Справа № 161/2453/23
Провадження № 1-кс/161/864/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 16 лютого 2023 року

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого в ОВС УСБУ у Волинській області ОСОБА_3 , про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, -

В С Т А Н О В И В :

Слідчий в ОВС УСБУ у Волинській області ОСОБА_3 , за погодженням із прокурором у кримінальному провадженні прокурором Волинської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області з клопотанням про накладення арешту на нерухоме майно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною відчуження даного майна, а саме на:

- квартиру реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000 загальною площею 22.5 кв.м., житловою площею 18.9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку, кадастровий номер :02:010:0006 площею 0.1464 га., що знаходиться за адресою: Київська область Бориспільський район;

- земельну ділянку, кадастровий номер :02:010:0005 площею 0.25 га., що знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район;

- житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 90.4 кв.м., житловою площею 31.2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Клопотання мотивує тим, що в СУ ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000031 від 20.12.2022 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, в якому 26.01.2023 року гр. ОСОБА_5 повідомлено про підозру.

Санкцією ч. 2 ст. 111 КК України передбачено додаткове покарання у виді конфіскації майна, тому згідно ст.131 КПК України, де одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна, тому слідчий просить клопотання задовольнити та накласти запитуваний арешт.

В судове засідання слідчий не з`явився, попередньо подав заяву про слухання клопотання у його відсутності, а тому слідчий суддя приходить до висновку про розгляд клопотання на підставі наявних у ньому матеріалів із кримінального провадження. Відповідно до положень, передбачених ч.4 ст.107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів не здійснюється.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши додані докази, приходжу до висновку, що клопотання про арешт майна не підлягає до задоволення.

Згідно до вимог, передбачених ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Разом з тим, положеннями ст.ст.7 та 16 КПК України передбачено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим кодексом.

Ст.41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватись відповідно до закону, а отже суб`єкт який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ісмаїлов проти Росії" від 06.11.2008, де вказувалися порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

В судовому засіданні встановлено, що УСБУ у Волинській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000031 від 20.12.2022 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань з попередньою правовою кваліфікацією ч.2 ст.111 КК України.

Станом на момент розгляду клопотання встановлено, що згідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майно щодо об`єкта нерухомого майна від 15.02.2023 року у приватній власності гр. ОСОБА_5 будь-якого нерухомого майна не має.

Твердження органу досудового розслідування, щодо необхідності накладення арешту на майно задля забезпечення конфіскації майна як виду покарання, не знаходить свого підтвердження, оскільки згідно ч.1 ст.59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Тому, вразі доведення в судовому порядку винуватості підозрюваного ОСОБА_5 у вчиненнікримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, вид покарання як конфіскація майна, не зможе бути застосований щодо запитуваного майна, оскільки воно останньому не належить.

Слідчий суддя, з врахуванням об`єктивно проведеного аналізу доказів, встановив, що в матеріалах клопотання відсутні достатні докази, які б підтверджували необхідність накладення арешту на вищевказане майно, як того вимагає ст.171 КПК України.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про недоведеність обставин, що підтверджують необхідність накладення арешту на земельні ділянки та об`єкти житлової нерухомості, а тому в задоволенні клопотанні слідчого необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.130, 132, 170, 171, 173, 174, 309, 372 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання слідчого в ОВС УСБУ у Волинській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, в рамках кримінального провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000031 від 20.12.2022 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1