Справа № 405/982/23
провадження № 1-кс/405/473/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2023 м. Кропивницький

Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_4 , яке погоджено прокурором відділу Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Помічна Добровеличківського району Кіровоградської області, громадянину України, неодруженому, не маючому на утриманні неповнолітніх дітей або інших утриманців, який не працює та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимому,

підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000031 від 01.02.2022, -

ВСТАНОВИВ:

14.02.2023 до Ленінського районного суду м. Кіровограда надійшло клопотання клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 строком на 60 днів без визначення розміру застави.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначила, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , 01.02.2022, у світлу пору доби керував технічно-справним автомобілем «Skoda superb», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_9 , рухався по автомобільній дорозі М-13 Кропивницький-Платонове зі сторони м. Новоукраїнка в напрямку м. Кропивницький та здійснював перевезення трьох пасажирів, а саме ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12

Рухаючись в зазначеному напрямку, водій ОСОБА_6 проявив власну необережність та недбалість до забезпечення елементарних вимог безпеки дорожнього руху, чим грубо порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 (б, д) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР України)(п. 1.5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну… і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху), позбавивши себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати транспортним засобом, щоб мати можливість постійно контролювати напрямок свого руху.

Під час подальшого руху, близько 10 год. 40 хв., на вказаному автомобілі, у вказаному напрямку ОСОБА_6 , рухаючись за межами населеного пункту по території Новоукраїнського району Кіровоградської області, нехтуючи вимогами п. 12.1 ПДР України (п. 12.1 Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним) самовпевнено перевищив безпечну швидкість руху керованого ним транспортного засобу, що позбавило його можливості контролювати його рух, внаслідок чого, не впоравшись із керування, на відстані 2 км 791 м до повороту на с. Костянтинівка, на горизонтальній ділянці дороги, допустив його занос, після чого здійснив виїзд на праве узбіччя по ходу свого руху, де на відстані 7 м до краю дороги, здійснив наїзд на дерево, від якого автомобіль відкинуло на відстань 55,1 м.

Тобто, грубе порушення водієм ОСОБА_6 вищевказаних вимог ПДР України перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, що сталась та у результаті якої, пасажир заднього пасажирського сидіння з права ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 12 від 24.03.2022 отримав тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких, як небезпечних для життя в момент спричинення та в даному випадку призвели до смерті останнього; пасажир переднього пасажирського сидіння з права ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 81 від 27.10.2022 отримав тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких, як небезпечних для життя в момент спричинення; пасажир заднього пасажирського сидіння зліва ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 80 від 27.10.2022 отримав тілесні ушкодження, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , підозрюється у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть одного потерпілого, тяжкі тілесні ушкодження іншому потерпілому та середньої тяжкості тілесні ушкодження ще одному потерпілому, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

08.02.2023 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри у вчинені кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними під час досудового розслідування кримінального провадження доказами, а саме:

-рапортами єдиного обліку в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України»;

-протоколом огляду місця ДТП від 01.02.2022, де зафіксовано місце наїзду транспортного засобу на дерево, кінцеве розташування автомобілів, розташування тіла потерпілого ОСОБА_10 , а також стан дорожніх та погодних умов;

-протоколом огляду трупа ОСОБА_10 , де зафіксовано локалізацію тілесних ушкоджень отриманих внаслідок ДТП;

-речовими доказами: автомобілем «Skoda superb», реєстраційний номер НОМЕР_1 на якому збережено механічні пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та вилученими об`єктами і предметами із салону транспортного засобу;

-висновком інженерно-транспортної експертизи (спеціальність 10.4 «транспортно-трасологічні дослідження») № СЕ-19/112-22/912-ІТ відповідно до якого встановлено контактування транспортного засобу із нерухомими перешкодами;

-висновком інженерно-транспортної (транспортно-трасологічної) експертизи №750/22-27, відповідно до якого встановлено в якому напрямку діяли сили інерції по відношенню до тіл людей, що перебували в автомобілі на момент дорожньо-транспортної пригоди;

-висновком судово-медичної експертизи №12 та додаткового висновку №12 трупа ОСОБА_10 , відповідно до якого встановлена причини смерті та наявні тілесні ушкодження, крім того визначено місце розташування у салоні автомобіля на момент ДТП - пасажир заднього сидіння.

-висновком судово-медичної експертизи № 79, відповідно до якого встановлено тілесні ушкодження ОСОБА_6 та місце його розташування у салоні автомобіля на момент ДТП -місце водія;

-висновком судово-медичної експертизи № 81, відповідно до якого встановлено тілесні ушкодження ОСОБА_11 та місце його розташування у салоні автомобіля на момент ДТП - місце пасажира переднього сидіння;

-висновком судово-медичної експертизи № 80, відповідно до якого встановлено тілесні ушкодження ОСОБА_12 та місце його розташування у салоні автомобіля на момент ДТП - пасажир заднього сидіння;

-протоколом допиту потерпілої ОСОБА_5 , під час якого встановлено, що загиблий ОСОБА_10 ніколи не керував транспортним засобом «Skoda superb», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та втратив посвідчення водія, крім того зазначено про манеру керування автомобілем водієм ОСОБА_6 ;

-протоколом допиту потерпілого ОСОБА_11 , у якому останній зазначив місце розташування кожної особи на момент ДТП, крім того вказав, що остерігається впливу на нього зі сторони ОСОБА_6 та ОСОБА_12 щодо надання ним неправих показів за фактом ДТП;

-висновком судово-психологічної експертизи № 3552/22-27 відповідно до якого встановлено, що покази ОСОБА_11 відповідають критеріям психологічної достовірності;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_12 , відповідно до якого останнім надано недостовірну інформацію з приводу обставин ДТП;

-висновком судово-психологічної експертизи № 3553/22-27 відповідно до якого встановлено, що покази ОСОБА_12 мають ознаки психологічної недостовірності та виявлений повний комплекс ознак нещирості;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_6 , відповідно до якого останнім надано недостовірну інформацію з приводу обставин ДТП;

-висновком судово-психологічної експертизи № 2319/22-27 відповідно до якого встановлено, що показання ОСОБА_6 мають ознаки психологічної недостовірності та виявлений повний комплекс ознак нещирості;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_13 , відповідно до якого повідомила про розташування учасників ДТП зі слів свого сина, коли останній прийшов до тями в лікарні;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_14 , відповідно до якого встановлено, що транспортний засіб знаходився у її користуванні, а також її рідного брата ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ;

-висновком судово-біологічної експертизи № СЕ-19/102-22/12978-БД відповідно до якого встановлено, що генетичні ознаки слідів крові людини та клітин з ядрами, виявлених на подушці безпеки з РБК з керма, на подушці безпеки з РБК з переднього пасажирського сидіння, на вирізі з РБК з чохла водійського сидіння, на чохлі з РБК з переднього водійського сидіння автомобіля, генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на чохлі з РБК з переднього водійського сидіння збігаються між собою, з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_6 , не збігаються з генетичними ознаками зразка крові потерпілого ОСОБА_10 , зразків букального епітелію свідка ОСОБА_12 , потерпілого ОСОБА_11 .

Враховуючи, що під час досудового розслідування зібрано достатньо письмових доказів, які вказують на можливе вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, оголошена останньому 08.02.2023 підозра є обґрунтованою.

Відповідно до вимог ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК Кодексу.

Запобіжний захід, у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , підлягає в обранні з урахуванням особи підозрюваного, соціального та сімейного стану, вчинення тяжкого злочину, який набув значного суспільного резонансу, та насамперед, обставин і характеру вчиненого злочину, зокрема негативного його наслідку, яким є смерть молодої людини та заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеню тяжкості двом іншим потерпілим, що неможливо усунути чи відшкодувати.

Так, не зважаючи, що злочин, передбачений ст. 286 КК України, законодавцем віднесено до таких, що вчиняються з необережності, слід констатувати, що злочини вказаної категорії під час їх вчинення становлять високу суспільну небезпечність.

З урахуванням наявності вище зазначених вагомих доказів обґрунтованості підозри, обставин вчинення злочину, його тяжкості, можливої реальної міри покарання, досудовим розслідуванням встановлено наявність ризиків передбачених:

- п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - усвідомлюючи тяжкість покарання та вагомості доказів обґрунтованості підозри, може ухилятись від кримінальної відповідальності шляхом переховування від органів досудового розслідування та/або суду шляхом залишення постійного місця проживання, маючи при цьому всі можливості та засоби, в т.ч. здійснення виїзду за межі території України.

ОСОБА_6 , з метою приховати вчинений ним злочин, під час його допиту завідомо надав неправдиві показання, при цьому обмовивши загиблого ОСОБА_10 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, тобто цинічно звинуватив особу у вчиненні кримінального правопорушення, яка насправді загинула від безпосередніх дій самого ОСОБА_6 .

Поряд з цим та враховуючи, що указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введено воєнний стан, обвинувачений може виїхати на території, що є тимчасово окупованими, тим самим переховуватись від суду. Крім того, органом досудового розслідування у порядку ч.1, ч. 2 та ч. 9 ст. 135 КПК України, неодноразово належним чином та завчасно викликався ОСОБА_6 (перебуваючи у статусі свідка), проте останній систематично не з`являвся та про поважні причини неприбуття на виклики, передбачені законом, не повідомляв. Так, з метою досягнення дієвості цього провадження до ОСОБА_6 20.06.2022 було застосовано захід забезпечення кримінального провадження, а саме привід на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровоград від 10.06.2022 для проведення слідчої дії - відібрання біологічних зразків.

Також варто звернути увагу, що рідна сестра ОСОБА_14 неодноразово (у тому числі й під час вручення повідомлення про підозру) зазначала, що ОСОБА_6 перебуває на постійному проживанні в Одеській області.

- п. 3 ч. 1 ст.177 КПК України незаконно впливати на свідків та потерпілих, які проживали в одному з підозрюваним населеному пункті в м. Помічна Новоукраїнського району Кіровоградської області та є його знайомим. На обґрунтування твердження слід зазначити, наразі встановлено, що разом із підозрюваним у його автомобілі у якості пасажирів знаходилися ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , останній в свою чергу у ході досудового розслідування надавав завідомо неправдиві показання та систематично не з`являвся на виклики слідчого, що може вказувати на безпосередній вплив підозрюваного на свідка. При цьому, підозрюваний ОСОБА_6 може впливати на потерпілого ОСОБА_11 , який дає викривальні показання щодо вчинення останнім кримінального правопорушення та до моменту вручення даного клопотання даний факт був невідомий підозрюваному.

- п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме ОСОБА_6 злісно ухиляється від явки до слідчого, чим перешкоджає органу досудового розслідування забезпечити швидке, повне та неупереджене розслідування кримінального провадження. Так, у ході досудового розслідування останній цілеспрямовано ухилявся від виконання вимог постанови прокурора про відібрання біологічних зразків, чим перешкоджав забезпеченню загальної засади кримінального провадження, передбаченої ст. 28 КПК України, згідно якої, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Одним із критеріїв для визначення розумності строків кримінального провадження є поведінка учасників кримінального провадження, а поведінка ОСОБА_6 впродовж усього часу розслідування кримінального провадження, починаючи з 01.02.2022 до теперішнього часу, була та залишається спрямованою на уникнення та унеможливлення проведення слідчих дії з останнім, чим останній свідомо перешкоджає подальшому розслідуванню кримінального провадження.

- п.5 ч. 1 ст.177 КПК України - вчинити інше кримінальне правопорушення, в тому числі стосовно осіб, які можуть давати викривальні та підтверджуючі його вину покази, будучи особою, яка обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину. Враховуючи особу підозрюваного ОСОБА_6 , його схильність до вчинення правопорушень, а саме законної сили набрали вироки суду від 01.02.2011 за ч. 1 ст. 122 КК України (умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження) та від 24.10.2013 за ч.1 ст.125 КК України (умисне легке тілесне ушкодження), при цьому наразі в Кіровському районному суді Кіровоградської області здійснюється судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.4 ст.246 КК України. Також підозрюваний ОСОБА_6 постійно допускає порушення законодавства у галузі забезпечення безпеки дорожнього руху та регулярно притягується до адміністративних правопорушень, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення, а саме у період 2019 року - за порушення ч. 1 ст. 126 КУпАП, у період 2021 року - за ч. 6 ст. 121, ст.121-1, ч. 1 сит. 121, ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 122 КУпАП, за період 2022 року - ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 122, ст. 121-1, ч. 1 ст. 121-3, ч. 1 та ч. 2 ст. 126, ч. 6 ст. 121, ст. 125 КУпАП, а також Тобто, лише після дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 допускає систематичні адміністративні правопорушення.

Наведене переконливо свідчить про наявність у ОСОБА_6 стійкої девіантної поведінки, тобто підтверджує існування ризику вчинення ним інших кримінальних правопорушень.

Можливість настання наведених ризиків прямо залежить від застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, а ніж тримання під вартою, таких як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешту чи то застава.

Так, більш м`які запобіжні заходи, не пов`язані із перебуванням у місцях несвободи, тобто перебування ОСОБА_6 під домашнім арештом, з урахуванням наявності вищезазначених ризиків, не стане на перешкоді до вчинення підозрюваним дій, які будуть сприяти уникненню від відповідальності шляхом переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Крім того, більш м`які запобіжні заходи неможливо застосувати з підстав, того, що ризик здійснення тиску на потерпілих та свідків, які вже безпосередньо допитані, є реальним з урахуванням особи підозрюваного.

Застосування щодо підозрюваного такого запобіжного заходу як особиста порука неможливо, у зв`язку із не встановленням осіб, які заслуговують на особливу довіру та яким можливо передати на поруки підозрюваного, а застування особистого зобов`язання з вищезазначених підстав не забезпечить дієвого контролю за підозрюваним.

Зазначені ризики є належно обґрунтованими, а з огляду на тяжкість інкримінуємого злочину, наслідком якого є смерть особи, так і обставин його вчинення, застосування більш м`яких запобіжних заходів, а ніж тримання під вартою, не може гарантувати виконання підозрюваним, передбачених ст. 194 КПК України, обов`язків.

Просила застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити, посилаючись на обґрунтованість підозри, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, що зазначені у клопотанні, та неможливість їх запобігання шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу. Додатково зазначив, що підозрюваний є обвинуваченим у двох кримінальних провадженнях, розгляд яких триває.

Слідчий в судовому засіданні підтримала подане нею клопотання та зазначила, що свідок ОСОБА_14 дала показання, що ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає, а проживає у Одеській області; підозрюваним не надано доказів його офіційного працевлаштування.

Потерпіла у судовому засіданні підтримала позицію прокурора та слідчого, зазначила, що ОСОБА_6 неадекватно себе поводить з людьми, коли вони на дорозі зустрічались як водії, він перешкоджав їй у русі на фурі; за два тижні чи місяць до смерті її чоловіка, вона бачила ОСОБА_15 за кермом у стані алкогольного сп`яніння; за день до аварії її чоловік був на день народженні, випив пиво та не міг сісти за кермо, три роки тому він загубив водійські права та не відновлював їх, не керував транспортними засобами, якщо б він був за кермом, він би там і лишився; її чоловік з ОСОБА_15 не були товаришами, у них були робочі відносини; вони були співучасниками у кримінальному правопорушенні за порубку лісу, в яке його втягнув ОСОБА_15 . Наполягала, щоб ОСОБА_15 взяли під арешт, оскільки він небезпечно керує транспортними засобами.

Захисники в судовому засіданні заперечували щодо застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивуючи це тим, що клопотання сторони обвинувачення ґрунтується на припущеннях, не доводить обставин, передбачених ст. 177 КПК України; з дослідженого змісту підозри не зрозуміло, якими доказами вона підтверджується, ОСОБА_15 сам потерпілий, отримав тілесні ушкодження; висновки експертів є ймовірними та вірогідними; сторона обвинувачення категорично зазначає, що місце розташування ОСОБА_15 на водійському сидінні, але експерт зазначив, що не може встановити місце розташування людей у автомобілі, це ймовірні висновки; не зрозумілими є твердження, що ОСОБА_15 цинічно звинувачує іншу людину у вчиненні злочину, але він надав показання як свідок; не надано обґрунтованих доказів того, що ОСОБА_15 може переховуватись, надано тільки постанову про привід у якості свідка; слідчий надає повістки про виклик на декілька дат, а тому не зрозуміло на які дати треба до неї з`явитись; на свідка ОСОБА_16 підозрюваний не міг впливати, оскільки той знаходився у лікарні, і свідок ОСОБА_16 під час допиту зазначив, що ніхто на нього не впливає; ні одна особа не заявляла про вплив та тиск ОСОБА_15 на них; пройшов рік з події ДТП, за цей період ОСОБА_15 не притягувався до відповідальності, з`являється до слідчого на виклики, факт перебування кримінальних проваджень в судах за обвинуваченням ОСОБА_15 нічого не підтверджує, оскільки діє презумпція невинуватості; твердження, що ОСОБА_15 та свідок ОСОБА_17 дають неправдиві показання нічим не підтверджуються; немає доцільності у триманні під вартою ОСОБА_15 ; не доведено, що застосування до ОСОБА_15 більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти ризикам, у нього є своя версія, що він не винуватий; клопотання базується на тяжкості покарання та наслідках; після постановлення вироків, якими був засуджений ОСОБА_15 , пройшов час та він вважається не судимим; по справам про адміністративні правопорушення теж сплили строки. Просили відмовити у задоволенні клопотання.

Підозрюваний погодився з позицією захисників, просив не застосовувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а домашній арешт, він є особою з інвалідністю, потребує постійного лікування, проживає постійно за місцем реєстрації, сестра помилилась, що він мешкає у Одеській області, від слідства не ухиляється.

Заслухавши прокурора, слідчого, потерпілу, підозрюваного, захисників, дослідивши матеріали клопотання, якими обґрунтовується необхідність застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з досліджених судом матеріалів клопотання, ОСОБА_6 підозрюється у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_18 , тяжкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_11 та середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_12 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

08.02.2023, о 12 год. 55 хв., ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

За практикою Європейського суду з прав людини розумна підозра у вчиненні кримінального правопорушення, про яку йдеться у статті 5 (підпункт «с» пункту 1) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Також ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення, відповідно обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Термін «обґрунтована підозра», згідно практики ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

Для цілей повідомлення особі про підозру стандарт «достатніх підстав (доказів)» передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням (демонструють причетність до його вчинення) і є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування для висунення обвинувачення або спростування такої підозри (рішення ЄСПЛ у справах «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994 та «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

Надані слідчим докази, а саме: протокол огляду місця ДТП від 01.02.2022, де зафіксовано місце наїзду транспортного засобу на дерево, кінцеве розташування автомобілів, розташування тіла потерпілого ОСОБА_10 , а також стан дорожніх та погодних умов; протокол огляду трупа ОСОБА_10 , де зафіксовано локалізацію тілесних ушкоджень отриманих внаслідок дорожньо - транспортної події; висновок інженерно-транспортної експертизи від 28.03.2022 № СЕ-19/112-22/912-ІТ, відповідно до якого встановлено контактування транспортного засобу із нерухомими перешкодами; висновок інженерно-транспортної експертизи від 26.04.2022 №750/22-27, відповідно до якого встановлено, в якому напрямку діяли сили інерції по відношенню до тіл людей, що перебували в автомобілі на момент дорожньо-транспортної пригоди; висновок судово-медичної експертизи від 24.03.2022 №12 та додаткового висновку №12 трупа ОСОБА_10 , відповідно до якого встановлена причини смерті та наявні тілесні ушкодження, крім того, визначено місце розташування у салоні автомобіля на момент ДТП - пасажир заднього сидіння; висновок судово-медичної експертизи від 27.10.2022 № 79, відповідно до якого встановлено тілесні ушкодження ОСОБА_6 та місце його розташування у салоні автомобіля на момент ДТП - місце водія; висновок судово-медичної експертизи від 27.10.2022 № 81, відповідно до якого встановлено тілесні ушкодження ОСОБА_11 та місце його розташування у салоні автомобіля на момент ДТП - місце пасажира переднього сидіння; висновок судово-медичної експертизи від 27.10.2022 № 80, відповідно до якого встановлено тілесні ушкодження ОСОБА_12 та місце його розташування у салоні автомобіля на момент ДТП - пасажир заднього сидіння; протокол допиту потерпілої ОСОБА_5 від 02.02.2022, під час якого встановлено, що загиблий ОСОБА_10 ніколи не керував транспортним засобом «Skoda superb», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та втратив посвідчення водія, крім того, зазначено про манеру керування автомобілем водієм ОСОБА_6 ; протокол додаткового допиту потерпілого ОСОБА_11 від 18.08.2022, у якому останній зазначив місце розташування кожної особи на момент ДТП, крім того вказав, що остерігається впливу на нього зі сторони ОСОБА_6 та ОСОБА_12 щодо надання ним неправдивих показань, можуть бажати, щоб він надав показання на їх користь, ОСОБА_17 є другом ОСОБА_15; висновок судово-психологічної експертизи від 30.11.2022 № 3552/22-27 відповідно до якого встановлено, що показання ОСОБА_11 відповідають критеріям психологічної достовірності; протокол допиту свідка ОСОБА_12 від 20.06.2022, відповідно до якого останнім надано недостовірну інформацію з приводу обставин дорожньо - транспортної події; висновок судово-психологічної експертизи від 02.12.2022 № 3553/22-27 відповідно до якого встановлено, що показання ОСОБА_12 мають ознаки психологічної недостовірності та виявлений повний комплекс ознак нещирості; протокол допиту свідка ОСОБА_6 , відповідно до якого останнім надано недостовірну інформацію з приводу обставин дорожньо - транспортної події; висновок судово-психологічної експертизи від 28.11.2022 № 2319/22-27 відповідно до якого встановлено, що показання ОСОБА_6 мають ознаки психологічної недостовірності та виявлений повний комплекс ознак нещирості; протокол допиту свідка ОСОБА_13 від 18.08.2022, відповідно до якого вона повідомила про розташування учасників дорожньо - транспортної події зі слів свого сина, коли останній прийшов до тями в лікарні; протокол допиту свідка ОСОБА_14 від 09.02.2022, відповідно до якого встановлено, що транспортний засіб знаходився у її користуванні, а також її рідного брата ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ; висновок судово-біологічної експертизи від 14.12.2022 № СЕ-19/102-22/12978-БД відповідно до якого встановлено, що генетичні ознаки слідів крові людини та клітин з ядрами, виявлених на подушці безпеки з РБК з керма, на подушці безпеки з РБК з переднього пасажирського сидіння, на вирізі з РБК з чохла водійського сидіння, на чохлі з РБК з переднього водійського сидіння автомобіля, генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на чохлі з РБК з переднього водійського сидіння збігаються між собою, з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_6 , не збігаються з генетичними ознаками зразка крові потерпілого ОСОБА_10 , зразків букального епітелію свідка ОСОБА_12 , потерпілого ОСОБА_11 , свідчать про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_6 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження на стадії вирішення питання про застосування запобіжного заходу не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину, слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив про причетність ОСОБА_6 до вчинення злочину, в якому він підозрюється, а пред`явлена підозра, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього запобіжного заходу.

Твердження сторони захисту про відсутність у даному кримінальному провадженні доказів про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, у вчиненні якого йому повідомлення про підозру, не заслуговують на увагу, оскільки, на переконання слідчого судді, обґрунтованість підозри доведена доданими до клопотання матеріалами, з яких вбачається, що об`єктивний неупереджений спостерігач міг би зробити висновок про можливе вчинення підозрюваним інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Слідчий суддя також вважає, що прокурором та слідчим обґрунтовано наведений перелік ризиків, що передбачений п.п. 1, 3, 4 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжкого злочину, оскільки за його вчинення передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років, а тому ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку може бути визнаним як менш небезпечним, ніж покарання та процедура його відбування. Такий висновок слідчого судді узгоджується із позицією ЄСПЛ у справі Ilijkov v. Bulgaria від 26.06.2001 (§ 80, заява № 33977/96), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника давав уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений.

Крім того, слідчий суддя враховує те, що у підозрюваного відсутні стійки соціальні зв`язки, та використовуючи всі можливості та засоби, може переховуватись від органів досудового розслідування, та враховуючи, що на всій території України введено військовий стан, вказаний ризик не є уявним.

Має під собою підґрунтя й зазначений прокурором та слідчим ризик того, що підозрюваний ОСОБА_6 може незаконно прямо чи через третіх осіб впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні, що зможе призвести до зміни їх показань або відмови від давання показань, оскільки зміст показань потерпілого ОСОБА_11 , який дає викривальні показання щодо вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення та до моменту вручення клопотання з матеріалами 14.02.2023, був невідомий підозрюваному. Крім того, потерпілим ОСОБА_11 під час допиту були зазначені його побоювання впливу на нього зі сторони ОСОБА_6 та ОСОБА_12 щодо надання ним неправдивих показань, які можуть бажати, щоб він надав показання на їх користь.

Враховуючи, що досудове розслідування наразі триває, підозрюваний вказує на інші обставини вчинення дорожньо - транспортної події, ніж зазначають свідки і потерпілі, ОСОБА_6 може впливати на свідків та потерпілих, оскільки має доступ до їх анкетних даних, а також шляхом застосування підкупу, шантажу та погроз, тим саме матиме можливість перешкоджати кримінальному провадженню, шляхом впливу на них.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілих слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України.

З огляду на зазначені положення закону, ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та потерпілих та дослідження їх судом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.177 КПК України, підозрюваний ОСОБА_6 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме укривати від слідства дійсні обставини вчинення кримінального правопорушення та обставини необхідні для встановлення істини у провадженні, в тому числі, інформацію щодо часу місця та обставин подій, які відбувались в день вчинення злочину та мають значення, оскільки у ході досудового розслідування ОСОБА_6 ухилявся від виконання вимог постанови прокурора про відібрання біологічних зразків, його поведінка впродовж усього часу розслідування кримінального провадження, починаючи з 01.02.2022 до теперішнього часу, залишається спрямованою на уникнення та унеможливлення проведення слідчих дії з останнім, чим він перешкоджає подальшому проведенню досудового розслідування кримінального провадження.

Також слідчий суддя вважає доведеним ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, щодо вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, оскільки в матеріалах клопотання містяться вирок Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 24.10.2013, яким ОСОБА_15 визнано винуватим за ч. 1 ст. 125 КК України та вирок Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 01.02.2011, яким ОСОБА_15 визнано винуватим за ч. 1 ст. 122 КК України; крім того, підозрюваний ОСОБА_6 неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за порушення законодавства у галузі забезпечення безпеки дорожнього руху, а саме, у період 2019 - за порушення ч. 1 ст. 126 КУпАП, у період 2021 - за ч. 6 ст. 121, ст.121-1, ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 122 КУпАП, за період 2022 - ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 122, ст. 121-1, ч. 1 ст. 121-3, ч. 1 та ч. 2 ст. 126, ч. 6 ст. 121, ст. 125 КУпАП.

В судовому засіданні встановлено, що на теперішній час підозрюваний ОСОБА_6 є обвинуваченим у двох кримінальних провадженнях, розгляд яких триває, що не заперечувалось ним.

Слідчим суддею зазначається, що хоча на день розгляду цього клопотання ОСОБА_6 по кримінальним провадженням, за якими його було засуджено, вважається раніше не судимим, по справам про адміністративне правопорушення, є таким, що не притягався до адміністративної відповідальності, а по кримінальним провадженням, де він є обвинуваченим, немає судового рішення, яке набрало законної сили, проте, ці відомості характеризують особу підозрюваного ОСОБА_6 , як схильного до вчинення правопорушень, його небажання стати на шлях виправлення, та доводять ризик вчинення ним іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому він підозрюється.

Європейським судом з прав людини у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголошено на тому, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім обґрунтованості підозри та наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення проти безпеки руху та експлуатації транспорту, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років, раніше не судимий, а тому, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, до нього може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

При застосуванні до ОСОБА_6 запобіжного заходу, слідчий суддя враховує також обставини, передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України, а саме те, що ОСОБА_6 не одружений, неповнолітніх чи малолітніх дітей чи інших утриманців не має, не працює, підозрюваний зазначив, що він є особою з інвалідністю та потребує постійного лікування, але доказів цього не надано, характеристики з місця проживання не надано, що не свідчить про його міцні соціальні зв`язки в місці його постійного проживання, раніше не судимий на підставі ст. 89 КК України, наявність двох кримінальних проваджень, де він є обвинуваченим, наявні вагомі докази про вчинення ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, у вчиненні якого він підозрюється.

Таким чином, враховуючи ту обставину, що сторонами кримінального провадження не надані докази, які б свідчили про достатність застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, для запобігання зазначеним вище ризикам, суд дійшов висновку, що до ОСОБА_6 необхідно застосувати винятковий запобіжний захід - тримання під вартою, оскільки обмеження його права на свободу в даному випадку є виправданим та необхідним через неможливість в жодний інший спосіб забезпечити його належну процесуальну поведінку під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, який спричинив смерть потерпілого ОСОБА_18 , тяжкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_11 та середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_12 , а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у яких він підозрюється, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_6 тяжкого кримінального правопорушення проти безпеки руху та експлуатації транспорту, суд не визначає розмір застави.

На підставі викладеного, керуючись вимогами статей 40, 131, 132, 176-178, 182-184, 194, 196 - 197, 309, 395 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_4 , яке погоджено прокурором відділу Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захів у вигляді тримання під вартою з 15.02.2023 по 08.04.2023 включно, в межах строку досудового розслідування.

Вручити копію цієї ухвали прокурору, слідчому, підозрюваному, захисникам негайно після її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. А особою, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_19