ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 671/420/22

Провадження № 11-кп/4820/174/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

представника потерпілої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Волочиського районного суду Хмельницької області від 14 листопада 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 0000045 від 23.02.2022 року стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Любомирка Чечельницького району Вінницької області, із неповною середньою освітою, непрацюючої, неодруженої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , останнє місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимої ,

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.121 КК України та призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 12819, 30 грн. у рахунок відшкодування майнової шкоди, 200 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

За вироком суду, 22 лютого 2022 року близько 21 год. 00 хв. в м. Волочиськ Хмельницького району Хмельницької області в кімнаті АДРЕСА_3 між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 під час спільного вживання спиртних напоїв, через малозначний привід на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин виник конфлікт. Під час зазначеного конфлікту ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, будучи агресивно налаштованою стосовно потерпілого ОСОБА_10 , реалізовуючи свій злочинний намір, спрямований на спричинення останньому тілесних ушкоджень, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у виді заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому та усвідомлюючи їх настання, діючи з особливою жорстокістю нанесла ОСОБА_10 близько десяти ударів кулаками обох рук в ділянку обличчя та голови, біля двадцяти ударів ногами в ділянку обличчя та голови, а також біля п`яти ударів головою ОСОБА_10 об підлогу, спричинивши йому тілесні ушкодження. 22 лютого 2022 року ОСОБА_10 з отриманими травмами в непритомному стані, було госпіталізовано у реанімаційне відділення КНП "Волочиська БПЛ", де ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 помер. Внаслідок вказаних протиправних злочинних дій ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_10 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: субарахноїдальних крововиливів, забою головного мозку, крововиливу під м`якими тканинами голови в правій скроневій ділянці, садна в ділянці правої вушної раковини, припухлості м`яких тканин на тім`яно-потиличній ділянці зліва, садна в міжбрівній ділянці, припухлостей та крововиливів навколо обох очей, саден на правій щічній ділянці, припухлості м`яких тканин спинки носа і верхньої губи та рани на підборідді, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що небезпечні для життя в момент заподіяння (завдання) і знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого ОСОБА_10 , а також спричинені тілесні ушкодження у вигляді крововиливів на шиї, садна на лівому плечовому суглобі та крововиливу на правому суглобі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень та в прямому причинному зв`язку із настанням смерті не перебувають.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинувачена подала апеляційну скаргу.

Зазначає, що в частині призначення покарання та стягнення моральної шкоди вирок суду є незаконним та необгрунтованим. Вважає, що призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої. Обвинувачена щиро разкаялась, активно сприяла розкриттю злочину. Також вважає, що судом не взято до уваги, що злочин вчинено під впливом сильного душевного хвилювання від дій потерпілого, що принижувало її честь і гідність, оскільки потерпілий своїми діями спровокував її на вчинення нанесення йому тілесних ушкоджень.

Крім того, наголошує, що потерпіла ОСОБА_8 не наполягала на суворій мірі покарання для неї.

Враховуючи зазначене вважає, що є підстави для застосування при призначенні їй покарання положень ст. 69 ч.1 КК України і призначенні покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ст.121 ч.2 КК України, вважає достатнім покарання в виді 5 років позбавлення волі.

Щодо моральної шкоди обвинувачена вважає, що судом першої інстанції не враховано, що кримінальне правопорушення спровоковане потерпілим, посилається на те, що вона не має роботи, у неї відсутня фінансова спроможність для оплати моральної шкоди ОСОБА_8 у визначеному судом розмірі 200 000 грн. Тому, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає, що цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди необхідно зменшити з 200 000,00 грн. до 50 000,00 грн.

Узагальнені доводи учасників апеляційного перегляду провадження.

Обвинувачена ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційні вимоги захисту та просили зменшити розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь потерпілої з обвинуваченої. Потерпіла ОСОБА_8 , представник потерпілої ОСОБА_9 та прокурор заперечували проти апеляційних вимог обвинуваченої вважали вирок суду законним та обґрунтованим.

Вислухавши доповідача, учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходив суд при винесенні ухвали з посиланням на норми кримінального та процесуального закону.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. У даному кримінальному провадженні колегія суддів переглядає апеляційні вимоги у межах заявлених вимог, щодо пом`якшення покарання.

Згідно зі ст. 370 КПК України вирок суду має бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, відповідати вимогам, зазначеним у статті 374 КПК України.

Колегія суддів виходить з того, що зібрані слідством та досліджені судом докази у кримінальному провадженні підтверджують правильність правової кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_6 за ст. 121 ч.2 КК України, що не оскаржувало ся учасниками провадження під час апеляційного перегляду.

В частині апеляційних вимог обвинуваченої про пом`якшення покарання та застосування положень ст. 69 ч.1 КК України колегія суддів виходить з наступного.

Аналізуючи вид та міру покарання, призначену обвинуваченій ОСОБА_6 колегія суддів виходить з положень, визначених в ст. 50 КК України, за якою покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Загальні засади призначення покарання визначені в ст. 65 КК України, за якою суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Виходячи з рекомендацій, викладених в п.2,3 Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.03 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» відповідно до п. 1 ч. 1ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на грунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

У разі обрання покарання у виді позбавлення волі це рішення повинно бути вмотивовано у вироку. Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Приймаючи рішення за апеляційними вимогами сторони захисту про пом`якшення покарання колегія суддів також виходить з позиції ЄСПЛ, практика якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ» при розгляді справ застосовується як джерело права.

У справі Скоппола проти Італії» від 17.09.09 року (заява № 10249/03) ЄСПЛ зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування суспільством від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке суд вважає пропорційним тяжкості порушених суспільних інтересів, їх наслідкам з урахуванням всіх встановлених судом обставин конкретного провадження. У справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.05 року та у справі «Фрізен проти Росії» від 24.03.05 року суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». Також у справі «Ізмалов проти Росії» від 16.10.08 року суд встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Наведені правові тези Суду, щодо співмірності, пропорційності та індивідуалізації покарання слід визнавати одними з головних складових права на справедливий суд, закріпленого в ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод».

Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Таким чином, застосування даного інституту пом`якшення покарання можливе за наявності не лише ряду обставин, які пом`якшують покарання але із урахуванням того, що ці пом`якшуючі покарання обставини повинні істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого злочину з урахуванням особи винного. При цьому застосування даної норми закону можливе за наявності вище вказаних обставин в їх єдності і сукупності.

Встановлені в даному кримінальному провадженні обставини, що пом`якшують покарання - це щире каяття та активне сприяння обвинуваченої у розкритті злочину за своєю суттю не є тими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого нею умисного тяжкого злочину проти життя і здоров`я людини. Їх наявність сама по собі не тягне за собою безумовного застосування ст.69 КК України та призначення обвинуваченій покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, кримінального закону.

Крім того, таке рішення приймається не тільки за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання, а й з урахуванням особи винної.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 є особою молодого віку, не працює, не одружена, на диспансерному обліку в нарколога та «Д» обліку в психіатра не перебуває, не судима в силу ст. 89 КК України.

З урахуванням наведеного, проаналізувавши дані про особу ОСОБА_6 як у загально-соціальному плані, так і в плані її суспільної небезпеки, а також обставини по справі, колегія суддів не вбачає підстав для застосування ст.69 КК України, оскільки наведені обставини істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого нею злочину.

Доводи апеляційної скарги щодо пом`якшення покарання через вчинення потерпілим дій що принижували її честь та гідність, що викликало у неї сильне душевне хвилювання та мало наслідком вчинення нею злочину, колегія суддів вважає неспроможними.

Матеріали кримінального провадження не містять відомостей та доказів на підтвердження того, що поведінка потерпілого ОСОБА_10 була такою, що несла у собі реальну загрозу життю та здоров`ю ОСОБА_6 , чи наносила їй тяжку образу через особливе приниження її честі та гідності. Однак при цьому, обвинувачена перебуваючи в стані сильного алкогольного сп`яніння 2,46 проміле, нанесла потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, в тому числі з особливою жорстокістю, продовжувала наносити удари і тоді, коли потерпілий вже перебував без свідомості.

При призначенні обвинувачені покарання судом в якості обставин обтяжуючих покарання згідно ст. 67 КК України було обґрунтовано враховано вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та вчинення злочину з особливою жорстокістю.

Відповідно до висновку судової психіатричної експертизи № 49 від 10.03.2022 року (а.с.155 Т. І), обвинувачена ОСОБА_6 в момент вчинення інкримінованого їй злочину виявляла легку розумову відсталість, однак вона могла усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Апеляційні доводи обвинуваченої ОСОБА_6 про те, що потерпіла не наполягала на суворій мірі покарання, колегія суддів відкидає, оскільки думка потерпілої ОСОБА_8 не є визначальною при призначенні судом покарання та повинна бути врахована у сукупності із іншими обставинами вчиненого злочину. Колегія суддів також враховує доводи потерпілої ОСОБА_8 та її представника під час апеляційного перегляду провадження, в яких вона заперечувала проти апеляційних вимог обвинуваченої, відстоюючи законність вироку суду в частині міри покарання та розміру стягнутої з обвинуваченої моральної шкоди.

Всі наведені обставини в сукупності, на думку колегії суддів виключать можливість пом`якшення обвинуваченій ОСОБА_6 , покарання з урахуванням положень ст. 69 ч.1 КК України.

Колегія суддів також відкидає апеляційні вимоги обвинуваченої про необґрунтованість судового рішення в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 . При вирішенні цього питання суд першої інстанції обґрунтовано керувався положеннями ч. 1 ст. 1167 ЦК України, за якою моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, за якою моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо членів її сім`ї чи близьких родичів, а також рекомендаціями, викладеними в п. 9 Постанови № 4 від 31 березня 1995 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. За рекомендаціями, викладеними в Постанові Пленуму ВСУ судами при визваченні розміру моральної шкоди враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При вирішенні питання про стягнення на користь ОСОБА_8 завданої останній моральної шкоди, обґрунтовуючи у вироку її розмір, суд зважає на характер та глибину душевних страждань, перенесених потерпілою через спричинення обвинуваченою смерті сина, порушенням у зв`язку з цим життєвих сімейних зв`язків, які відновити неможливо. Колегія суддів виходить також з того, що обвинувачена ОСОБА_6 є працездатною, відповідно взмозі відшкодувати потерпілій ОСОБА_8 завдану моральну шкоду.

Колегія суддів також враховує непоправні наслідки вчиненого злочину, якими є смерть людини, що не може бути виправлено та компенсовано жодним способом навіть зі спливом тривалого часу.

Зважаючи на викладене, доведеність моральних страждань ОСОБА_8 , враховуючи засади розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів погоджується з висновками суду про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_8 у розмірі 200 000 гривень. Приймаючи до уваги обставини події злочину, колегія суддів вважає такий розмір відшкодування моральної шкоди співрозмірним обсягу понесених потерпілою моральних страждань та не знаходить підстав для його зміни за апеляційними вимогами захисту.

Інших істотних порушень вимог кримінально - процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований вирок при перевірці вироку щодо ОСОБА_6 в апеляційному порядку не встановлено, апеляційна скарга таких підстав не містить.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404,405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Волочиського районного суду Хмельницької області від 14 листопада 2022 року відносно ОСОБА_6 - залишити без зміни.

Ухвала суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, що тримається під вартою в цей строк з дня отримання копії ухвали

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3