Справа № 944/5778/22
Провадження №1-кп/944/644/23
УХВАЛА

15.03.2023 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Яворові клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Хорохорин Луцького району Волинської області, українцю, громадянину України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , із середньою освітою, неодруженому, раніше не судимому, військовослужбовцю за контрактом Військової частини НОМЕР_1 , військове звання «солдат», посада водій-електрик, який утримується в Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№ 19)», строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 серпня 2022 року за № 0000653, про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України,

встановив:

В провадженні Яворівського районний суд Львівської області перебуває вказане кримінальне провадження.

В підготовчому судовому засіданні прокурор подав клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном на 60 календарних днів, без визначення розміру застави.

На обґрунтування клопотання зазначає, що солдат ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , займаючи посаду водія-електрика батареї забезпечення навчального процесу дивізіону забезпечення навчального процесу у порушення вимог ст. ст. 3, 27 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 22 серпня 2022 року, близько 09:30 год, перебуваючи на ділянці лісового масиву, розташованій на території ДП «Магерiвського військового лісгоспу», поблизу смт Немирів Яворівського району Львівської області, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з корисливих мотивів, спрямованих на уникнення боргового зобов`язання за пошкоджений автомобіль у сумі 4500 доларів США, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно наніс ОСОБА_8 заздалегідь підготовленим ножем, який тримав у руці, два проникаючих колото-різаних поранення грудей з ушкодженням обох легень і легеневих судин, які супроводжувалися крововтратою, що зумовило зупинку серцевої діяльності і дихання та припинення функції центральної нервової системи, внаслідок чого спричинив смерть потерпілому.

Таким чином, солдат ОСОБА_6 обвинувачується у вчинені умисного вбивства з корисливих мотивів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України.

16 листопада 2022 року, о 13 год 18 хв, старшим слідчим СВ Яворівського РВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_9 у порядку, передбаченому ст. 208 Кримінального процесуального кодексу України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України затриманоОСОБА_6

16 листопада 2022 року слідчим-криміналістом відділу розслідування злочинів скоєних проти життя та здоров`я особи СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_10 за погодженням з начальником Яворівського відділу Львівської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_11 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України.

Наявність обґрунтованої підозри (обвинувачення) у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 Кримінального процесуального кодексу України, повністю підтверджуються зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема: протоколами огляду місця події від 26 серпня 2022 року, протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 26 серпня 2022 року, показаннями підозрюваного ОСОБА_6 від 26 серпня 2022 року, показаннями свідка ОСОБА_12 від 26 серпня 2022 року, протоколом огляду трупа від 26 серпня 2022 року, протоколом проведення слідчого експерименту від 22 вересня 2022 року, протоколом огляду місця події від 22 вересня 2022 року, показаннями свідка ОСОБА_13 від 04 жовтня 2022 року, показаннями потерпілої ОСОБА_14 від 05 жовтня 2022 року, показаннями свідка ОСОБА_15 від 06 жовтня 2022 року, показаннями свідка ОСОБА_16 від 06 жовтня 2022 року, вилученими речовими доказами, висновками судових експертиз та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 24 листопада 2022 року до ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком на 60 днів, до 22 січня 2023 року включно, який ухвалою від 17 січня 2023 року було продовжено на 60 днів, до 17 березня 2023 року включно.

Враховуючи, що строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 завершується, а тому виникла необхідність у продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики, зазначені у вищезгаданій ухвалі слідчого судді про застосування підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшились та продовжують існувати.

На даний час ризики, передбачені п. п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, які були встановлені під час досудового розслідування, продовжують існувати.

Беручи до уваги те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України, санкція статті якого передбачає позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, що вчинене останнім із застосуванням фізичного насильства до потерпілого, вагомість та обґрунтованість наявних доказів про вчинення ним кримінального правопорушення, є підстави вважати що ризики, передбачені ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, які слугували підставою для обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є актуальними та не відпали, зокрема, враховуючи таке.

Неможливість запобігання у межах кримінального провадження ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України переховування підозрюваного ОСОБА_6 від суду. Даний ризик підтверджується тим, що тяжкість інкримінованого правопорушення та усвідомлення можливості засудження до тривалого терміну позбавлення волі вже само по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного ОСОБА_6 до втечі. Водночас, відповідно по п. 36 Рішення Європейського суду з прав людини від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», Європейський суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Неможливість запобігання у межах кримінального провадження ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Даний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_6 намагався приховати як сам факт вчинення кримінального правопорушення так і його сліди, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, зокрема протоколом огляду місця події та протоколами допитів свідків.

Неможливість запобігання ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів у цьому ж кримінальному провадженні шляхом їх переконання, залякування чи схиляння їх до зміни, наданих ними показань, узгодження своїх показань з показаннями вказаних осіб, що підтверджується насильницьким характером злочинів, в яких підозрюється ОСОБА_6 . Про неможливість запобігти такому ризику свідчить і той факт, що з урахуванням принципу безпосередності дослідження показань, речей і документів (ст. 23 Кримінального процесуального кодексу України) такі ще судом не допитані та надані ними під час досудового розслідування показання не можуть лягти в основу обвинувального вироку відносно нього. Вказане підтверджується і тим, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного вбивства з корисливих мотивів. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів (п. 35 рішення ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції»). Разом із тим, згідно із п. 51 вказаного вище рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини слідує, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Окрім цього, обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному не суперечить вимогам ст. 5 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод», вказаним у рішенні Європейського суду з прав людини від 09 жовтня 2014 року у справі «Чанєв проти України», оскільки в матеріалах справи існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів у відношенні до обвинуваченого чи зменшення ризиків заявлених прокурором на даний не встановлено.

З урахуванням викладених ризиків та особи підозрюваного, обставин вчинення та суспільної небезпеки кримінального правопорушення, у скоєнні якого підозрюється ОСОБА_6 , відносно нього слід обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного не в силі.

При оцінці обставин, передбачених ст. 178 Кримінального процесуального кодексу України, досудове розслідування дійшло висновків, що наявні докази, які дають підстави підозрювати ОСОБА_6 у вчиненні особливо тяжкого злочину є вагомими, допустимими та отриманими у встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України порядку; вік і стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_6 дозволяє застосування до нього запобіжного заходу, пов`язаного із позбавленням волі; у разі визнання винуватим ОСОБА_6 загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років; ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення із застосуванням насильства небезпечного для життя особи, яка зазнала нападу, тобто усвідомлював небезпечність своїх дій.

Згідно із ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України заборон щодо застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою немає.

Разом з тим, при виконанні судом вимог ч. 3 ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України, враховуючи передбачені ч. 4 ст. 182 цього Кодексу обставини, при постановленні ухвали за наслідками розгляду клопотання не слід визначати ОСОБА_6 заставу.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав з підстав, наведених у ньому, просив таке задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні у вирішенні клопотання прокурора поклався на розсуд суду.

Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні просив застосувати до обвинуваченого інший, більш м`який запобіжний захід, а саме цілодобовий домашній арешт в розташуванні Військової частини НОМЕР_1 , де він проходить військову службу. Зазначив, що ОСОБА_6 сам повідомив про вчинений ним злочин. До часу його затримання минуло 3 днів, однак він, маючи час і можливість переховуватися, впливати на свідків, приховати докази тощо, не зробив цього. Також враховуючи, що триває війна, ОСОБА_6 як військовослужбовець у випадку перебування в розташуванні Військової частини НОМЕР_1 зможе сприяти обороні України.

Суд, оцінивши доводи клопотання, заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, та захисника, дослідивши матеріали клопотання, вважає, що клопотання слід задовольнити з таких підстав.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 24 листопада 2022 року до обвинуваченого ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком на 60 днів, до 22 січня 2023 року включно.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 17 січня 2023 року обвинуваченому ОСОБА_6 було продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, на 60 днів, до 17 березня 2023 року включно.

Згідно зі змістом ст. ст. 131, 132 Кримінального процесуального кодексу України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Відповідно до ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 Кримінального процесуального кодексу України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст. 178 Кримінального процесуального кодексу України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію; майновий стан; наявність судимостей; дотримання підозрюваним умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, зокрема, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Суд вважає, що стороною обвинувачення доведено існування наведених в клопотанні ризиків, а саме таких.

Ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, а саме можливості переховування ОСОБА_6 від суду.

Даний ризик підтверджується тим, що тяжкість інкримінованого злочину, який є особливо тяжким і за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна, та усвідомлення можливості засудження до тривалого терміну позбавлення волі вже само по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного ОСОБА_6 до втечі. На думку суду, суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, а саме можливості обвинуваченого знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Даний ризик підтверджується, зокрема, протоколом огляду місця події, який свідчить про те, що ОСОБА_6 намагався приховати як сам факт вчинення кримінального правопорушення так і його сліди, що підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, а саме можливості обвинуваченого незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні шляхом їх переконання, залякування чи схиляння їх до зміни, наданих ними показань, узгодження своїх показань з показаннями вказаних осіб. Про неможливість запобігти такому ризику свідчить і той факт, що з урахуванням принципу безпосередності дослідження показань, речей і документів такі ще судом не допитані та надані ними під час досудового розслідування показання не можуть лягти в основу обвинувального вироку відносно нього.

Відповідно до норм ст. 12 Кримінального кодексу України кримінальне правопорушення, передбачене п. 6 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України є особливо тяжким злочином, за який відповідно до санкції вказаної статті передбачається покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна.

Зважаючи на викладене вище, суд вважає, що прокурором під час судового засідання доведено існування ризиків передбачених ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, а саме те, що перебуваючи на свободі обвинувачений ОСОБА_6 зможе: переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Таке переконання суду ґрунтується на таких обставинах, встановлених в ході розгляду клопотання: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення (вагомість наявних доказів); тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується.

Водночас, будь-яких вагомих та обґрунтованих обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності наведених ризиків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_6 суд не встановив.

Також, з врахуванням наведеного вище, суд вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України.

За таких обставин, клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає задоволенню.

При цьому, суд вважає, що застосування даного запобіжного заходу щодо підозрюваного не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки, незважаючи на презумпцію невинуватості, тримання під вартою завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні ухиленню від правосуддя після вчинення злочину, з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, постала перед компетентними органами.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що інші запобіжні заходи з об`єктивних причин не забезпечать законослухняну поведінку підозрюваного. Суд також враховує, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Також відповідно до ч. 3 ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Водночас, згідно з п. 2 ч. 4 ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Зважаючи на викладене вище, а саме що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення насильницького характеру, внаслідок якого була спричинена загибель людини, суд вважає недоречним визначення розміру застави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176 178, 182 184, 193, 194, 196, 197, 205 Кримінального процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 13 травня 2023 року включно, з утриманням в Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№ 19)», без визначення розміру застави.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурора Яворівського відділу Львівської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_11 .

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою протягом п`яти днів з моменту вручення їй копії судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3