Справа №588/1043/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/731/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Державна зрада
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми, у порядку передбаченому ч.4 ст.422-1 КПК України, матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20 грудня 2022 року, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 було продовжено обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою -,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Охтирського міськрайонного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 263 КК України.

У судовому засіданні суду першої інстанції прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, яке обґрунтовано тим, що ризики, передбачені п.1 п.3 п 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшились та є актуальними і на цей час.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20 грудня 2022 року клопотання прокурора було задоволено, продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 17 лютого 2023 року, включно.

Не погодившись з таким судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив вказану ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити, а у разі якщо апеляційний суд дійде висновку про доведеність ризиків, які передбачені ст. 177 КПК України, прошу суд задовольнити клопотання сторони захисту про обрання альтернативного запобіжного заходу ОСОБА_6 у вигляді застави.

В обґрунтування своїх вимог, захисник вказував, що колегія суддів дійшла помилкового висновку про те, що прокурором в достатній мірі обґрунтовано наявність ризиків, які визначені в ст. 177 КПК України.

Крім того, апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції про врахування обставини, передбаченої ст. 178 КПК України, стосовно того, що ОСОБА_6 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі, за вчинення тяжкого злочину, вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 09.06.2022 року, який не набрав законної сили, оскільки, в судовому засіданні, як зазначає захисник було встановлено що жодної непогашеної чи не знятої судимості ОСОБА_6 не мав, тому посилання суду на те, що ОСОБА_6 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності є неприпустимим.

В апеляційній скарзі, послався на постанову ВС (постанова від 27.09.2018 р № 647/1831/15), який зробив висновки про те, що особа, судимість якої знята або погашена, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла та не повинна відчувати жодних наслідків колишньої судимості, а тому врахування погашеної чи знятої судимості при вирішенні будь-яких питань, в тому числі, при характеристиці особи є не припустимим. На думку апелянта, неодноразове притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності та наявності вироку, який не набрав законної сили ніяким чином не доводить про наявність ризиків, що передбачені ст.177 КПК України.

Крім того, захисник не погоджується з висновком суду про те, що ОСОБА_6 немає міцних соціальних зв`язків, і як наслідок, на думку суду, це несе в собі ризик невиконання ОСОБА_6 , покладених на нього процесуальних обов`язків, оскільки, як зазначає апелянт, ОСОБА_6 має цивільну дружину разом з якою мешкає у своєї матері, тобто має постійне місце проживання та місце роботи (на станції технічного обслуговування).

Крім того, апелянт вказує що суд не обґрунтував належним чином чому не визначив розмір застави вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 .

Про призначення даного кримінального провадження до апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 , його захисник ОСОБА_7 та прокурор повідомлені належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах провадження доказами. Прокурор, захисник ОСОБА_7 надіслали заяви про розгляд даного провадження без їх участі.

Враховуючи зазначені обставини, а також те, що, в порядку ч.4 ст.422-1 КПК України, ніхто із учасників не заявив клопотання про розгляд провадження за їх участі, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь головуючого-судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої захисником апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , вищезазначених вимог Закону дотримався в повному обсязі.

Так, висновок суду про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора, поданого в рамках кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 263 КК України та продовження останньому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обґрунтований наявністю ризиків, передбачених п.1 п. 3 п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, існування яких було встановлено з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

На спростування доводів апелянта щодо відсутності доказів на підтвердження існування вказаних ризиків, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст. 111 КК України, за який, у разі визнання винуватості, останньому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої, та тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263, за який, у разі визнання винуватості, останньому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до семи років, що свідчить про наявність передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України ризику можливого переховування від суду, з метою уникнути відповідальності.

Крім того, існує і ризик незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, які ще не допитані в суді, оскільки, обвинувачений ОСОБА_6 проживає разом з ними в одному населеному пункті.

Що стосується ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, колегія суддів зазначає, що його існування не відпало, оскільки, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, у тому за числі, особливо тяжкому злочині, передбаченого ч.1 ст.111 КК України (злочин проти основ національної безпеки України), і крім того, вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 09.06.2022 року ОСОБА_6 було засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, який хоч і не набрав законної сили, однак, свідчить про те, що, на шлях виправлення ОСОБА_6 не став і знову вчинив кримінальні правопорушення, в той час, як у суді відносно нього вже перебувало кримінальне провадження.

Таким чином, на спростування доводів апеляційної скарги захисника, суд, не лише з врахуванням тяжкості майбутнього покарання, а й інших обставин, обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора, оскільки продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необхідним і спрямованим саме на запобігання спробам обвинуваченого ОСОБА_6 переховуватись від суду, з метою уникнення відповідальності за вчинене, в тому числі за межами держави, незаконно впливати на свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що слідчий суддя не застосував до ОСОБА_6 альтернативний запобіжний захід у виді застави є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються у вчиненні злочинів, передбачених, у тому числі, ст. 111 КК України, за наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, застосовується безальтернативний запобіжний захід у виді тримання під вартою.

З врахуванням того, що особливо тяжкий злочин проти основ національної безпеки України та тяжкий злочин у сфері незаконного обігу бойовий припасів та вибухових речовин у вчиненні яких, обґрунтовано обвинувачується ОСОБА_6 становлять небезпеку для суспільства, в даному конкретному випадку суспільний інтерес має більшу вагу над повагою до свободи особи, а тому, і з цих підстав є виправданим продовження ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, доводи апелянта про наявність цивільної дружини, разом з якою ОСОБА_6 проживає у своєї матері та наявність роботи у останнього не свідчать про те, що встановлені судом ризики зменшились або не існують, оскільки вони мали місце і раніше та не стали для ОСОБА_6 стримуючим фактором при вчиненні останнім інкримінованих злочинів.

Враховуючи вищезазначене, на спростування доводів апелянта, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку усім обставинам провадження та дійшов вірного висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора, яким доведена необхідність саме продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.

При цьому, відсутність можливості у ОСОБА_6 переховуватись від органів досудового розслідування та суду, впливати на свідків, перешкоджати чи вчинити інше кримінальне правопорушення, про що зазначає апелянт, свідчить лише про дієвість застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу, який необхідно продовжити з метою забезпечення і подальшої його належної процесуальної поведінки.

Колегія суддів звертає увагу і на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Таким чином, з врахуванням практики ЄСПЛ, а також тих обставин, що злочини, передбачені ч.1 ст. 111, ч. 1 ст. 263 КК України у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 становлять небезпеку для суспільства, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку суспільний інтерес має більшу вагу над повагою до свободи особи, а тому, і з цих підстав, продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є виправданим.

Беручи до уваги, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, підстави для скасування оскаржуваної ухвали за зазначених в апеляційній скарзі обставин, апеляційний суд не вбачає.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що судом постановлено законне та обґрунтоване рішення, підстави для його скасування відсутні, а тому, оскаржувану ухвалу слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Керуючись ст.ст.177,182,404,405,407,419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20 грудня 2022 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4