ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/1941/22 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/549/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю обвинуваченої ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника обвинуваченої - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2022 року, якою у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Єлизаветівка Приморського району, Запорізької області, українки, громадянки України, незаміжньої, маючої вищу освіту, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 111-1 КК України,

продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 14 лютого 2023 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2022 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено застосування у відношенні ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 14 лютого 2023 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що характер висунутого обвинувачення та тяжкість можливого покарання за інкриміновані обвинуваченій злочини, її слабкі соціальні зв`язки на території, яка підконтрольна органам влади України, можливість виїзду обвинуваченої до тимчасово окупованих територій, в зв`язку з їх територіальною близькістю до м. Запоріжжя, ризик того, що обвинувачена може переховуватися від суду та чинити перешкоди кримінальному провадженню, не зник та не зменшився.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої - адвокат ОСОБА_7 просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченої ОСОБА_6 та задовольнити клопотання захисника про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 .

В обґрунтування своєї скарги вказує, що суд першої інстанції продовжив запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою лише на підставі письмового клопотання прокурора, так як інших доказів в обґрунтування своїх доводів прокурорам надано не було.

Зазначає, що є досить суперечливими висновки суду з приводу того, що обвинувачена не має стійких соціальних зв`язків на території, яка підконтрольна органам влади України, оскільки наявність таких зв`язків доводиться наявністю у обвинуваченої місця постійного проживання, у тому числі наявність в неї родини, що складається із - ОСОБА_8 - цивільного чоловіка, сина - ОСОБА_9 , студента Державного Дніпропетровського медичного університету, який мешкає в м. Дніпро, доньки - ОСОБА_10 , яка є заміжньою, матері пенсіонерки, сестри ОСОБА_11 , яка зареєстрована як ВПО в м. Запоріжжі разом з чоловіком та сином.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_6 до затримання мешкала в АДРЕСА_2 і той факт, що на даний час ОСОБА_6 в умовах воєнного стану з об`єктивних причин перебуває у м. Запоріжжі не означає втрату нею соціальних зв`язків із родиною.

Крім того вказує, що не є логічно обґрунтованим і висновок суду щодо слабких соціальних зв`язків обвинуваченої ОСОБА_6 , так як її син мешкає в м. Дніпро, а в м. Запоріжжя мешкають рідні тітки ОСОБА_6 .

Зауважує, що у ОСОБА_6 під час затримання був вилучений паспорт громадянина України та закордонний паспорт, відтак, без наявності документів, які підтверджують особу ОСОБА_6 не зможе навіть пересуватися по м. Запоріжжю.

Зазначає, що згідно постанови КМУ №1455 від 29 грудня 2021 року «Про затвердження Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях де введено воєнний стан» в м. Запоріжжі створені військові комендатури через які можна отримати дозвіл на виїзд на тимчасову окуповану територію, списик обов`язково погоджуються з УСБУ в Запорізькій області.

Вказує, що на цей час найнято для ОСОБА_6 квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , де вона може мешкати на період проведення судового розгляду.

Зауважує, що квартиру вийнято ще з квітня 2022 року, а договір оренди продовжується кожного місяця шляхом укладення нового.

Також звертає увагу на те, що обвинувачена ОСОБА_6 має діагноз гіпертонічна хвороба 2 ступеню, у січні 2022 року лежала у лікарні, перенесла операцію, за період тримання в Запорізькому СІЗО стан здоров`я ОСОБА_6 погіршився.

Вважає, що ризики відповідно до ст. 177 КПК України щодо ОСОБА_6 в даному кримінальному провадженні відсутні, а сама тяжкість висунутого обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень не є єдиною підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Зазначає, що за весь час своєї роботи ОСОБА_6 мала лише позитивні характеристики, при цьому, за її співпраці з іншими фахівцями в м. Приморську та м. Бердянську були впроваджені нові прогресивні практики по напрямкам роботи, які входили до її повноважень.

Вказує, що прокурором не додано будь-яких переконливих доказів, що ОСОБА_6 перешкоджає кримінальному провадженню.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченої ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 підтримала подану апеляційну не апеляційну скаргу та вказала, що судове слідство практично завершено, від допиту свідків прокурор відмовився та наміру впливати на свідків у обвинуваченої немає.

Обвинувачена ОСОБА_6 у судовому засіданні апеляційного суду підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Повідомлений належним чином прокурор до судового засідання апеляційного суду не з`явився, заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги не подавав, у зв`язку зі ч. 4 ст. 405 КПК України його відсутність не перешкоджає проведенню розгляду.

Заслухавши доповідь судді, обвинувачену та її захисника, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою - наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, із доданих до матеріалів кримінального провадження документів вбачається, що обвинувачена ОСОБА_6 має місце проживання на тимчасово окупованій території, а саме, у м. Бердянську Запорізької області, де вона, маючи відповідні зв`язки та досить широке і впливове коло знайомих, здобуті нею під час виконання своїх повноважень як депутата місцевої ради, може створити умови для організації свого переховування.

При цьому, зареєстроване місце проживання обвинуваченої ОСОБА_6 розташоване у населеному пункті, який наразі є тимчасово окупованим.

Крім того, як зазначає Європейський суд з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». При оцінці ризиків переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Так, колегія суддів враховує і тяжкість інкримінованих обвинуваченій ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії умисних тяжких злочинів проти основ національної безпеки України, а також суворість покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, з конфіскацію майна, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк 15 років, що загрожує обвинуваченій в разі визнання її винною, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, який на даний час не зменшився та продовжує існувати.

Відтак, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновки суду першої інстанції на наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а доводи з приводу його відсутності є необґрунтованими.

На переконання колегії суддів, встановлений ризик є надзвичайно високим, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчить про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід не здатний забезпечити виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватися від суду.

Доводи про те, що обвинувачена ОСОБА_6 має стійкі соціальні зв`язки, не можуть бути безумовною підставою для скасування законного та обґрунтованого судового рішення.

При цьому, як випливає із апеляційної скарги, всі близькі та родичі обвинуваченої, на яких сторона захисту посилається як на осіб, наявність яких свідчать про міцні соціальні зв`язки останньої, а ні на момент затримання, а ні раніше не проживали разом з нею.

Посилання на вилучення у ОСОБА_6 паспорту громадянина України та закордонного паспорту, як на підставу відсутності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України висновків суду також не спростовують, оскільки відсутність у останньої таких документів, враховуючи її зв`язки та досить широке коле знайомих, в тому числі в окупаційній владі не виключає в цілому можливість у обвинуваченої переховуватися від суду, як на підконтрольній державним органам території, так і на тимчасово окупованій території.

З приводу доводів щодо наявності орендованого житла у обвинуваченої ОСОБА_6 , то апеляційний суд вказує, що доказів щодо цього захисником надано не було, зокрема, договору оренди квартири, дію якого на даний час продовжено.

Доводи про те, що обвинувачена ОСОБА_6 має діагноз гіпертонічна хвороба 2 ступеню, у січні 2022 року лежала у лікарні, перенесла операцію, на даний час не можливо віднести до тих стримуючих чинників, які могли у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченою дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантували б запобігання встановленому ризику без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При цьому, апеляційному суду не було надано даних про такий стан здоров`я обвинуваченої ОСОБА_6 , щоб унеможливлювало продовжити застосування до неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Посилання на те, що обвинувачена ОСОБА_6 за весь час роботи мала лише позитивні характеристики, запроваджувала нові прогресивні практики по напрямкам роботи, на ряду з характером інкримінованих їй злочинів, які направлені проти основ національної безпеки України, не можуть бути підставою для застосування до неї більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Разом з тим, слід зазначати, що відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тільки тримання під вартою.

Отже, враховуючи доведеність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України у даному кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України до обвинуваченої ОСОБА_6 на даний час може бути застосований тільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

З урахуванням викладеного, колегії суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 199, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2022 року, якою продовжено застосування у відношенні ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 111-1 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 14 лютого 2023 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 331/1941/22