Єдиний унікальний номер №943/154/23
Провадження №1-кп/943/76/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2023 року

м. Буськ Львівської області

Буський районний суд Львівської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000025 від 17 січня 2023 року року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця смт. Олесько Буського району Львівської області, зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 , не працюючого, не одруженого, пільг не має, раніше не судимого, -

ВСТАНОВИВ:

Досудовим розслідуванням встановлено, що що в період часу з 08 год. 00 хв. по 20 год. 00 хв. 17 січня 2023 року відповідно до графіку чергування працівників відділення поліції №2 Золочівського РВП ГУНП у Львівській області заступили на службу автопатруля інспектор СРПП ВП №2 Золочівського РВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_7 та поліцейський СРПП ВП №2 Золочівського РВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_8 , на патрульному автомобілі марки «Пежо», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яка полягала у патрулюванні території обслуговування з метою забезпечення публічної безпеки і порядку, контролю за дотриманням правил дорожнього руху, забезпечення його безпеки та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на дорозі, а також в безпосередньому припиненні особисто виявлених правопорушень, застосовуючи передбачені законодавством права і повноваження, керуючись при цьому ст. 23 ЗУ «Про Національну поліцію».

17.01.2023, близько 14 годин 30 хвилин інспектором СРПП ВП №2 Золочівського РВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_7 та поліцейським СРПП ВП №2 Золочівського РВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_8 під час виконання покладених на них обов`язків з безперервного та цілодобового патрулювання території обслуговування з метою контролю за дотриманням порядку вимог ПДР України, на території Буської територіальної громади Золочівського району Львівської області, було виявлено, що водій ОСОБА_4 керував мопедом марки «Alpha» моделі «ZS50F», рухаючись дорогою між населеними пунктами Теребежі - Олесько Золочівського району, в напрямку смт. Олесько Золочівського району Львівської області з порушенням вимог чинних розділів ПДР України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, а саме: п. 2.3., які виразилися втому що він керував мопедом без мотошолому та п.2.1., які виразилися втому, що він керував вищевказаним мопедом без посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Виконуючи покладені на Національну поліцію України обов`язки, інспектором СРПП ВП №2 Золочівського РВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_7 та поліцейським СРПП ВП №2 Золочівського РВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_8 виявлено, що своїми діями ОСОБА_4 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.126 КУпАП.

В подальшому, ОСОБА_4 в період часу з 14 год. 34 хв. по 14 год. 45 хв. 17 січня 2023 року, знаходячись на дорозі біля службового автомобіля працівників поліції поблизу смт. Олесько Золочівського району Львівської області, усвідомлюючи що його буде притягнуто до адміністративної відповідальності, а працівники поліції є службовими особами, уповноваженими на складання протоколів про адміністративні правопорушення та винесення постанов про накладення адміністративних стягнень за результатами розгляду справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, діючи з прямим умислом, маючи на меті уникнути від адміністративної відповідальності, незважаючи на попередження поліцейського ОСОБА_7 про кримінальну відповідальність за надання неправомірної вигоди службовій особі, запропонував інспектору СРПП ВП №2 Золочівського РВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_7 , неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у розмірі 2000 гривень, які в подальшому поклав в обшивку передніх правих бокових дверей службового автомобіля, за не вчинення відносно нього працівником поліції, який згідно вимог ст.2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» є працівником правоохоронного органу, дій з використанням наданого службового становища, а саме не винесення постанови про накладення адміністративного стягнення за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.126 КУпАП.

Після відмови в отриманні неправомірної вигоди, працівником поліції викликано слідчо-оперативну групу Золочівського РВП ГУНП у Львівській області та в подальшому, вищевказану неправомірну вигоду у вигляді коштів в сумі 2000 гривень вилучено в ході проведення огляду місця події.

Розгляд справи по суті відбувся у підготовчому судовому засіданні зважаючи на вимоги ст. 314 КПК України, і заявлено клопотання прокурора, обвинуваченої та захисника про затвердження угоди про визнання винуватості. Вказані обставини не порушують прав обвинуваченого та інших осіб, оскільки остання проти цього не заперечувала.

25.01.2023 року між прокурором Буського відділу Золочівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_3 , підозрюваним ОСОБА_4 та захисником підозрюваного ОСОБА_5 укладена угода про визнання винуватості відповідно до вимог ст. 468 КПК України.

В угоді про визнання винуватості сторони виклали формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію за ч. 1 ст. 369 КК України, які ніким не оспорюються, зазначили істотні для даного кримінального провадження обставини.

Згідно угоди про визнання винуватості ОСОБА_4 під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у зазначеному кримінальному правопорушенні та зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри в судовому провадженні.

В угоді про визнання винуватості сторони узгодили призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у межах санкції ч. 1 ст.369 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень із спеціальною конфіскацією грошей, що були предметом неправомірної вигоди та на які накладено арешт в сумі 2 000 грн., на користь держави, що в розумінні п. 3 ч. 1 ст. 96-2 КК України, є предметом злочину, який у відповідності до приписів с. 96-1 підпадає під спеціальну конфіскацію.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину в скоєнні кримінального правопорушення, яке йому інкримінується, і передбачено ч. 1 ст. 369 КК України визнав повністю, щиро розкаявся. Угоду про визнання винуватості підтримав та просив її затвердити.

Захисник зазначену угоду підтримав та просив її затвердити.

Прокурор в судовому засіданні просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання, оскільки при укладенні угоди між прокурором та підозрюваним дотримані вимоги та правила КПК України та КК України.

Судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє свої права, передбачені п.1 ч.4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, визначені п.1 ч.1 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

В судовому засіданні суд переконався у тому, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Так, кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 згідно ст.12 КК України відноситься до не тяжкого злочину, оскільки санкція ч. 1 ст. 369 КК України передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк від двох до чотирьох років, або позбавленням волі на той самий строк.

Зміст угоди про визнання винуватості між прокурором, підозрюваним, захисником відповідає вимогам ст. 472 КПК України.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують відповідно до ст. 67 КК України покарання обвинуваченого, не встановлено.

При перевірці угоди про визнання винуватості на відповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України судом встановлено, що угода у повному обсязі відповідає вимогам вказаного законодавства, дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 369 КК України, як пропозиція чи обіцянка службовій особі надати їй або третій особі неправомірну вигоду, а так само надання такої вигоди за вчинення чи невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає таку вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини, суд прийшов до висновку, що укладена між прокурором, підозрюваним, захисником угода про визнання винуватості підлягає затвердженню.

Згідно з частиною 9 статті 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Відповідно до положень частини 1 статті 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно п.1 ч.2 ст.96-1 КК України спеціальна конфіскація застосовується на підставі обвинувального вироку суду.

Спеціальна конфіскація, відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 96-2 КК України, застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно призначались (використовувались) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення злочину або винагороди за його вчинення.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне до речових доказів у вигляді грошових коштів, а саме: грошових коштів в сумі 2 000 (дві тисячі)гривень, які зберігаються у Львівській філії АТ КБ «Приватбанк», на підставі статтей 96-1 та 96-2 КК України,- застосувати спеціальну конфіскацію та конфіскувати у власність Держави.

Запобіжний захід під час досудового розслідування відносно обвинуваченого не обирався, підстави для його обрання на теперішній час також відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 342-351,473-475 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 25.01.2023 року, підписану в кримінальному провадженні №0000025, укладену між прокурором Буського відділу Золочівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 , захисником ОСОБА_5 .

ОСОБА_9 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень.

Заходи забезпечення у виді арешту, які накладені на підставі ухвали слідчого судді Золочівського районного суду Львівської області від 20.01.2023 року - скасувати.

На підставі ст. 96-1, ст. 96-2 КК України грошові кошти в сумі 2 000 (дві тисячі) гривень, які зберігаються у Львівській філії АТ КБ «Приватбанк», - в порядку спеціальної конфіскації, конфіскувати у власність Держави.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Буський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою ст. 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди.

Прокурором виключно з підстав призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч.4 ст. 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Суддя ОСОБА_1