Справа № 243/8882/17
Провадження № 1-кп/243/94/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2023 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, яке проводилось в режимі відеоконференцзв`язку, матеріали об`єднаного кримінального провадження № 0001620 від 13.06.2017 року та № 0001569 від 20.08.2020 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янська Донецької області, громадянина України, маючого середню спеціальну освіту, працюючого трактористом в ТОВ «Славдорстрой», раніше не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слов`янським міськрайонним судом Донецької області розглядається об`єднане кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 строком на два місяці, оскільки кваліфікація кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченому, на теперішній час не змінилась, він обвинувачується у скоєнні злочинів, які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів. Ризики, які існували на момент обрання відносно обвинуваченого такого запобіжного заходу продовжують існувати, є ризик того, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватись від суду, оскільки він достовірно обізнаний про тяжкість покарання, яке може бути йому призначене у разі визнання винним в скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушень, одне з яких відноситься до категорії особливо тяжких. Існування вказаного ризику підтверджується тим, що одразу після скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, ОСОБА_4 не повідомив правоохоронним органам про факт вчинення злочину та здійснив заходи щодо приховування скоєного ним злочину, у зв`язку з чим був затриманий співробітниками поліції вранці наступного дня. Про факт поранення повідомив безпосередньо сам потерпілий, якому вчасно було надано медичну допомогу. Крім цього, ОСОБА_4 може вчинити будь-яке інше кримінальне правопорушення, про що свідчить те, що останній схильний до вчинення умисних кримінальних правопорушень, оскільки протягом проведення досудового розслідування за вказаним кримінальним провадженням ОСОБА_4 було також повідомлено про підозру у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України. В ході досудового розслідування ОСОБА_6 було оголошено в розшук у зв`язку з його неодноразовими неявками до судових засідань. Після встановлення місцезнаходження обвинуваченого ухвалою суду від 18.07.2020 року відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. Та перебуваючи на волі, обвинувачений може цим скористатись та продовжити свою злочинну діяльність, оскільки кримінальні правопорушення, у вчиненні яких він обвинувачується, були вчинені ним в період дії іншого запобіжного заходу. Також прокурор вважає, що обвинувачений може впливати на свідків по кримінальному провадженню з огляду на те, що він вже ознайомлений з матеріалами кримінального провадження, йому відомі анкетні дані та адреси мешкання свідків, а отже, він може незаконно на них впливати, щоб примусити змінити раніше надані свідчення на його користь. Прокурор зауважила, що наразі, зазначений ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ймовірність впливу обвинуваченого на свідків кримінального правопорушення, стає більш реальним, оскільки судовий розгляд кримінального провадження проводиться з початку, та на теперішній час суд перебуває на стадії допиту потерпілих та свідків сторони обвинувачення, а тому ризик впливу на них обвинуваченого залишається достатньо високим. Прокурор звертає увагу суду, що будь-який інший запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Додатково зазначила, що ОСОБА_4 не є колишнім військовим, не є учасником АТО або ООС, досвід якого може бути корисним під час воєнного стану.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора, просив відмовити в його задоволенні.

Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_5 , заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження застосування відносно його підзахисного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що клопотання не обґрунтовано. Ризики, заявлені прокурором, не доведені, тим паче, прокурор кожного разу, подаючи до суду клопотання про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не надає разом із клопотанням докази, які можуть підтвердити, на думку прокурора, заявлені ним ризики.

Потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та представник потерпілого ОСОБА_8 , адвокат ОСОБА_9 , були повідомлені належним чином про дату та час проведення судового засідання, однак, участь в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку не приймали.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дійшов наступного висновку.

Відповідно до частин 1, 2 та 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку. Це означає, що на суд, який здійснює судове провадження, покладаються функції контролю за обґрунтованістю обрання обвинуваченому запобіжного заходу та доцільністю його збереження. Пунктом 2 ч. 3 ст. 331 КПК України передбачено, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з частиною 1 статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

При вирішенні питання про доцільність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховує наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України та враховує обставини передбачені ст. 178 КПК України.

За правилами ч. 5 ст. 199 КПК України, суд, вирішуючи питання щодо продовження строку тримання під вартою, зобов`язаний перевірити те, що заявлені стороною обвинувачення ризики не зменшилися.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких відноситься до категорії особливо тяжких злочинів (ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України), інші до категорії тяжких злочинів (ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 185 КК України).

Враховуючи вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_4 , відсутність доказів та медичних відомостей, які б виключали можливість перебування обвинуваченого під вартою та свідчили б, що стан здоров`я останнього виключає можливість його перебування в установі виконання покарань, з огляду на невідворотність та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочинів, за найтяжчий з яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, суд вважає реальними ризики, визначені у п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду на наступне.

Суд вважає доведеним ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто, що обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки наразі ОСОБА_4 інкриміновані кримінальні правопорушення, які відносяться до категорії тяжких (ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 185 КК України) та особливо тяжких злочинів (ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України), та обвинувачений достовірно обізнаний про тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, а саме - позбавлення волі, з урахуванням ч. 3 ст. 68 КК України, до 10 років. З огляду на вказане, перебуваючи на волі, ОСОБА_4 може цим скористатись та вчинити спробу переховування від суду. Про таку ймовірність також свідчить той факт, що раніше ОСОБА_4 на підставі ухвали суду був оголошений у розшук через його неодноразові ухиляння від явки до суду.

Крім того, суд вважає доведеним ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто ймовірність незаконного впливу обвинуваченим на свідків кримінального правопорушення, оскільки вони ще не були допитані в судовому засіданні, та ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може скористатись вказаною обставиною та здійснити спробу впливу на свідків з метою змусити їх змінити на його користь свідчення, надані в ході досудового розслідування, щоб уникнути в майбутньому кримінальної відповідальності.

Також суд вважає реальним ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, - що обвинувачений, перебуваючи на волі, може вчинити інше кримінальне правопорушення. Про вказане свідчить та обставина, що події інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, відбулися та були зафіксовані в той час, коли Слов`янським міськрайонним судом Донецької області розглядалося кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 185 КК України. Отже, вказане може свідчити на схильність обвинуваченого до порушення Закону та спробу його порушення в подальшому.

Посилання сторони захисту на те, що прокурором не подаються кожного разу разом з клопотанням про продовження застосування відносного обвинуваченого ОСОБА_4 письмові докази, які, на думку, прокурора, можуть підтвердити наявність заявлених ризиків, суд не приймає до уваги, оскільки положення статті 199 КПК України не вимагають долучення до клопотання про продовження запобіжного заходу доказів, які можуть підтвердити існування заявлених ризиків.

Під час судового засідання, судом відповідно до приписів ч. 5 ст. 199 КПК України встановлено, що ризики, які заявляються стороною обвинувачення від початку судового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_4 , на теперішній час не змінилися.

Суд, у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону, розглянув й альтернативні триманню під вартою заходи забезпечення кримінального провадження відносно обвинуваченого, які передбачені ст. 176 КПК України, однак вважає, що прокурором в судовому засіданні обґрунтовано було доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів щодо обвинуваченого не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Доказів того, що обставини, які були прийняті судом при продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з часом змінились, стороною захисту суду не надано.

Підсумовуючи вказане вище, враховуючи особу обвинуваченого та з огляду на тяжкість інкримінованих ОСОБА_4 злочинів, суд дійшов висновку про недостатність застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання зазначеним вище ризикам, а отже, вважає, що є законні підстави для продовження відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки саме такий запобіжний захід може у подальшому забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та створить необхідні умови для виконання завдань кримінального провадження, передбачених положеннями статті 2 КПК України.

Застосовуючи до обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою, суд не вбачає підстав для визначення розміру застави, оскільки злочин був вчинений із застосуванням насильства.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 31, 177-178, 181, 183, 194, 197, 201, 202, 315, 331, 336, 371-372, 376, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, задовольнити.

Продовжити застосування відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 185 КК України, запобіжного заходу у виді тримання під вартою в державній установі «Стрижавська виправна колонія (№ 81)», строком на 60 днів, тобто до 18 березня 2023 року включно.

Копію ухвали направити прокурору, обвинуваченому, захиснику та начальнику державної установи «Стрижавська виправна колонія (№ 81)».

Ухвала про продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала про продовження запобіжного заходу може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, що перебуває під вартою, з моменту отримання копії ухвали.

Ухвалу постановлено та підписано в нарадчій кімнаті в одному екземплярі.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 20.01.2023 року о 14-45 год.

Суддя ОСОБА_1