерев`яна бита, моток липкої стрічки «скотч», пачка з-під цигарок, одяг і взуття.

Із повідомлень Головного відділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Управління СБ України в Харківській області на виконання доручень органу досудового розслідування, вбачається, що на час вчинення кримінальних правопорушень та в побуті обвинувачені користувалися наступними номерами мобільних телефонів: ОСОБА_11 - НОМЕР_3 ; ОСОБА_16 - НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 ; ОСОБА_12 - НОМЕР_7 ; ОСОБА_13 - НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 ; ОСОБА_14 - НОМЕР_11 .

Така інформація підтверджується результатами обшуків за місцем проживання обвинувачених.

Як вбачається із інформації про з`єднання абонентів, які користувалися наведеними вище номерами мобільних телефонів, з 01 по 20 серпня 2016 року, зафіксовані з`єднання між обвинуваченими, як у зоні дії базових станцій, що знаходяться поблизу їх місць проживання, так і у зоні дії базових станцій, розташованих поблизу місця вчинення злочину.

Щодо розбійного нападу на потерпілих ОСОБА_19 та ОСОБА_29 обвинувачений ОСОБА_13 у суді першої інстанції підтвердив той факт, що він разом з іншими обвинуваченими вчинили цей злочин.

Потерпіла ОСОБА_29 місцевому суду показала, що 27 жовтня 2016 року близько 19.00 години вона із чоловіком на автомобілі заїхали у двір власного домоволодіння, де на них вчинили напад п`ять чоловіків, які були одягнені у формений одяг одного типу, темного кольору. Нападники застосували до неї сльозогінний газ та нанесли їм з ОСОБА_19 побої.

Потім її та чоловіка із застосуванням фізичної сили затягли у коридор будинку, де нападники, зв`язали їх та обшукали житло. В результаті нападу заволоділи коштами в сумі 47000 гривень та виробами із золота.

Крім того, потерпіла показала, що у подальшому за голосом вона впізнала ОСОБА_13 як особу, що під час вчинення розбійного нападу віддавала команди, у тому числі і їй, та ОСОБА_11 .

Крім того, потерпіла повідомила, що вона та її чоловік були знайомі із ОСОБА_11 та ОСОБА_16 , оскільки ці особи працювали у них. ОСОБА_16 неодноразово бував у них на подвір`ї. Приблизно за місяць до вказаних подій вона і чоловік стали помічати постійну присутність у селі Копані автомобіля «ЗАЗ - Таврія» білого кольору під керуванням ОСОБА_11 , який систематично проїздив повз їх домоволодіння.

Потерпілий ОСОБА_19 дав суду аналогічні показання щодо обставин розбійного нападу. Підтвердив, що нападників було п`ятеро, всі вони були одягнені у спеціальний одяг темного кольору, їх обличчя були сховані під масками типу «балаклава», взуті у військові черевики - «берці».

Під час огляду місця події від 28.10.2016 оглянуто домоволодіння потерпілих за участю ОСОБА_29 та вилучено поміж іншого шапку «балаклава», хомути, шланг, на території подвір`я та будинку виявлено сліди речовини бурого кольору. Речі у будинку перебувають у стані безладу.

Допитаний у місцевому суді в якості свідка ОСОБА_26 , вказав, що у вересні 2016 року від ОСОБА_11 він дізнався про планування вчинення розбійного нападу на ОСОБА_19 . З метою придбання знарядь та обладнання для вчинення розбійного нападу він передав ОСОБА_11 грошові кошти в сумі 15 000 грн., а також надав ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 своє житло як місце для їх підготовки.

При цьому ОСОБА_26 показав, що, прибувши 27 жовтня 2016 року між дев`ятнадцятою і двадцятою годинами до свого житла, він застав там ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які були у масках «балаклавах» та перевдягалися із спеціального форменого одягу у повсякденний.

Обвинувачені мали при собі балончики із сльозогінним газом та пластикові хомути. Від ОСОБА_11 він дізнався, що вони вчинили розбійний напад на ОСОБА_19 і ОСОБА_29 .

Під час знаходження у зазначеній квартирі ОСОБА_11 передав йому гроші в сумі 47300 гривень, які він, свідок, розділив між учасниками організованої групи по 8000 гривень, та залишив собі 7300 гривень. Крім того, ОСОБА_26 показав суду, що знаряддя та засоби вчинення злочину, обвинувачені склали у п`ять пакетів та залишили за місцем його мешкання, які він заховав у своєму гаражі, а потім добровільно видав співробітникам правоохоронних органів.

Вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 07 листопада 2018 року ОСОБА_26 засуджений за ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 187 КК України - пособництво у вчинені розбійного нападу на ОСОБА_19 та ОСОБА_29 .

Відповідно до протоколу огляду місця події від 31.10.2016 ОСОБА_26 добровільно видав працівникам поліції 2 сережки, ланцюжок, каблучку, хрестик золоті, дерев`яний хрестик, 5 пакетів з одягом, пневматичний пістолет.
Відповідно до висновків судово-медичних імунологічних експертиз на виданих ОСОБА_26 формених брюках, військових черевиках, форменій куртці, міститься кров людини, походження якої від ОСОБА_19 не виключається. Також на військових черевиках, форменій куртці виявлена кров людини, походження якої від ОСОБА_29 не виключається.
Відповідно до висновків судових молекулярно-генетичних експертиз на виявленій під час огляду місця події домоволодіння сім`ї ОСОБА_28 - шапці виявлено кров людини та клітини з ядрами, генетичні ознаки яких збігаються з генетичними ознаками (зразка крові потерпілої ОСОБА_27 ; на виданих ОСОБА_26 рукавичках, виявлено кров людини та клітини з ядрами, генетичні ознаки яких збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_19 , на шапці (балаклаві) чорного кольору виявлено клітини з ядрами, генетичні ознаки яких збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_12 , а також у змішаних генетичних ознаках містяться генетичні ознаки зразка крові ОСОБА_19 , на рукавичках містяться клітини з ядрами, генетичні ознаки яких збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_16 .
Також на рукавичках є сліди крові та клітини з ядрами, генетичні ознаки яких збігаються із зразком крові ОСОБА_19 , та маються змішані генетичні ознаки клітин з ядрами, серед яких містяться генетичні ознаки зразків крові ОСОБА_19 та ОСОБА_13 .
На шапці виявлено клітини з ядрами, генетичні ознаки яких збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_13 .
Відповідно до протоколу обшуку від 31 жовтня 2016 року за місцем мешкання ОСОБА_13 були виявлені та вилучені: дві пари сережок із жовтого та сіро-білого металу; каблучка із сірого металу з камінням; каблучка із жовтого металу; гроші в сумі 8200 гривень та інші речі.
Відповідно до протоколу обшуку від 31 жовтня 2016 року за місцем проживання ОСОБА_12 були виявлені гроші в сумі 8300 гривень. Також у літній кухні був виявлений та вилучений пластиковий хомут.
В ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_15 були виявлені та вилучені викрадені в ході розбійного нападу на ОСОБА_19 і ОСОБА_29 золоті прикраси, каблучка з камінцями, та браслет із чорним камінцем на застібці.
ОСОБА_29 під час пред`явлення речей для впізнання 04.11.2016 впізнала золотий ланцюжок із хрестиком, золоті сережки, золоту каблучку, дерев`яний хрестик, видані ОСОБА_26 , та золотий браслет і золоту обручку, вилучену під час обшуку у ОСОБА_15 , як такі, що були у неї викрадені під час розбійного нападу.
Під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_11 31.10.2016 було виявлено та вилучено обріз, гранату Ф-1, запал з кільцем від гранати, маску (балаклаву) кольору хакі.
Відповідно до висновку судово - балістичної експертизи № 388 від 29 листопада 2016 року вказаний обріз одноствольної гладкоствольної мисливської рушниці 16 калібру моделі «ЗК» виробництва СРСР (заводського виготовлення), № Г - 5039, є нестандартною гладкоствольною вогнепальною зброєю.

Висновком судової вибухотехнічної експертизи № 48/2016 від 29 листопада 2016 року встановлено, що предмети, вилучені під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_11 , є корпусом ручної осколкової гранати Ф-1, промислового способу виготовлення; підривачем до ручних гранат типу УЗРГМ - 2, промислового способу виготовлення, які у своїй сукупності утворюють ручну осколкову гранату Ф-1, що відноситься до категорії боєприпасів.

Під час обшуку автомобіля ОСОБА_11 , марки ЗАЗ - 1102 «Таврія», були виявлені та вилучені речі, у тому числі патрон для мисливської зброї 16-го калібру, який відповідає калібру вилученого у обвинуваченого однозарядного обрізу.

В ході проведення обшуку 31 жовтня 2016 року за місцем проживання ОСОБА_16 були виявлені та вилучені: металевий балончик із зжатим газом; кредитна картка; картки на отримання дизельного пального у кількості 10 штук; два мобільні телефони, держателі для сім-карт, предмети одягу: камуфляжні штани зеленого кольору; камуфляжна жилетка зеленого кольору; флеш-носій; обрізані сім-карти мобільних операторів «Лайф», «МТС»; корпус ручної гранати «Ф-1»; підривач до ручних гранат типу УЗРГМ -2.

Згідно із висновком судової вибухотехнічної експертизи № 47/2016 від 29 листопада 2016 року встановлено, що предмети, вилучені під час обшуку за місцем мешкання ОСОБА_16 є: корпусом ручної осколкової гранати Ф-1, промислового способу виготовлення; підривачем до ручних гранат типу УЗРГМ - 2, промислового способу виготовлення, у своїй сукупності утворюють ручну осколкову гранату Ф-1, яка відноситься до категорії боєприпасів.

Під час слідчих експериментів обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 та ОСОБА_15 детально розповіли про обставини підготовки та вчинення розбійного нападу на ОСОБА_19 та ОСОБА_29 , повідомили про ролі кожного із членів групи у вчиненні цього злочину, механізм спричинення тілесних ушкоджень, обставини заволодіння грошовими коштами та майном потерпілих, розподілу та зберігання викраденого майна, знарядь і засобів вчинення злочину. Викладені обвинуваченими обставини повністю відповідають встановленим судом.

Із повідомлень Головного відділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Управління СБ України в Харківській області на виконання доручень органу досудового розслідування вбачається, що на час вчинення кримінальних правопорушень та в побуті свідок і обвинувачені користувалися наступними номерами мобільних телефонів: ОСОБА_26 - НОМЕР_12 ; ОСОБА_11 - НОМЕР_3 ; ОСОБА_16 - НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 ; ОСОБА_12 - НОМЕР_7 ; ОСОБА_13 - НОМЕР_13 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_14 ; ОСОБА_15 - НОМЕР_15 .

Зазначені дані узгоджуються із даними, отриманими під час обшуків.

Відповідно до інформації про з`єднання абонентів, які користувалися наведеними вище номерами мобільних телефонів, з 01 по 27 жовтня 2016 року учасники організованої групи, зокрема ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , а також ОСОБА_26 , який не входив до її складу, і виступав як пособник, мали між собою в цей період інтенсивне спілкування.

До того ж із наведеної інформації вбачається, що в зоні дій базових станцій операторів мобільного зв`язку, які покривають місце знаходження житла ОСОБА_26 і місце вчинення розбійного нападу за адресою: АДРЕСА_6 , 27 жовтня 2016 року зафіксовані з`єднання:

- о 15.00 та 20:01 за абонентським номером мобільного телефону, який знаходився у користуванні ОСОБА_16 ;

- у період часу з 12:48 по 22:45 за абонентськими номерами мобільних телефонів, які знаходилися у користуванні ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_26 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13

- о 14:35, 14:49, 14:57, 17:33 між абонентськими номерами мобільних телефонів, які знаходилися у користуванні ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 .

Факт інтенсивного спілкування між учасниками організованої групи та підготовки до розбійного нападу підтверджується також протоколами за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж абонентських номерів, якими користувались обвинувачені.

Із змісту розмов обвинувачених вбачається, що ОСОБА_16 і ОСОБА_15 , готуючись до вчинення злочину, вели спостереження за потерпілими, як за місцем їх роботи так і за місцем їх мешкання, збирали і фіксували максимально точну інформацію про розпорядок дня потерпілих, місця їх перебування, маршрути пересування, а також час повернення до місця мешкання, яку ОСОБА_16 доповідав ОСОБА_11 , який координував їх дії та дії інших учасників організованої групи.

При цьому ОСОБА_16 і ОСОБА_11 , аналізуючи зібрану щодо потерпілих інформацію, узгоджували найсприятливіший час вчинення розбійного нападу на ОСОБА_19 .

Із розмови ОСОБА_11 і ОСОБА_15 після розбійного нападу вбачається, що останній знаходився за місцем мешкання ОСОБА_26 , а також те, що під час розбійного нападу обвинувачені заволоділи ювелірними виробами, які у тому числі зберігалися у житлі ОСОБА_26 .

Крім того вбачається, що ОСОБА_11 з`ясовував обстановку після вчинення розбійного нападу та з іншими учасниками організованої групи вживав заходів щодо штучного створення умов для відвернення підозри у вчиненні злочину.

Твердження ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 про непричетність до вчинення злочинів, а також твердження ОСОБА_13 про те, що дії щодо заволодіння майном ОСОБА_23 охоплювались лише умислом на крадіжку, та що злочини було вчинено не в складі організованої групи колегія суддів оцінює критично та вважає їх обраною лінією захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжких злочинів.

Детальна підготовка учасників до вчинення злочинів, вжиття засобів конспірації, стійкість зв`язків, спрямованість на вчинення спільного злочину, організованість, об`єднання спільного злочинного умислу свідчить про те, що злочини вчинено організованою групою.

Підготовка засобів і знарядь для вчинення злочину щодо ОСОБА_24 (бита, скотч, пістолет) завідомо свідчать про намір співучасників здійснити насильство у відношенні потерпілої, а отже умисел учасників був направлений на заволодіння майном ОСОБА_23 та ОСОБА_24 саме шляхом розбійного нападу.

Враховуючи наведене, доводи апеляційних скарг захисника ОСОБА_18 в інтересах ОСОБА_13 про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого за фактом заволодіння майном ОСОБА_23 на крадіжку та виключення з обох епізодів кваліфікуючої ознаки вчинення злочинів організованою групою є безпідставними.

Неспроможними є і доводи обвинувачених ОСОБА_16 та ОСОБА_14 про те, що вони не бажали спричинити смерть потерпілій ОСОБА_24 .

Знаряддя заподіяння тілесних ушкоджень, локалізація і сила спричинення ударів битою по голові потерпілій свідчать про направленість умислу обвинувачених на вбивство ОСОБА_24 .

Засудження ОСОБА_16 та ОСОБА_14 за першим епізодом за ч.4 ст. 187 та за п.6, п.12 ч.2 ст.115 КК України не є подвійним засудженням за одні і ті ж дії, про що вказують обвинувачені у апеляційних скаргах. Кожен із вказаних злочинів є самостійним, а дії обвинувачених під час їх вчинення утворюють сукупність злочинів.

Відсутність біологічних слідів ОСОБА_11 на місці вчинення злочинів, всупереч доводам обвинуваченого та його захисника, не свідчить про непричетність ОСОБА_11 до цих подій. Зібрані у провадженні докази у їх сукупності повністю доводять винуватість ОСОБА_11 .

Будь-яких об`єктивних даних про тиск на ОСОБА_13 з боку його захисника з метою примушування давати певні показання матеріали провадження не містять і ОСОБА_11 в своїй апеляційній скарзі не наводить. При цьому твердження ОСОБА_11 та ОСОБА_15 про неможливість посилання суду на показання обвинуваченого як на доказ не ґрунтуються на положеннях КПК.

Безпідставними є і доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_26 не може бути допитаний у даному провадженні в якості свідка.

Як вбачається із матеріалів провадження, ОСОБА_26 у цьому провадженні не є ні обвинуваченим, ні засудженим. При цьому йому відомі обставини, що підлягають доказуванню. Тому місцевий суд обґрунтовано прийняв рішення про допит ОСОБА_26 у якості свідка, а його показання є допустимим доказом.

Виділення кримінального провадження щодо ОСОБА_26 здійснено у відповідності до положень статей 217 та 469 КПК України, оскільки ОСОБА_26 скористався своїм правом на укладення угоди. Жодних порушень КПК при цьому не допущено, а виділення не вплинуло на повноту досудового розслідування та судового розгляду.

Доводи сторони захисту про недопустимість як доказів протоколів слідчих експериментів є непереконливими з огляду на таке.

Вказані слідчі дії проведені у відповідності до положень ст.240 КПК України, в присутності понятих. Під час слідчих експериментів брали участь захисники обвинувачених. Обвинувачені добровільно, у довільній формі розповідали про обставини вчинення злочинів. При цьому вони не лише повідомляли про події та їх послідовність, а й демонстрували на місці, як слідкували за потерпілими, готувались до злочину, послідовність дій кожного із співучасників під час вчинення злочинів та після них.

Тобто, протоколами слідчих дій не лише зафіксовано показання, а й проведено на місці відтворення цих подій. Сам по собі факт заперечення обвинуваченими в подальшому обставин, про які вони повідомляли під час проведення слідчих експериментів, не є підставою для визнання таких доказів недопустимими.

Також колегія суддів враховує, що обвинувачені під час слідчих експериментів детально і послідовно розповідали про обставини злочинів, які могли бути відомі лише безпосереднім учасникам цих подій. Їх показання узгоджуються між собою та підтверджуються показаннями потерпілих, протоколами оглядів, обшуків, висновками експертиз.

Твердження обвинувачених про те, що під час проведення слідчих експериментів вони розповідали про обставини злочинів під тиском працівників поліції, належним чином перевірили як суд першої інстанції, так і орган досудового розслідування, та не встановили факту психологічного чи фізичного тиску на обвинувачених з боку працівників правоохоронного органу. За наслідком досудового розслідування слідчим другого відділу слідчого управління ТУ ДБР, розташованого у місті Полтаві, 18 грудня 2020 року винесено постанову про закриття кримінального провадження, предметом розслідування якого були заяви обвинувачених про застосування до них недозволених методів досудового розслідування, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

У протоколах слідчих експериментів зафіксовані хід і результати цих слідчих дій. Відсутність у цих протоколах показань підозрюваних, враховуючи наявність відеозаписів слідчих дій та з огляду на положення ч.2 ст.104 КПК України, всупереч доводам захисника ОСОБА_18 , не є порушенням КПК.

Щодо посилань адвоката ОСОБА_8 на те, що на відповідних додатках до протоколів містяться копії електронних документів, а не оригінали, то такі твердження є неприйнятними.

Відповідно до положень Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22 травня 2003 року та ч. 3 ст. 99 КПК України оригіналом електронного документа є його відображення, якому надається таке ж значення, як документу.

Матеріальний носій є лише способом збереження інформації. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той же електронний документ може існувати на різних носіях. Отже всі ідентичні за своїм змістом екземпляри електронного документа можуть розглядатися як оригінали.

Тому підстав для визнання протоколів слідчих експериментів недопустимими доказами колегія суддів не вбачає.

Безпідставними є і доводи сторони захисту про недопустимість доказів протоколів, складених за результатами негласних слідчих (розшукових) дій.

Зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж абонентських номерів, якими користувалися обвинувачені, здійснювалось у відповідності до положень ст.263 КПК України, на підставі відповідних ухвал слідчих суддів.

Згідно зі ст. 214 КПК України слідчий невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування.

Слідчий зобов`язаний прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Таким чином, слідчий, отримавши відомості про вчинене кримінальне правопорушення, діючи у межах наданих йому повноважень, відповідно до покладеного нанього обов`язку та на виконання завдань, визначених ст. 2 КПК України, правомірно вніс до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення за № 0000189 від 27 серпня 2016 року, із попередньою правовою кваліфікацією за вказаною нормою КК України.

Статтею 218 КПК України визначено, що якщо слідчому із заяви, повідомлення або з інших джерел стало відомо про обставини, які можуть свідчити про кримінальне правопорушення, розслідування якого не віднесене до його компетенції, він проводить розслідування доти, доки прокурор не визначить іншу підслідність.

З огляду на викладене слідчий УСБУ відповідно до покладеного на нього обов`язку повинен був і здійснював досудове розслідування у згаданому кримінальному провадженні доти, доки прокурор не визначив іншу підслідність.

Статтею 257 КПК України визначено, що якщо в результаті проведення негласної слідчої (розшукової) дії виявлено ознаки кримінального правопорушення, яке не розслідується у даному кримінальному провадженні, то отримана інформація може бути використана в іншому кримінальному провадженні тільки на підставі ухвали слідчого судді, яка постановляється за клопотанням прокурора.

Зазначена процедура під час досудового розслідування даного кримінального провадження була дотримана - ухвалою слідчого судді Апеляційного суду Харківської області від 17 березня 2017 року прокуратурі Харківської області надано дозвіл на використання матеріалів результатів зазначених НСРД, в якості доказів ознак вчинення злочину у кримінальному провадженні № 0000479 від 21 серпня 2016 року.

При цьому слідчий суддя перевірив законність отримання інформації та наявність достатніх підстав вважати, що вона свідчить про виявлення ознак кримінального правопорушення.

Складання протоколу про проведення негласних слідчих (розшукових) дій з порушенням строку, визначеного ч. 3 ст. 252 КПК України, з огляду на обсяг складених процесуальних документів, не є істотним порушенням прав і свобод людини та не тягне за собою визнання недопустимим цього доказу.

Сторона обвинувачення не відкрила стороні захисту в порядку ст.290 КПК України одночасно з іншими матеріалами досудового розслідування відповідні клопотання та ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення НСРД, з тієї причини, що їх не було у розпорядженні сторони обвинувачення - процесуальні документи не були розсекречені на момент відкриття матеріалів кримінального провадження.

Однак вони були надані суду стороною обвинувачення під час судового розгляду після їх розсекречення, і були відкриті стороні захисту згідно з ч. 11 ст. 290 КПК України. При цьому місцевий суд забезпечив стороні захисту достатній час та реальну можливість для доведення перед судом своєї позиції щодо належності та допустимості доказів, отриманих у результаті НСРД.

Всупереч доводам захисника ОСОБА_8 необхідність прийняття прокурором постанови про проведення НСРД у виді зняття інформації з електронних комунікаційних мереж, чинним КПК не передбачена.

Протокол огляду від 31.10.2016, під час якого ОСОБА_26 видав викрадені речі, одяг та знаряддя злочину, складений у відповідності до положень КПК і є належним та допустимим доказом.

ОСОБА_26 у суді першої інстанції підтвердив, що його дії, які зафіксовані у протоколі огляду місця події, були добровільними, про порушення своїх прав під час вилучення майна він не заявляв.

На початковій стадії досудового розслідування, коли правоохоронцям ще не було відомо про всі обставини вчинення злочину, він самостійно повідомив їм, що, діючи як пособник, приховав знаряддя та засоби вчинення кримінального правопорушення, а також предмети, здобуті кримінально протиправним шляхом. Добровільно і самостійно вказав місце приховування.

Ні огляд, ні обшук його володіння - гаражу не проводився, оскільки про це місце він повідомив самостійно, а предмети, про які йдеться вище, видав добровільно. Тому підстави для звернення до слідчого судді для надання дозволу на проведення огляду або обшуку були відсутні.

Протокол огляду ОСОБА_26 підписаний. Відмова ОСОБА_26 від підписання бирок на пакуванні речових доказів не тягне за собою визнання протоколу огляду недопустимим доказом. Вилучені речі належним чином опечатані, скріплені підписами понятих, а отже порушень КПК під час відбирання та фіксації цих доказів допущено не було.

Відсутні підстави і для визнання недопустимими доказами протоколів пред`явлення речей потерпілій ОСОБА_29 для впізнання, про що просять в апеляційних скаргах захисники ОСОБА_18 та ОСОБА_8 .

Хід і результати пред`явлення речей для впізнання фіксувалися у відповідних протоколах. Після завершення слідчих дій, перед підписанням відповідного протоколу поняті і ОСОБА_29 були ознайомлені з їх змістами.

При цьому, для впізнання ОСОБА_29 пред`являлися речі в числі інших однорідних речей одного виду, якості і без різких відмінностей у зовнішньому вигляді, у кількості не менше трьох.

Будь-яких зауважень щодо невідповідності змісту протоколів проведенню цих слідчих дій від учасників не надходило.

Слідчі дії проведені уповноваженою на те особою, у відповідності до вимог ст. ст. 104, 105, 223, 229, 231 КПК України, а тому вказані протоколи є належними і допустимими доказами.

Відповідно до ст.ст. 223, 229, 231 КПК України проведення фото та відеофіксації під час пред`явлення речей для впізнання не є обов`язковим.

Неспроможними є і доводи захисника ОСОБА_8 щодо недопустимості доказів протоколів огляду місця події від 02 та 03 листопада 2016.

Вказані слідчі дії проведені у відповідності до положень статей 223, 237 КПК України. Обставини, які перевірялись під час оглядів місця події, свідчать про те, що вказані слідчі дії проведені у даному кримінальному провадженні слідчими, які його розслідували. В протоколах вказані учасники слідчих дій.

Відсутність номера кримінального провадження на протоколах огляду та відсутність на одному з протоколів підпису спеціаліста не є істотним порушенням та не тягне за собою недопустимість цих доказів.

Огляд місцевості, приміщення, речей та документів з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення є самостійним доказом. Жодних даних, що підставою для проведення цього огляду стали саме показання допитаних як свідків осіб, які в подальшому були визнані підозрюваними, матеріали провадження не містять. За таких обставин посилання сторони захисту на те, що проти обвинувачених використовуються дані, повідомлені ними під час їх допиту у якості свідків, не відповідають дійсності.

Відсутні підстави і для визнання недопустимим доказом протоколу огляду місця події від 28.10.2016. Вказаний огляд також проведено уповноваженою особою, у відповідності до положень статей 223, 237 КПК України.

Огляд місця події є однією з перших та невідкладних слідчо-оперативних дій. Проведення такої слідчої дії у невідкладних випадках до внесення відомостей до ЄРДР не є істотним порушенням КПК. Одразу ж після цієї слідчої дії відомості до ЄРДР були внесені.

Складення фототаблиці до протоколу огляду іншою особою, а не слідчим, який здійснював вказаний огляд, не тягне за собою визнання недопустимим самого протоколу огляду.

Необґрунтованими є і доводи захисника ОСОБА_8 про недопустимість як доказу протоколу огляду місця події від 21.08.2016.

Відсутність у протоколах огляду вказівки про характеристики технічних засобів фіксації та носіїв інформації не тягне за собою недопустимість цих доказів.

Всупереч доводам захисників наявність на шапці одного з нападників, виявленій під час огляду місця події 28.10.2016, крові потерпілої ОСОБА_29 жодним чином не свідчить про фальсифікацію доказів. Даний факт лише підтверджує спричинення потерпілій тілесних ушкоджень та твердження потерпілої про те, що їй на голову одягали маску.

Не ставить під сумнів правильність встановлених обставин і висновок судової молекулярно-генетичної експертизи про наявність крові ОСОБА_19 на внутрішній поверхні однієї із шапок обвинувачених. Кров на шапку може потрапити будь-яким чином при контакті обвинуваченого та потерпілого, у якого маються крововиливи, в тому числі і через руки нападника.

Показання потерпілих ОСОБА_19 та ОСОБА_29 є логічними, детальними та послідовними. Незначні відмінності в їх показаннях щодо деталей злочину не свідчать про нещирість потерпілих та не впливають на той факт, що саме обвинувачені вчинили на них розбійний напад у відповідний час та у відповідному місці.

Жодних підстав оговорювати ОСОБА_11 у потерпілого ОСОБА_19 не було і обвинувачений таких підстав не наводить.

Всупереч доводам обвинувачених, викрадені речі були предметом дослідження товарознавчої експертизи, їх вартість встановлена, а отже визначена майнова шкода, спричинена внаслідок злочину. В той же час, розмір майнової шкоди в даному випадку на кваліфікацію дій та доведеність вини обвинувачених не впливає, оскільки розбійний напад є закінченим злочином з моменту нападу.

Обшуки за місцем проживання обвинувачених проведені у відповідності до положень статей 233, 234 КПК України, на підставі відповідних ухвал слідчих суддів. Протоколи, складені за результатами цих слідчих дій, відповідають вимогам ст.104 КПК України і підстав визнавати їх недопустимими доказами колегія суддів не вбачає.

Відсутність в реєстрі ухвали щодо арешту майна жодним чином не впливає на належність та допустимість доказів, отриманих у результаті обшуку.

Щодо доводів ОСОБА_11 про те, що в нього під час обшуку не вилучалась зброя, а боєприпаси підкинули працівники поліції, то ці показання спростовуються протоколом обшуку та показаннями допитаного в місцевому суді в якості свідка ОСОБА_33 , який був понятим під час цієї слідчої дії. Свідок підтвердив, що гранату вилучали та склали протокол у його присутності. Протокол підписаний учасниками слідчої дії. Зауважень до цього протоколу ніхто із присутніх, у тому числі дружина обвинуваченого, ОСОБА_34 , не мали. Твердження свідка ОСОБА_33 про те, що він не бачив, як вилучали обріз, місцевий суд правильно оцінив критично з огляду на вищезазначені обставини.

Безпідставними є і твердження ОСОБА_16 про те, що гранату йому підкинули під час проведення обшуку працівники поліції.

Обшук за місцем проживання ОСОБА_16 проведений у його присутності, жодних зауважень від учасників цієї слідчої дії, в тому числі обвинуваченого, не надійшло. Будь-яких підстав вважати, що докази під час цієї слідчої дії отримані не у передбачений законом спосіб, немає.

Даних про те, що під час проведення слідчих дій, у тому числі обшуку місця проживання ОСОБА_12 , були присутніми особи, які у відповідності до положень ч.7 ст.223 КПК України не можуть бути понятими під час проведення слідчих дій, матеріали провадження не містять.

Підстави вважати, що затримання ОСОБА_12 було незаконним, в матеріалах провадження, всупереч доводам його захисника, відсутні. В будь-якому разі, захисник не наводить даних, що свідчили б про недопустимість доказів внаслідок порушень прав ОСОБА_12 під час його затримання.

Є безпідставними і доводи захисника про те, що відібрання крові у ОСОБА_12 здійснювалось з порушенням його прав, оскільки під час цієї дії був відсутній медичний працівник. Згідно з протоколом саме медичний працівник виконав цю процедуру.

У своєму рішенні суд послався на докази, які мають значення для встановлення обставин кримінального провадження. Відсутність посилання на висновки експертиз, які не впливають на обставини, що підлягають доказуванню, не свідчить про неповноту судового розгляду.

Суд розглядає кримінальне провадження в межах пред`явленого обвинувачення та щодо осіб, яким висунуте обвинувачення. Наявність крові людини на речах обвинувачених, яка нікому з них та потерпілих не належить, не спростовує того факту, що ці обвинувачені вчинили розбійний напад щодо потерпілих.

Розслідування у цьому провадженні здійснено уповноваженими особами. Будь-які підстави вважати, що слідчі, які проводили певні слідчі дії, не мали на це повноважень, відсутні.

Кримінальний процесуальний закон, всупереч доводам захисника ОСОБА_18 , не пов`язує оголошення підозри з об`єднанням чи виділенням матеріалів досудового розслідування.

Експертизи проведені у відповідності до положень КПК України, уповноваженими особами на підставі постанов слідчих у цьому кримінальному провадженні. Висновки експертів відповідають вимогам ст.ст. 101, 102 КПК України і підстав не брати їх до уваги колегія суддів не вбачає.

Судовий розгляд у справі проведено повно, всебічно, об`єктивно і неупереджено. Висновки суду відповідають встановленим фактичним обставинам провадження та належним чином мотивовані. Усі докази, які суд першої інстанції поклав у основу обвинувачення, отримані у встановлений кримінальним процесуальним законом спосіб, є належними та допустимими, узгоджуються між собою та у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 у вчиненні злочинів, за які їх засуджено.

При призначенні покарання суд першої інстанції виконав вимоги закону, передбачені ст. ст. 50, 65 КК України, врахував характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень відповідно до ст. 12 КК України; обставини вчинення кримінальних правопорушень; ступінь участі кожного із обвинувачених у їх вчиненні та наслідки, які настали; особу обвинуваченого ОСОБА_11 , який є організатором організованої групи, за місцем проживання характеризується задовільно, не працює, раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні трьох малолітній дітей НОМЕР_16 , 2011 та 2017 років народження; особу ОСОБА_13 , який за місцем проживання характеризується задовільно, не працює, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, є особою з інвалідністю 3-ї групи, має на утриманні двох малолітніх дітей 2010 і 2014 років народження. Крім того, суд врахував, що ОСОБА_13 в рахунок відшкодування майнової шкоди перерахував потерпілому ОСОБА_23 5 000 гривень та правильно зазначив, що у діях обвинуваченого відсутня щире каяття, як обставина, що пом`якшує покарання; особу ОСОБА_12 , який за місцем проживання і роботи характеризується задовільно, не працює, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває; особу ОСОБА_16 , який за місцем проживання характеризується задовільно, не працює, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває; особу ОСОБА_15 , який за місцем проживання характеризується задовільно, не працює, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, має на утриманні малолітню дитину 2013 року народження; особу ОСОБА_14 , який за місцем проживання характеризується задовільно, не працює, раніше не судимий, перебуває на обліку у лікаря-нарколога та не перебуває у лікаря-психіатра.

Призначене обвинуваченим покарання, в межах санкцій відповідних статей є законним та справедливим, необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів.

Отже, підстави для призначення більш суворого покарання, про що просять прокурори і представник потерпілих, та менш суворого, про що просить обвинувачений ОСОБА_13 та в його інтересах захисник ОСОБА_18 , відсутні.

Враховуючи спільні, узгоджені дії ОСОБА_16 та ОСОБА_14 , об`єднаних єдиним умислом, під час вбивства ОСОБА_24 , суд правильно у відповідності до положень ст.1190 ЦК України стягнув солідарно моральну шкоду з обвинувачених на користь потерпілого. Згідно з ч.2 ст.1190 ЦК України відповідні частки в залежності від ступеню вини обвинувачених визначаються за заявою потерпілого. Потерпілий ОСОБА_23 такої заяви не подавав, а адвокат ОСОБА_21 не є його представником. Отже доводи представника потерпілих адвоката ОСОБА_21 про необхідність визначення часток при стягненні моральної шкоди є необґрунтованими.

Органом досудового розслідування ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 і ОСОБА_16 обвинувачувались також у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України за таких обставин.

У період з 04 по 05 липня 2016 року в нічний час обвинувачені, діючи в складі організованої групи, проникли на територію ПП «Зоря-2011», що знаходиться за адресою: Харківська область, Лозівський район, село Копані, звідки таємно викрали та помістили в автомобіль «УАЗ 31-01», реєстраційний номер НОМЕР_17 , п`ять телят «червоно-степової» породи, віком 1,6 місяців, кожне вагою 200 кілограмів, загальною вартістю 25000 гривень, після чого з викраденим з місця вчинення злочину зникли, спричинивши зазначеному підприємству майнову шкоду на вказану суму.

Місцевий суд виправдав обвинувачених за ч.5 ст.185 КК України в зв`язку з не доведенням того, що вчинено кримінальне правопорушення.

Доводи прокурора в апеляційній скарзі щодо необґрунтованого виправдання обвинувачених у вчиненні цього злочину спростовуються таким.

У судовому засіданні обвинувачені свою вину у вчиненні злочину не визнали.

На підтвердження винуватості ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 і ОСОБА_16 сторона обвинувачення послалася на показання потерпілих ОСОБА_19 та ОСОБА_29 , дані, отримані під час проведення слідчих експериментів за участю ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 і ОСОБА_16 та висновок судово - товарознавчої експертизи № 4193 від 24 березня 2017 року, які були досліджені та проаналізовані місцевим судом.

Так, потерпілі ОСОБА_19 та ОСОБА_29 повідомили суду, що в один із днів літа 2016 року, з літнього загону зазначеного підприємства, який охороняв батько ОСОБА_16 , було таємно викрадено п`ять телят. Документальний облік зазначених телят не вівся, про їх наявність були зроблені лише робочі записи у зошиті. Документи, які б підтверджували наявність телят, та їх належність підприємству, відсутні. Нестача телят документально не оформлювалася, із сторожами, які здійснювали їх охорону, договори про матеріальну відповідальність не укладались.

Під час слідчих експериментів, які проводилися за участю обвинувачених, з метою перевірки на місці вчинення злочину їх показань щодо вчинення розбійного нападу на ОСОБА_19 і ОСОБА_29 , шляхом відтворення дій, обстановки та обставин цієї події, кожна із зазначених осіб, в кінці слідчої дії, на запитання прокурора про їх причетність до вчинення інших злочинів, повідомила про свою причетність до спільного вчинення таємного викрадення телят, що належали ОСОБА_19 . Однак конкретні обставини вчиненого повідомлені ними не були. Тобто, прокурор задав зазначеним особам, що мали статус підозрюваних, запитання, які не стосувалися здійснених слідчих дій, щодо їх причетності до вчинення інших злочинів, при цьому жодних дій з метою перевірки і уточнення отриманих відомостей, проведення яких регламентоване ст. 240 КПК України, вчинено не було.

Суд правильно прийшов до висновку, що, задавши ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 і ОСОБА_16 запитання щодо їх причетності до вчинення інших злочинів, прокурор фактично отримав від них показання. Відповідно до ч. 4 статті 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу, тому суд не взяв до уваги в якості доказів відомості, повідомлені прокурору обвинуваченими про їх причетності до вчинення таємного викрадення чужого майна.

Таким чином, сукупність наданих доказів не доводить того, що телята були викрадені, тобто, що було вчинено кримінальне правопорушення.

Враховуючи викладене вище, висновок суду про виправдання ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_16 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, є правильним.

Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_11 обвинувачувався у організації озброєної банди з метою нападу на окремих осіб, а також в тому, що брав участь у озброєній банді та у вчинюваному нею нападі, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 і ОСОБА_15 обвинувачуються у тому, що вони брали участь у озброєній банді та вчинюваному нею нападі.

Згідно обвинувального акта ОСОБА_11 , дійшовши висновку, що для досягнення злочинної мети спрямованої на вчинення розбійних нападів на помешкання громадян з метою заволодіння їх майном, необхідний більш ретельний підбір об`єктів нападу, а також більш рішучі дії, пов`язані із застосуванням відносно потерпілих насильства, у тому числі і небезпечного для їх життя і здоров`я, передусім з використанням вогнепальної зброї, а також враховуючи наявність у нього вогнепальної зброї - обрізу одноствольної гладкоствольної мисливської рушниці, 16 калібру, моделі «ЗК», виробництва СРСР, вирішив, що її можна застосувати з метою подолання можливого опору потерпілих під час вчинення злочину.

Таким чином, розуміючи переваги вчинення кримінальних правопорушень даної категорії озброєною організованою групою (бандою), що проявляються у наявності постійних міцних внутрішніх зв`язків між учасниками, загальних правил поведінки, організатора, чіткого визначення ролей кожного учасника, високого рівня узгодженості дій, єдиного плану нападів з чітким розподілом функцій, які доведено до відома усіх учасників, ОСОБА_11 створив та очолив озброєну організовану групу (банду), діяльність якої спрямована на здійснення нападів на окремих громадян з метою заволодіння їх майном, до складу якої залучив учасників створеної ним раніше організованої групи ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , а також ОСОБА_15

27 жовтня 2016 року ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , будучи членами банди, вчинили розбійний напад на ОСОБА_19 та ОСОБА_29 , заволодівши майном потерпілих, заподіявши майнову шкоду на загальну суму 79 390 гривень.

Місцевий суд виправдав обвинувачених за ст.257 КК України через не доведення, що в діянні обвинувачених є склад цього злочину.

Злочин, передбачений ст.257 КК України, полягає у організації озброєної банди з метою нападу на підприємства, установи, організації чи на окремих осіб, а також участі у такій банді чи вчинюваному нею нападі.

Відповідно до роз`яснень, що закріплені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 13 «Про практику розгляду судами кримінальних справ про злочини, вчинені стійкими злочинними об`єднаннями» бандитизм становить окремий різновид спільної злочинної діяльності, специфічними проявами якої в цьому разі є організація озброєної банди та участь у ній або у вчинюваному нею нападі. Для притягнення особи до відповідальності за ст. 257 КК України достатньо вчинення нею хоча б одного з цих діянь (за умови, що організацію банди доведено). Обов`язковими ознаками організації банди є мета цієї діяльності - вчинення нападів та озброєність її учасників або хоча б одного з них (в останньому випадку інші учасники мають знати про це й усвідомлювати можливість застосування зброї під час нападів).

Суд правильно зазначив, що в ході судового розгляду справи стороною обвинувачення належних та допустимих доказів наявності такої обов`язкової ознаки банди, як озброєність, надано не було. Зокрема, доказами, які підтверджують ознаку озброєності, на думку сторони обвинувачення, є: дані, отримані в ході слідчого експерименту за участю ОСОБА_11 , який під час зазначеної слідчої дії повідомив, що перед вчиненням розбійного нападу, коли вони приїхали у село Копані та вийшли із автомобіля, ОСОБА_13 мав при собі обріз, який належав ОСОБА_12 ; дані протоколу обшуку та судово - балістичної експертизи № 388 від 29 листопада 2016 року, згідно із якими за місцем мешкання ОСОБА_11 був виявлений та вилучений обріз одноствольної гладкоствольної мисливської рушниці 16 калібру моделі «ЗК» виробництва СРСР (заводського виготовлення), який є нестандартною гладкоствольною вогнепальною зброєю; речовий доказ - обріз, що був досліджений у судовому засіданні.

Сукупність досліджених і оцінених судом доказів, що покладені в основу вироку, доводять той факт, що під час розбійного нападу на ОСОБА_19 і ОСОБА_29 організованою групою, обвинувачені мали при собі сльозогінний газ, який був застосований до потерпілих, пневматичні пістолети, що були використані для створення загрози застосування до них насильства та пластикові джгути - кайданки, які також були застосовані до потерпілих.

Разом із цим, сукупність доказів, що покладені в основу вироку, у тому числі показання потерпілих, не тільки не підтверджують відомості, повідомлені ОСОБА_11 в ході слідчого експерименту в частині наявності у ОСОБА_13 під час розбійного нападу вогнепальної зброї - обрізу, але й не підтверджують факт її наявності і у обвинувачених, зокрема, у ОСОБА_11 під час вчинення розбійного нападу, як про це зазначено у обвинуваченні. Крім того, сукупність наданих стороною обвинувачення доказів, що наведені у цьому вироку, доводить лише той факт, що ОСОБА_11 придбав та зберігав вогнепальну зброю без передбаченого законом дозволу, і не підтверджує те, що інші учасники організованої групи - ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , знали про наявність у ОСОБА_11 вогнепальної зброї, тим більше розуміли, що вона може бути застосована під час нападу. Факт доведеності винуватості ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 і ОСОБА_15 у вчиненні розбійних нападів у складі організованої групи, ОСОБА_11 у незаконному поводженні зі зброєю та бойовими припасами, а ОСОБА_16 у незаконному поводженні з бойовими припасами, не може являтись доказом вчинення ними інших злочинів.

Проаналізувавши та оцінивши всі докази у їх сукупності, місцевий суд дійшов правильного висновку, що під час судового розгляду не встановлені достатні докази для доведення винуватості осіб і вичерпані можливості їх отримання, що позбавляє суд можливості переконатися «поза розумним сумнівом» у доведеності винуватості ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 та ОСОБА_15 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, передбаченого ст. 257 КК України, а тому дійшов правильного висновку про їх виправдання в цій частині.

Отже, вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, належним чином мотивованим і підстав для його зміни чи скасування немає, а тому апеляційні скарги прокурорів, представника потерпілих, обвинувачених та їх захисників задоволенню не підлягають.

Місцевий суд, постановляючи вирок, зарахував обвинуваченим у строк покарання період попереднього ув`язнення до постановлення вироку із розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.

В день проголошення вироку, 28.04.2021 обвинувачені були взяті під варту, а отже строк їх перебування під вартою до набрання вироком чинності також є строком попереднього ув`язнення і підлягає зарахуванню у строк покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги прокурорів ОСОБА_6 та ОСОБА_17 , представника потерпілих ОСОБА_19 та ОСОБА_20 адвоката ОСОБА_21 , захисника адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , захисника адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 , захисника адвоката ОСОБА_18 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , обвинувачених ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 28 квітня 2021 року щодо ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 без змін.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України №838-VІІІ від 26.11.2015 зарахувати у строк покарання період попереднього ув`язнення:

ОСОБА_11 - з 31 жовтня 2016 року по 09 листопада 2020 року та з 28 квітня 2021 року по 02 листопада 2022 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі;

ОСОБА_16 - з 31 жовтня 2016 року до 02 листопада 2022 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі;

ОСОБА_14 з 31 жовтня 2016 року до 02 листопада 2022 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі;

ОСОБА_12 - з 31 жовтня 2016 року по 21 травня 2020 року та з 28 квітня 2021 року по 02 листопада 2022 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі;

ОСОБА_13 - з 31 жовтня 2016 року по 13 червня 2018 року та з 28 квітня 2021 року по 02 листопада 2022 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі;

ОСОБА_15 - з 31 жовтня 2016 року по 23 грудня 2019 року та з 28 квітня 2021 року по 02 листопада 2022 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вважати ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_15 такими, що на момент постановлення ухвали апеляційного суду відбули покарання повністю та звільнити їх з-під варти.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, - у той самий строк з дня вручення їм копії ухвали.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4