Справа № 344/6460/22
Провадження № 11-кп/4808/105/23
Категорія ст.331 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 грудня 2022 року про продовження строку тримання під вартою,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 грудня 2022 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 . Застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у виді тримання під вартою продовжено до 18 лютого 2023 року включно.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить призначити йому більш м`який запобіжний захід з покладенням на нього відповідних процесуальних обов`язків, які зобов`язується сумлінно виконувати.

Вказує, що в матеріалах провадження відсутні докази його вини у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 187 КК України. Водночас, показаннями потерпілого ОСОБА_9 спростовується пред`явлене йому обвинувачення щодо викрадення останнього та вчинення злочинів організованою групою, заволодіння майном, та зокрема, у великих розмірах. Вважає, що стороною обвинувачення не додано до клопотання про продовження строку запобіжного заходу жодних доказів існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Заперечує існування ризику можливої втечі, оскільки з часу інциденту з потерпілим ОСОБА_10 до моменту його затримання пройшло 26 днів, протягом яких він не намагався втекти, проживав за місцем постійного проживання, добровільно з`явився в суд після оголошення йому підозри, та ризику можливого незаконного впливу на свідків та потерпілих, оскільки потерпілі та більшість свідків вже допитані судом. Також вважає безпідставними висновки суду про існування ризику можливого вчинення інших кримінальних правопорушень, у зв`язку з тим, що він має постійне джерело доходу від виконання зварювальних робіт. Просить суд врахувати те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, має дві вищі освіти, є громадським діячем, засновником ГО «Ліга Прикарпаття», членом громадського формування з охорони громадського правопорядку м. Івано-Франківськ «Штаб», має постійне місце проживання, постійне джерело доходу, міцні соціальні зв`язки, перебуває у цивільному шлюбі та у нього на утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей та мати похилого віку. Звертає увагу на те, що інші обвинувачені в даному проваджені були звільнені під заставу та належним чином виконують покладені на них обов`язки.

Прокурор в судове засідання апеляційного суду не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду, про поважні причини неприбуття не повідомив, заяв про розгляд провадження за його участю та про відкладення розгляду до суду апеляційної інстанції не надходило.

З урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України колегія суддів вважає можливим проведення судового розгляду за відсутності прокурора.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги, перевіривши матеріали контрольного провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону.

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що на розгляді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 187 КК України.

Під час судового розгляду прокурор заявив клопотання про продовження раніше обраного щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення застави, у зв`язку з тим, що встановлені під час досудового слідства ризики, передбачені ст.177 КПК України, продовжують існувати, а тому підстави для зміни чи скасування запобіжного заходу відсутні.

Оскаржуваною ухвалою вказане клопотання прокурора задоволено та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу суд першої інстанції врахував тяжкість злочинів, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_7 , дані, що характеризують особу обвинуваченого, ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися, а саме: можливість незаконно впливати на свідків та можливість вчинити інше кримінальне правопорушення, та дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого.

Так, суд правильно врахував те, що продовжує бути високим ризик незаконного впливу обвинуваченого на свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки розгляд кримінального провадження триває та ще не допитані свідки по епізоду за ч. 2 ст. 189 КК України, що інкримінується обвинуваченому.

Підставами вважати, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може вчинити інше кримінальне правопорушення, є те, що обвинуваченому інкримінується вчинення декількох кримінальних правопорушень упродовж вказаного проміжку часу.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно врахував тяжкість кримінальних правопорушень, в яких обвинувачується ОСОБА_7 , серед яких є тяжкі та особливо тяжкий злочини, за які передбачене покарання виключно у виді позбавлення волі строком до п`ятнадцяти років.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що ризики, які існували на час обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати, що виправдовує його тримання під вартою та унеможливлює застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, оскільки такий не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

З огляду на вищевказане, апеляційні твердження обвинуваченого щодо відсутності доказів існування ризиків є необґрунтованими, оскільки ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України встановлені в ухвалі суду та підтверджується матеріалами провадження.

В апеляційній скарзі захисника не наведено переконливих доводів щодо запобігання наявним ризикам в інший спосіб, ніж передбачений відповідним судовим рішенням. При цьому характеризуючі особу ОСОБА_11 дані, на які посилається захисник в апеляційній скарзі, на думку колегії суддів, є недостатніми для гарантування належної поведінки підозрюваного та не свідчать про відсутність вказаних ризиків з огляду на конкретні обставини справи.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_7 на певні, характеризуючі його особу, дані, на думку колегії суддів, є недостатніми для гарантування належної поведінки обвинуваченого та не свідчать про відсутність вказаних ризиків з огляду на конкретні обставини справи.

Щодо доводів обвинуваченого про непричетність до вчинених злочинів, то такі не заслуговують на увагу, оскільки оцінка доказів винуватості, їх належність та допустимість на даній стадії судового розгляду апеляційним судом перевірці не підлягають.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

Колегія суддів враховує, що при вирішенні питання про необхідність продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого необхідно враховувати наявність конкретного суспільного інтересу, який превалює над принципом поваги до свободи особистості з метою забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні.

Таким чином, тримання під вартою обвинуваченого в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу щодо обвинуваченого, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і основоположних свобод.

Колегія суддів звертає увагу на те, що на стадії судового розгляду кримінального провадження суд самостійно вирішує питання про застосування чи продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, яка дозволить розглянути кримінальне провадження у розумні строки.

Водночас колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на необхідність дотримання вимог щодо розгляду кримінального провадження у розумні строки у зв`язку з чим суд першої інстанції повинен спрямувати свої зусилля на прийняття ефективних заходів щодо своєчасного розгляду кримінального провадження.

Рішення апеляційного суду щодо розгляду питання про законність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, кримінальне провадження щодо якого розглядається по суті судом першої інстанції, не повинно виглядати як втручання у порядок розгляду кримінального провадження судом першої інстанції та створювати перешкоди суду в організації ефективного судового розгляду у розумні строки.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування, про що порушується питання в апеляційній скарзі, не встановлено, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419,422-1КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 грудня 2022 року про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5