ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2696/22 Справа № 212/120/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження № 0001403 за апеляційною скаргою прокурора Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_10 на вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 липня 2022 року щодо ОСОБА_7 , -

Встановила:

цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Високопілля Високопільського району Херсонської області, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, працюючого інспектором патрульної поліції управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України та виправдано його на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Цивільний позов прокурора заявлений в інтересах КЗ «Криворізька міська лікарня № 5» ДОР, - залишено без розгляду.

Визнаючи ОСОБА_7 невинуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, суд першої інстанції у вироку вказав, що 18.11.2016 року наказом № 302 о/с начальника департаменту патрульної поліції національної поліції України підполковником поліції ОСОБА_11 , капрала поліції управління патрульної поліції в м. Кривому Розі ОСОБА_7 призначено на посаду інспектора роти № 1 батальйону № 2 Управління патрульної поліції у м. Кривому Розі.

В обвинувальному акті зазначено, що капрал поліції ОСОБА_7 , відверто нехтуючи нормами чинного законодавства, а також нівелюючи основні засади поліцейської служби в Україні, перебуваючи на займаній посаді, вдався до вчинення умисних злочинів,суспільно небезпечні наслідки яких призвели до порушення гарантованих Конституцією України прав і свобод громадян.

Так, приблизно о 14 год. 20 хв. 14.05.2017 року, ОСОБА_12 перебувала в квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , у вищевказаній квартирі разом з нею перебували її син ОСОБА_13 та його знайомі ОСОБА_14 та ОСОБА_9 . У вищевказаному місті та час між ОСОБА_12 та її сином ОСОБА_13 на побутовому ґрунті почалася сварка.

Під час сварки ОСОБА_13 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, почав бити предмети побуту, які знаходилися в квартирі та належали йому на праві власності та голосно висловлюватися на адресу своєї матері образливою лайкою.

Після чого, приблизно о 14 год. 40 хв., ОСОБА_12 з метою заспокоїти свого сина, за номером 102 викликала поліцейських. Вказана інформація про виклик була прийнята старшим інспектором - черговим Покровського ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_15 та на місце пригоди о 14 год. 41 хв. було направлено екіпаж патрульної поліції Атлас № 0116 у складі капрала поліції ОСОБА_7 та молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_16 . По приїзду на місце виклику приблизно о 14 год.50 хв., патрульні поліцейські ОСОБА_7 та ОСОБА_16 прийшли до квартири АДРЕСА_4 з метою встановлення обставин та причин виклику.

Під час знаходження у вищевказаній квартирі інспектор патрульної поліції ОСОБА_16 звертався до ОСОБА_13 без поваги до його особистості, а саме звертався до ОСОБА_13 на «ти», на що останній зробив інспектору патрульної поліції зауваження з цього приводу, на що працівник патрульної поліції ОСОБА_16 з застосуванням фізичної сили відштовхнув від себе ОСОБА_13 .

В цей час ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_9 почали підбігати до ОСОБА_13 та ОСОБА_16 з метою не допустити подальшого застосування фізичної сили з боку працівників поліції до ОСОБА_13 , при цьому у інспектора патрульної поліції першої роти другого батальйону Управління патрульної поліції у м. Кривому Розі ОСОБА_7 , приблизно о 14 год. 55 хв., раптово виник умисел направлений на перевищення влади, що явно виходило за межі наданих йому повноважень, а саме на застосування до громадян насильства у вигляді поліцейських заходів примусу, в яких не було необхідності, а саме застосування фізичної сили, прийомів боротьби (рукопашного бою).

З метою доведення свого злочинного умислу до кінця, приблизно о 14-55 годині, знаходячись в зазначеній вище квартирі, за спиною ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , будучи працівником правоохоронного органу, діючи умисно, перевищуючи владу, тобто явно виходячи за межі наданих йому прав та повноважень, застосовуючи насильство без ознак катування та використовуючи непропорційний, неефективний поліцейській захід примусу (застосування фізичної сили), в якому не було необхідності, з силою взяв ліву руку потерпілої ОСОБА_9 та завів її за спину, після чого, продовжуючи утримувати руку у вищевказаному положенні, з силою відштовхнув потерпілу від себе коліном, при цьому продовжуючи утримувати руку останньої, внаслідок чого заподіяв потерпілій ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому середньої третини лівої плечьової кістки зі зміщенням, які згідно з висновками судово-медичної експертизи № 1121 від 12.06.2017 року відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою тривалого розладу здоров`я більше 21 доби.

Після чого, поліцейській ОСОБА_7 , почувши від потерпілої, що в неї зламана рука, покинув місце вчинення злочину, залишивши квартиру разом з поліцейськім ОСОБА_16 .

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 365 КК України за ознаками перевищення влади, тобто умисному вчиненні працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, якщо вони супроводжувались насильством, за відсутності ознак катування.

Суд першої інстанції допитавши обвинуваченого, потерпілу, свідків, вивчивши матеріали справи, проаналізувавши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, та сукупності зібраних доказів, - з врахуванням достатності та взаємозв`язку, дійшов до висновку, що обвинувачення не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду, а досліджені докази не доводять вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, та виправдав його, у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі:

- прокурор просить вказаний вирок скасувати, у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду першої інстанції, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням судом вимог кримінального процесуального закону, необґрунтованим виправданням обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 365 КК України, та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Вважає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку вимоги кримінального процесуального закону не дотримано та істотно порушено. Сам виправдувальний вирок є таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази сторони обвинувачення, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності, що фактично вплинуло на вирішення питання про невинуватість обвинуваченого ОСОБА_7 .

На думку прокурора, суд допустив суперечність між мотивувальною та резолютивною частинами вироку, оскільки виправдання особи за цією нормою процесуального закону (за п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України) і у разі якщо не встановлено достатні (безсумнівні, допустимі на думку суду) докази для доведення винуватості осіб (за п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України), як про це зазначено у вироку, різняться за своєю правовою природою та містять самостійні підстави для їх застосування.

Вважає, що така суперечність є недопустимою при вирішенні питання про винуватість або невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення. Вказана суперечність у висновках суду, викладених у мотивувальній та резолютивній частинах вироку, істотно вплинула на вирішення питання про невинуватість обвинуваченого ОСОБА_7 та на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, тобто ч. 2 ст. 365 КК України, яка останньому інкримінувалася прокурором.

Зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи виправданою обов`язково зазначаються мотиви, з яких суд відкидає докази обвинувачення, мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Проте, на думку прокурора, у даному кримінальному провадженні наведених положень та вимог закону суд першої інстанції не дотримався, оскільки у вироку не навів переконливих висновків, на основі достатніх та об`єктивно встановлених даних, щодо спростування обвинувачення. При цьому в порушення вимог ст. ст. 84-89, 94, 374 КПК України, суд першої інстанції допустив точкову вибірковість в оцінці досліджених ним доказів, та замість належного їх аналізу упереджено визнав недостатніми та, навіть, недопустимими докази сторони обвинувачення.

Вважає, що суд порушив засади змагальності та позбавив прокурора його права, передбаченого ст. ст. 91, 92 КПК України довести винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, чим поставив сторони у нерівні умови стосовно подання до суду доказів та доведення перед ним їх переконливості, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, яка просила задовольнити апеляційну скаргу, обвинуваченого, його захисника та потерпілу, які просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно зі ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити, зокрема, такі питання: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

За змістом ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ч. 1 ст. 17 КПК України полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

В п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 року зазначено про недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення, і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Колегія суддів враховує, що усталена практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (Рішення ЄСПЛ від 10.07.2001 року у справі «Авшар проти Туреччини» - п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЕСПЛ від 14.08.2008 року у справі «Кобець проти України» - п. 43). У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998 pоку, «Бочаров проти України», Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

В ході апеляційного розгляду встановлено, що вищевказані вимоги кримінального процесуального закону України судом першої інстанції були виконані належним чином, а доводи, наведені в апеляційній скарзі прокурора, не спростовують обґрунтованість покладених в основу оскаржуваного вироку висновків суду, що вчинено кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_7 .

Аналізуючи з урахуванням доводів апеляційної скарги висновки суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з ними, оскільки вони ґрунтуються на наведеному у мотивувальній частині вироку детальному дослідженні та аналізі представлених стороною обвинувачення доказів, яким надана належна оцінка - як кожному окремо, так і їх сукупності та взаємозв`язку.

Апеляційним переглядом встановлено, що суд першої інстанції провів розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 згідно з положеннями ч. 1 ст. 337 КПК України у межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, перевірив надані докази, на підставі яких було пред`явлено обвинувачення, та, на переконання колегії суддів, дійшов правильного висновку про наявність реальних підстав для виправдання ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Суд першої інстанції за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у відповідності до вимог закону провів оцінку доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов обґрунтованого висновку про те, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом не доведено, що обвинуваченим ОСОБА_7 вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 365 КК України.

Судом апеляційної інстанції повторно були допитані обвинувачений ОСОБА_7 та потерпіла ОСОБА_9 .

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 винуватим себе у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, - не визнав. Пояснив, що при виконанні службових обов`язків з напарником - ОСОБА_16 , отримали виклик про допомогу за адресою: АДРЕСА_5 . Прибувши за даною адресою, їх чекала заявниця - ОСОБА_12 , яка пояснила, що її син перебуває в стані алкогольного сп`яніння, «буянить», просила, щоб вони його випроводили з квартири, адже він там не прописаний. Після того, як вони зайшли до квартири, там побачили осіб, які перебували в стані алкогольного сп`яніння. Його напарник одразу підійшов до ОСОБА_17 та почав питати про те, що тут відбулось, на що останній в грубій формі повідомив, що то не його справа та почав виражатись нецензурною лайкою, після він був попереджени, що у разі продовження такої поведінки його буде затримано та доставлено до найближчого ОСОБА_17 на попередження, яких було 2 чи 3, не реагував. Після того, як напарник попередив про затримання, всі присутні жінки почали виражатись нецензурною лайкою. ОСОБА_18 «пішла на» його напарника, в руках нічого не мала, але її «відтягнули» інші жінки. Вони були позаду, взяли її за руки та «потягнули», вона відійшла, при цьому не падала, після чого жінки почали сварку між собою.

ОСОБА_7 також пояснив, що особисто він до ОСОБА_18 фізичну силу не застосовував, до вказаних подій він нікого з осіб, які перебували в квартирі - не знав, причина, чому ОСОБА_18 його звинувачує в застосуванні відносно неї фізичної сили, - йому невідома.

Апеляційний суд зазначає, що офіцер ОСОБА_7 характеризується з позитивного боку, сумлінно виконує покладені обов`язки. Його батьків, які залишились на тимчасово окупованій території, навмисно вбили окупанти, коли дізнались, що син служить в органах поліції.

Потерпіла ОСОБА_9 показала в апеляційному суді, що в день події поліцейський ОСОБА_19 не застосовував до неї фізичного насилля, та руку не ламав. На досудовому слідстві вона повідомила, що ОСОБА_19 застосував до неї фізичне насилля, оскільки вона перебувала у шлюбі, та її чоловік, якого вона боялась, оскільки раніше він був засуджений за вбивство, сказав їй, щоб вона повідомила слідству, що саме поліцейський зламав їй руку. ОСОБА_9 повідомила, що після від`їзду поліції, під час бійки, їй зламав руку її вже покійний чоловік.

Будь-яких підстав не довіряти вказаним поясненням ОСОБА_9 , апеляційний суд не вбачає.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що з пояснень обвинуваченого, потерпілої, свідків та інших доказів по справі, інкриміноване обвинувачення ОСОБА_7 не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду.

Як вбачається з журналу судового засідання та технічного запису, суд першої інстанції належно дослідивши зібрані докази, та надавши їм відповідну оцінку, прийшов до обґрунтованого висновку про недоведеність вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Колегія суддів зазначає, що статтею 22 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні, крім іншого, підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Згідно вимог ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Таким чином, висновки суду про невинуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, за наведених у вироку обставин ґрунтуються на повному, всебічному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, з дотриманням вимог ст. 91 КПК України та підтверджені сукупністю належних, допустимих, достовірних доказів, яким суд з точки зору достатності та взаємозв`язку дав належну оцінку.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, обставин та фактів, які могли б вплинути на обґрунтованість прийнятого судом рішення щодо визнання невинуватим та виправдання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 365 КК України, і, які, на думку прокурора, не були досліджені чи належним чином оцінені судом першої інстанції, колегія суддів не встановила. Доводи прокурора спростовуються тим, що під час судового розгляду судом першої інстанції було всебічно, об`єктивно у повному обсязі досліджено всі докази, перевірено всі доводи, в тому числі і ті, які є аналогічні в апеляційній скарзі. Не був позбавлений прокурор і можливості в наданні доказів, допиту додаткових свідків, та інше. Доводи прокурора з цього приводу є безпідставними.

З журналу судового засідання та технічного запису вбачається, що судовий розгляд було проведено з належним дотриманням вимог КПК України.

Істотних порушень норм права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування або зміну вироку суду першої інстанції під час перевірки кримінального провадження в порядку апеляційної процедури, - не встановлено.

Судове рішення за змістом є належно вмотивованим, обґрунтованим та законним.

Колегія суддів враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини.

Так, у справі «Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1988 року (п. 146) ЄСПЛ установив: «Принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляду справи з упередженої думки, що підсудний скоїв злочин, який йому ставиться у вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного».

У зв`язку із вищенаведеним, колегія суддів вважає, що виправдувальний вирок суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора, - залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_10 , - залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 липня 2022 року, яким ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, та виправдано на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4