Справа №579/541/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/643/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Шахрайство
УХВАЛА
Іменем України

04 листопада 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 579/541/19 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на ухвалу Кролевецького районного суду Сумської області від 09.11.2021 про повернення прокурору клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру,

установила:

В поданій апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру повернути до суду першої інстанції для його розгляду зі стадії підготовчого провадження, оскільки клопотання відносно ОСОБА_8 у зв`язку із вчиненням нею суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК, повністю відповідає вимогам ч. 2 ст. 292, ст. 191 КПК, а також містить інформацію про примусовий захід медичного характеру, який пропонується застосувати та позицію щодо можливості забезпечення участі особи під час судового провадження за станом здоров`я, вказане клопотання містить виклад фактичних обставин суспільно-небезпечного діяння, які орган державного обвинувачення вважає встановленими в ході досудового розслідування, посилання і положення закону та статті закону України про кримінальну відповідальність. Суд вийшов за межі своїх повноважень, визначених для підготовчого судового засідання, оскільки вдався до оцінки правильності кваліфікації прокурором дій ОСОБА_8 , не визначивши заходів, які має вжити прокурор після отримання клопотання. Підготовче засідання, в якому прийнято рішення про повернення клопотання, було проведене судом без участі законного представника ОСОБА_8

08.02.2021 до Кролевецького районного суду Сумської області в порядку ст. 34 КПК надійшло клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 за ознаками вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК, разом з реєстром матеріалів досудового розслідування.

Ухвалою Кролевецького районного суду Сумської області від 09.11.2021 клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру в кримінальному провадженні № 0000045 від 08.02.2019 відносно ОСОБА_8 за ознаками вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК, разом з доданими до нього документами повернуто прокурору через невідповідність вимогам КПК. Своє рішення суд першої інстанції умотивував тим, що ОСОБА_8 в силу свого захворювання не усвідомлювала свої дії та не керувала ними, у зв`язку з чим, суд ставить під сумнів правильну кваліфікацію її суспільно-небезпечного діяння.

Будучи належним чином повідомленими про час і місце апеляційного розгляду, сторони кримінального провадження в судове засідання не з`явились, прокурор ОСОБА_9 надав письмове клопотання про розгляд апеляційної скарги без його участі, тому колегія суддів вважає за можливе провести апеляційний розгляд без участі сторін судового провадження, що не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про повернення прокурору клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру через його невідповідність вимогам КПК, суд першої інстанції дійшов висновку, що особа, відносно якої розглядається клопотання в силу свого захворювання не усвідомлювала свої дії та не керувала ними, у зв`язку з чим, суд ставить під сумнів правильну кваліфікацію її суспільно-небезпечного діяння.

Однак такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, не відповідають вимогам кримінального процесуального закону та є явно необґрунтованими.

Відповідно ч. 1 ст. 504 КПК, досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється слідчим згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень глави 39 КПК.

Особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, користується правами підозрюваного та обвинуваченого в обсязі, який визначається характером розладу психічної діяльності чи психічного захворювання відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи, та здійснює їх через законного представника, захисника (ст. 506 КПК).

Згідно ч. 2 ст. 292 КПК, клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру має відповідати вимогам ст. 291 цього Кодексу, а також містити інформацію про примусовий захід медичного характеру, який пропонується застосувати, та позицію щодо можливості забезпечення участі особи під час судового провадження за станом здоров`я.

Відповідно ч. 1, ч. 3 ст. 511 КПК, досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру закінчується закриттям кримінального провадження або складенням клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру; прокурор затверджує складене слідчим або самостійно складає клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру і надсилає його суду в порядку, передбаченому цим Кодексом. При цьому обставини, що підлягають встановленню під час досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру, визначені ст. 505 КПК.

Так, відповідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти, крім іншого, таке рішення як повернути клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Вичерпні вимоги КПК до клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру містяться у кримінальному процесуальному законі, тобто ст. 291 цього Кодексу, а саме згідно ч. 1 даної статті обвинувальний акт складається слідчим, дізнавачем, після чого затверджується прокурором; обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим, дізнавачем. При цьому згідно ч. 2 ст. 291 КПК, обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу; 9) дату та місце його складення та затвердження. Крім того, обвинувальний акт підписується слідчим, дізнавачем та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно (ч. 4 ст. 291 КПК) і до нього додається: 1) реєстр матеріалів досудового розслідування; 2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; 3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого ч. 2 ст. 297-1 цього Кодексу); 4) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного; 5) довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації. Надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.

Будь-яких обґрунтувань чи мотивів недотримання прокурором вказаних вище вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції у своєму рішенні не навів, чим істотно порушив вимоги КПК.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що вимоги КПК щодо викладу фактичних обставин та інформація про примусовий захід медичного характеру прокурором дотримані у повному обсязі, а обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні викладені чітко і конкретно у тому об`ємі, у якому вважає сторона обвинувачення у межах своєї дискреції.

Розкриваючи зміст поняття «сформульоване обвинувачення», колегія суддів враховує правовий висновок ВСУ з цього питання (постанова від 24.11.2016 у справі № 5-328кс16), згідно якого «в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому». При цьому важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення у суді та для реалізації права на захист.

Колегія суддів бере до уваги і усталену прецедентну практику Європейського суду з прав людини 1950 р. (далі ЄСПЛ), згідно якої «обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення», оскільки в контексті ст. 6 Конвенції Суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи (п. 44 рішення від 27.02.1980 у справі «Девеер проти Бельгії» (Deweer v. Belgium), заява № 6903/75).

Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення ЄСПЛ від 25.07.2000 у справі «Маттоціа проти Італії» (Mattoccia v. Italy), що відображає послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про «пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами».

Повертаючись до обставин провадження, наведені у клопотанні фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу суспільно-небезпечного діяння, що у свою чергу дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Таким чином, апеляційна скарга прокурора у частині відсутності передбачених законом підстав для повернення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

У той же час не можуть бути прийнятими до уваги доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції не визначив конкретні заходи, які має вжити прокурор для усунення недоліків та не встановив терміну для їх усунення, оскільки КПК не висуває таких вимог щодо змісту ухвали суду в разі прийняття відповідного процесуального рішення про повернення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а згідно ч. 1 ст. 412 цього Кодексу істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 відповідає вимогам ст. 291-292 КПК, оскільки жодних недоліків, які б стосувалися неповноти, неправильності та відсутності необхідних відомостей в ньому або були б пов`язані з невиконанням вимог ст. 291-292 КПК, судом першої інстанції встановлено не було, тому доводи апеляційної скарги прокурора заслуговують на увагу, а судове рішення підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 412, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Кролевецького районного суду Сумської області від 09.11.2021 про повернення прокурору клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 за ознаками вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4