Номер провадження 1-кс/756/1933/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 грудня 2022 року м.Київ

Слідчий суддя Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника власника майна - адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянула у відкритому судовому засіданні клопотання представника власника арештованого майна ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про скасування арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження № 0003227 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 травня 2020 року,

УСТАНОВИЛА:
Адвокат ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 , звернулася до Оболонського районного суду м. Києва 06 грудня 2022 року із клопотанням про скасування арешту майна, який накладено на підставі ухвали слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 16 лютого 2022 року в рамках кримінального провадження № 0003227 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 травня 2020 року.
В обґрунтування поданого клопотання посилається на те, що у провадженні слідчого відділу Оболонського УП ГУ НП у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження № 0003227 від 21 травня 2020 року.
16 лютого 2022 року ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва у справі № 756/2057/22 накладено арешт у кримінальному провадженні, внесеному 21 травня 2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003227, на нерухоме майно, а саме квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 , з підстав збереження речових доказів.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ОСОБА_5 є добросовісними набувачем майна. Клопотання прокурора не містить обгрунтованої аргументації накладення арешту на майно. В ухвалі слідчого судді невмотивовано яким чином нерухоме майно може бути речовим доказом у даному кримінальному провадженні. Крім того ухвала не містить мотивів та обґрунтування наявності жодної підстави з перелік, передбаченого ч. 2 ст. 170 КПК України. Також вказує, що квартира перебуває під арештом вже тривалий час, однак щодо вказаного майна не вчиняються слідчі дії, відомості щодо ОСОБА_5 та/або ОСОБА_7 не внесені до ЄРДР, даним особам не повідомлено про підозру, що на думку представника власника майна свідчить про відсутність ризиків, які обґрунтовують необхідність подальшого втручання у право власності особи.

Адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні 08 грудня 2022 підтримала клопотання та просила його задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні проти скасування арешту заперечував. Пояснив, що законністьта правомірність ухвали слідчого судді про накладення арешту була предметом апеляційного перегляду та залишена без руху. На даний час триває досудове розслідування. Матеріали кримінального провадження містять 27 епізодів заволодіння групоюю осіб нерухомим майном, тому підстави для збереження обєкту посягання квартири з метою її збереження та недопущення подальшого відчуження є актуальними.

Слідчий суддя, заслухавши думку адвоката та прокурора, дослідивши матеріали клопотання, та подані до нього документи, дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення.

Як встановлено з витягу Єдиного реєстру досудових розслідувань, Оболонським УП ГУ НП у м. Києві внесено відомості та розпочато розслідування кримінального провадження № 0003227 від 21 травня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.
Ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 16 лютого 2022 року у справі № 756/2057/22 накладено арешт у кримінальному провадженні, внесеному 21 травня 2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003227, на нерухоме майно, а саме квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 листопада 2022 року апеляційну скаргу представника власника арештованого майна ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 16 лютого 2022 року - ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду від 16 лютого 2022 року залишено без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи із вказаної процесуальної норми, саме на особу, яка порушила провадження у справі покладається обов`язок довести ті обставини, які можуть стати підставою для скасування арешту.

Отже, власник майна повинен навести докази того, що на цій стадії розслідування втратив свою актуальність вищезазначений захід забезпечення або ж під час його застосування таке рішення прийняте безпідставно, тобто без урахування певних суттєвих обставин.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП]). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22.09.1994, та «Кушоглу проти Болгарії» від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» від 23.09.1982). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986).

Відповідно до ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Зі змісту поданого до суду клопотання про скасування арешту на майно та пояснень представника володільця майна вбачається, що підставами для його задоволення, є мотиви, аналогічні тим що стали підставою для звернення до суду апеляційної інстанції зі скаргою на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 16 лютого 2022 року.

Разом з тим, до клопотання про скасування арешту на майно не надано належних та достатніх доказів в спростування обставин, які слугували підставою для його накладення.

За приписами частини 1,2 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Аналізуючи доводи клопотання про скасування арешту майна, заперечення прокурора та пояснення представника ОСОБА_3 , слідчий суддя приходить до висновку, що досліджені доводи та письмові матеріали вказують на обґрунтованість заходу забезпечення, у вигляді арешту на предмет злочинного посягання. В даному випадку, з урахуванням ухвали апеляційної інстанції, не вбачаю порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції щодо майнових прав ОСОБА_5 , з огляду на те, що її адвокатом не надано жодних доказів, що це обмеження становить індивідуальний та надмірний тягар для власника майна.

За вказаних обставин, під час судового розгляду даного клопотання за наданими матеріалами встановлено, що накладення арешту на майно обумовлене законними критеріями, тобто з дотриманням відповідних положень національного законодавства та у відповідності до принципу верховенства права. Також, слідчим суддею встановлено, що даний час дотримано «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства й вимогами захисту основоположних прав власника майна та відповідно існує пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються органом досудового розслідування, та метою, яку прагнуть досягти.

Таким чином, за наслідками судового розгляду слідчий суддя вважає, що заявником на даній стадії кримінального провадження, в силу принципу змагальності сторін не доведено необґрунтованості накладення арешту на майно та не доведено того, що на даний час відпала потреба в продовженні дії такого заходу забезпечення кримінального провадження, а відтак суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про скасування арешту накладеного ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 16 лютого 2022 року на нерухоме майно: квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись статтями 7, 9, 170-174, 309, 376, 392, 532 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИЛА:
Відмовити у задоволенніклопотання представника власника арештованого майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 16 лютого 2022 року в межах кримінального провадження № 0003227 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 травня 2020 року.
Ухвала суду оскарженню не підлягає, набирає законної сили та підлягає негайному виконанню з моменту її оголошення.
Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 09 грудня 2022 року.
Слідчий суддя ОСОБА_1