Справа №463/2472/23
Провадження №1-кс/463/2417/23
У Х В А Л А

про повернення скарги

05 квітня 2023 року слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , розглянувши матеріали скарги начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення за повідомленням №674/1/1739 від 17.03.2023 року, -

встановив:

В провадження слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова надійшла скарга начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення за повідомленням №674/1/1739 від 17.03.2023 року.

Оглянувши матеріали скарги, вважаю, що її слід повернути скаржнику виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.304 КПК України, скарга повертається, якщо скаргу подала особа, яка немає права подавати скаргу.

На досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора: бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування (п.1 ч.1 ст.303 КПК України).

З представлених матеріалів скарги вбачається, що до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, із повідомленням про вчинення кримінального правопорушення зверталося ІНФОРМАЦІЯ_2 , в особі начальника відділу запобігання, виявлення злочинів та інших правопорушень заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (на час звернення), і відповідно набуло статусу заявника.

Положеннями статті 60 КПК України, яка регулює питання правового статусу особи заявника у кримінальному провадженні, не врегульовано питання представництва інтересів заявника у кримінальному провадженні.

Хоча ст. 60 КПК передбачає, що заявником може бути юридична особа, вона не містить указівки на те, хто і на підставі яких документів може бути визнаний представником такої юридичної особи.

Системний аналіз інших положень КПК (зокрема, статей 63, 64-1, 64-2) указує, що законодавець послідовно висуває уніфіковані вимоги щодо представництва юридичної особи, коли остання є іншим учасником кримінального провадження (зокрема, цивільним позивачем, цивільним відповідачем; юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження; третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт).

Зокрема, представляти юридичну особу може: (1) особа, яка у кримінальному провадженні має право бути захисником; (2) керівник чи інша особа, уповноважена законом або установчими документами; (3) працівник юридичної особи за довіреністю.

При цьому повноваження представника юридичної особи підтверджуються: (1)документами, передбаченими ст. 50 КПК, якщо представником є особа, яка має право бути захисником у кримінальному провадженні; (2) копією установчих документів юридичної особи, якщо представником є керівник юридичної особи чи інша уповноважена законом або установчими документами особа; (3) довіреністю, якщо представником є працівник юридичної особи.

Виходячи з наведеного, а також із загальних засад кримінального провадження, є підстави стверджувати про те, що представником юридичної особи, яка є заявником, можуть бути ті ж самі суб`єкти, що визначені в статтях 63, 64-1, 64-2 КПК, які на підтвердження своїх повноважень мають подати відповідні документи зазначені у вказаних нормах процесуального закону.

Вказана вище позиція щодо тлумачення положень КПК України про представництво інтересів заявника у кримінальному провадженні була висловлена Касаційним кримінальним судом Верховного Суду в постанові від 25 травня 2022 року у справі № 185/8331/21, провадження № 51-5492км21.

Як вбачається з матеріалів скарги, така від імені ІНФОРМАЦІЯ_1 підписана начальником зазначеного управління ОСОБА_2 , однак до скарги не долучено жодних документів на підтвердження того, що ОСОБА_2 є начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відповідно наявності повноважень на звернення до суду з відповідною скаргою.

Зважаючи на це суд вважає, що скаргу подано не уповноваженою особою та відповідно така підлягає поверненню.

При цьому, слід роз`яснити скаржнику, що у відповідності до ч.7 ст.304 КПК України повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому КПК України.

Керуючись вимогами статей 303, 304, 306, 307, 372, 392 КПК України, -

постановив:

Скаргу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення за повідомленням №674/1/1739 від 17.03.2023 року - повернути скаржнику.

Роз`яснити скаржнику, що повернення скарги не позбавляє його права повторно звернутися до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_1