Справа № 214/3475/22
1-кп/214/689/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2022 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, в залі суду, у місті Кривому Розі, кримінальне провадження, внесене 26 травня 2022 року до ЄРДР під №0000084, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Братське Миколаївської області, громадянина України, маючого середню спеціальну освіту, одруженого, маючого на утриманні одну малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонного загону), інспектора прикордонної служби 3 категорії номера обслуги 4 секції мінометів вогневого відділення мінометної застави прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_2 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_2 званні сержанта, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом у військовому званні сержанта, відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватись Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, однак сержант ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

Так, 24 лютого 2022 року, після початку збройної агресії РФ проти України, підрозділ військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонного загону), в якому проходив військову службу ОСОБА_4 , здійснював передислокацію до іншого місця служби із АДРЕСА_3 до пункту постійної дислокації НОМЕР_2 прикордонного загону у АДРЕСА_3 .

Під час руху маршем у складі автоколони ОСОБА_4 перебував в одному із автомобілів підрозділу. Близько 10 години 24 лютого 2022 року, під час руху в районі с. Тарасівка Олешківського району Херсонської області, вказана автоколона військової техніки потрапила під обстріл авіації РФ. На час обстрілу особовий склад колони отримав команду на укриття у прилеглій лісосмузі. Одразу після завершення авіаційного обстрілу особовий склад підрозділу та у тому числі ОСОБА_4 , отримав команду на подальший рух маршем у складі автоколони, однак сержант ОСОБА_4 , мотивуючи свої дії небажанням приймати участь у бойових діях та бажанням тимчасово ухилитись від військової служби, самовільно залишив місце служби, відмовившись продовжувати рух у складі автоколони та покинувши місце її розташування та у період з 24 лютого 2022 року по 24 березня 2022 року сержант ОСОБА_4 без поважних причин обов`язки військової служби не виконував, до військової частини безпідставно не прибув, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи заходів для повернення у військову частину за наявності реальної можливості для цього.

У подальшому, вирішивши повернутись до військової частини, яка станом на 24 березня 2022 року перебувала в Одеській області, ОСОБА_4 був затриманий на блокпосту у АДРЕСА_3 військовослужбовцями ЗС РФ, після чого 01 квітня 2022 року повернувся до місця служби.

Своїми діями ОСОБА_4 учинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, за ознаками: самовільне залишення місця служби військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах воєнного стану.

У кримінальному провадженні 14 листопада 2022 року між прокурором та обвинуваченим у присутності його захисника відповідно до вимог ст. 472 КПК України була укладена угода про визнання винуватості, за умовами якої обвинувачений беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за вказаних вище обставин, при цьому сторони погодились на призначення обвинуваченому покарання за ч. 5 ст. 407 КК України із застосуванням ст. ст. 53, 69 КК України у виді 1 року позбавленням волі, яке на підставі ст. 58 КК України замінити на покарання у виді штрафу в розмірі 6000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме в розмірі 102000 грн.
Відповідно до положень ст. 474 КПК України розгляд угоди, досягнутої під час досудового провадження, проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язкової участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження, відсутність яких не є перешкодою для розгляду.

Обвинувачений пояснив, що він розуміє надані йому законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. ст. 394, 424, 474, 476 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості, наполягав на затвердженні угоди про визнання винуватості.

Його захисник не заперечувала проти затвердження угоди про визнання винуватості, просила суд розстрочити виплату обвинуваченим штрафу, розмір якого є значним, на один рік, а саме по 8500 грн. щомісяця.

Прокурор уважав, що відсутні підстави для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості, просив постановити вирок за укладеною угодою, проти задоволення клопотання захисника не заперечував.

Вислухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. ч. 2, 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких завдана шкода лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Згідно з положеннями ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, є тяжким злочином.

Обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю.

Також установлено, що укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим є добровільним, тобто її укладення не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій, будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, умови даної угоди відповідають вимогам КПК України та КК України, зміст угоди відповідає вимогам ст. 472 КПК України.

З`ясовано, що обвинувачений розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Отже, враховуючи вищевикладене, а також відсутність передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України обставин для відмови в затвердженні угоди, суд приходить до висновку, що укладена угода про визнання винуватості підлягає затвердженню.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого у кримінальному провадженні не обирався.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374-376, 468-470, 472-475 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 14 листопада 2022 року між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. ст. 53, 69 КК України у виді штрафу в розмірі 6000 (шести тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме в розмірі 102000 (ста двох тисяч) грн.
Розстрочити виплату обвинуваченим ОСОБА_4 зазначеного штрафу строком на 12 місяців зі сплатою рівними часками по 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн. щомісяця.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1 .