Справа № 357/8212/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.12.2022 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Біла Церква обвинувальний акт у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000197 від 01.02.2022, за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Київ, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, працюючого оператором млинцевого апарату ТОВ «Фабрик РД», неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 24.02.1993 Городищенським районним судом Черкаської області за ч.1 ст.214-3, ст.43 КК України до позбавлення волі строком на 11 місяців 3 дні, звільнений 10.12.21993 Білозерською ВК (№ 105) на підставі ст.52 КК України умовно-достроково на невідбутий строк 1 місяць 20 днів згідно з постановою Білозерського районного суду Херсонської області від 07.12.1993; 24.02.1993 Городищенським районним судом Черкаської області за п.1 ст.214-3 КК України до позбавлення волі строком на 6 місяців, звільнений 10.12.21993 Білозерською ВК (№ 105) на підставі ст.52 КК України умовно-достроково на невідбутий строк 1 місяць 20 днів згідно з постановою Білозерського районного суду Херсонської області від 07.12.1993; 12.10.1994 Бобринецьким районним судом Кіровоградської області за ч.2 ст.215-3 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки; 27.01.1997 Городищенським районним судом Черкаської області за ч.2 ст.215 КК України до позбавлення волі строком 2 роки 6 місяців, звільнений 26.07.1997 з місць позбавлення волі по відбуттю покарання; 29.05.2000 Кіровським районним судом м.Кіровограда за ч.2 ст.140 КК до позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців, звільнений 07.10.2000 Кіровоградським СІЗО (№ 14) на підставі ст.1 п. «Б» Закону України «Про амністію» від 11.05.2000 згідно з постановою Ленінського районного суду м.Кіровограда від 07.12.2000; 27.12.2001 Кіровським районним судом м.Кіровограда за ч.2 ст.215-3, ч.3 ст.289, ст.70 КК України до позбавлення волі строком 10 років з конфіскацією майна; 17.10.2011 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч.2 ст.190 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки, звільнений 12.04.2013 Бучанською ВК (№ 85) на підставі ст.81 КК України умовно-достроково на невідбутий строк 6 місяців 13 днів відповідно до ухвали Ірпінського міськрайонного суду Київської області від 04.04.2013; 26.11.2014 Ватутінським міським судом Черкаської області за ч.4 ст.185, ч.2 ст.289, ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців з конфіскацією майна; 05.08.2016 Ватутінським міським судом Черкаської області за ч.4 ст.185, ч.2 ст.289, ст.70 КК України до позбавлення волі строком 7 років з конфіскацією майна,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -

У С Т А Н О В И В:

1. Формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним.

31 січня 2022 року, близько 21:00 години, ОСОБА_4 спільно із ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , де вживали спиртні напої, та в цей час в останнього виник умисел на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна. ОСОБА_4 , перебуваючи у вказаному місці та в указаний час, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, за рахунок чужого майна, скориставшись тим, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 пішли в іншу кімнату квартири та за його діями не спостерігали, шляхом вільного доступу вчинив крадіжку срібного перстня 925 проби із золотою вставкою 375 проби, вартістю 486 гривень 52 копійки, та блендера марки «Маестро» моделі «MR564», вартістю 390 гривень, та грошові кошти в сумі 350 гривень, які знаходились на тумбі в коридорі вказаної квартири.

Після цього ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_5 майнової шкоди на загальну суму 1226 гривень 52 копійки.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.2 ст.185 КК України, за кваліфікуючими ознаками, а саме як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини, а саме час, місце, мотив та спосіб вчинення ним інкримінованого злочину, викладених в обвинувальному акті, які відповідають дійсності.

2.2. Обсяг доказів.

Судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст фактичних обставин, встановлених в обвинувальному акті.

Судом було поставлено на обговорення питання щодо доцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Судом роз`яснено обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстав уважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, врахувавши, що обвинувачений ОСОБА_4 не оспорює фактичні обставини справи, і як встановлено судом, правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів по справі, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , дослідженням письмових матеріалів щодо речових доказів, процесуальних витрат та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

2.3. Показання обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав в повному обсязі, підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, додатково зазначив, що перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння, з потерпілим повністю розрахувався.

2.4. Дослідження письмових матеріалів кримінального провадження, які характеризують обвинуваченого, в тому числі щодо речових доказів.

До матеріалів судового провадження надано документи, зокрема, копію паспорта ОСОБА_4 на підтвердження особи обвинуваченого; довідку УІП та координації поліції «102» ГУНП в Київській області від 05.02.2022 щодо попередніх судимостей ОСОБА_4 , довідку КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 4» № 152 від 07.02.2022, довідку Білоцерківського РВ № 1 філії ДУ «Центр пробації» у м.Києві та Київській області від 11.02.2022 № 32/2/1430-22, копію вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.10.2022, копію вироку Ватутінського міського суду Черкаської області від 26.11.2014, копію вироку Ватутінського міського суду Черкаської області від 05.08.2016, копію ухвали Апеляційного суд Черкаської області від 11.04.2017, копію постанови Верховного суду від 26.11.2019, постанову про визнання речовим доказом від 01.02.2022, розписку ОСОБА_5 від 27.08.2022, характеристику ОСОБА_4 за місцем роботи ТОВ «Фабрик РД».

3.Кваліфікація дій обвинуваченого судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, в тому числі щодо речових доказів та процесуальних витрат, дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно.

4. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст.66 КК України, суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

До обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України суд відносить рецидив злочину, вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

5. Мотиви призначення покарання.

5.1. Позиції учасників провадження щодо покарання.

Прокурор зазначив, що у судовому засіданні достеменно встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, він неодружений, має постійне місце проживання, раніше неодноразово судимий, працевлаштований, за місцем роботи характеризується позитивно. Обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, обтяжуючі покарання обставини рецидив злочину, вчинення злочину особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Цивільний позов не заявлено, збитки, завдані злочином, відшкодовано. Просить суд визнати ОСОБА_4 винуватим та призначити покарання за ч.2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Обвинувачений ОСОБА_4 просив суворо його не карати та призначити покарання, яке не пов`язано з позбавленням волі.

5.2. Висновки суду щодо покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст.65-67 КК України, роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», та враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання, як втручання держави в приватне життя особи, повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним, тобто несвавільним, пропорційним, тобто не становити надмірного тягаря для особи, виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

В судовому засіданні при дослідженні особистості обвинуваченого відповідно до положень ст. 50 КК України, підстав для призначення покарання зі звільненням від відбуття покарання з випробуванням, передбаченого ст. 75 КК України, не встановлено, як і підстав для призначення покарання в порядку передбаченому ст. 69 КК України, оскільки останній систематично, починаючи з 1993 року вчиняє умисні корисливі тяжкі та особливо тяжкі злочини, а також будучи притягнутим до кримінальної відповідальності та засудженим за вчинення кримінальних правопорушень, в тому числі і до позбавлення волі з конфіскацією майна, не припинив свою протиправну поведінку, продовжив вчиняти злочини, що свідчить про небажання його стати на шлях виправлення та ще раз підтверджує його схильність до незаконної поведінки.

Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжких злочинів відповідно до ст. 12 КК України та є кримінальним правопорушенням проти власності, особу винного, який раніше неодноразово судимий: 24.02.1993 Городищенським районним судом Черкаської області за ч.1 ст.214-3, ст.43 КК України до позбавлення волі строком на 11 місяців 3 дні, звільнений 10.12.21993 Білозерською ВК (№ 105) на підставі ст.52 КК України умовно-достроково на невідбутий строк 1 місяць 20 днів згідно з постановою Білозерського районного суду Херсонської області від 07.12.1993; 24.02.1993 Городищенським районним судом Черкаської області за п.1 ст.214-3 КК України до позбавлення волі строком на 6 місяців, звільнений 10.12.21993 Білозерською ВК (№ 105) на підставі ст.52 КК України умовно-достроково на невідбутий строк 1 місяць 20 днів згідно з постановою Білозерського районного суду Херсонської області від 07.12.1993; 12.10.1994 Бобринецьким районним судом Кіровоградської області за ч.2 ст.215-3 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки; 27.01.1997 Городищенським районним судом Черкаської області за ч.2 ст.215 КК України до позбавлення волі строком 2 роки 6 місяців, звільнений 26.07.1997 з місць позбавлення волі по відбуттю покарання; 29.05.2000 Кіровським районним судом м.Кіровограда за ч.2 ст.140 КК до позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців, звільнений 07.10.2000 Кіровоградським СІЗО (№ 14) на підставі ст.1 п. «Б» Закону України «Про амністію» від 11.05.2000 згідно з постановою Ленінського районного суду м.Кіровограда від 07.12.2000; 27.12.2001 Кіровським районним судом м.Кіровограда за ч.2 ст.215-3, ч.3 ст.289, ст.70 КК України до позбавлення волі строком 10 років з конфіскацією майна; 17.10.2011 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч.2 ст.190 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки, звільнений 12.04.2013 Бучанською ВК (№ 85) на підставі ст.81 КК України умовно-достроково на невідбутий строк 6 місяців 13 днів відповідно до ухвали Ірпінського міськрайонного суду Київської області від 04.04.2013; 26.11.2014 Ватутінським міським судом Черкаської області за ч.4 ст.185, ч.2 ст.289, ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців з конфіскацією майна; 05.08.2016 Ватутінським міським судом Черкаської області за ч.4 ст.185, ч.2 ст.289, ст.70 КК України до позбавлення волі строком 7 років з конфіскацією майна; його відношення до вчиненого, сімейний стан, наявність постійного місця проживання, працевлаштування, позитивну характеристику за місцем роботи, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, обставину, яка пом`якшує покарання та обтяжуючі обставини покарання. Також суд бере до уваги вже наведені відомості про притягнення до кримінальної відповідальності та вважає неможливим виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства та призначає йому покарання у межах санкції частини 2 статті 185 КК України у виді позбавлення волі.

Призначення ОСОБА_4 саме такого покарання відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

6. Цивільний позов не заявлено.

7. Вирішення питання про долю речових доказів, процесуальних витрат, заходів забезпечення кримінального провадження, інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Судом встановлено, що у цьому кримінальному провадженні відносно обвинуваченого запобіжні заходи не застосовувались.

Питання про долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Витрати на залучення експерта відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 7, 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, ст.185 КК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту його фактичного затримання після звернення вироку до виконання.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Речові докази у кримінальному провадженні №0000197:

- срібний перстень із золотими вставками, який згідно з постановою про визнання речовим доказом від 01.02.2022, розпискою ОСОБА_5 передано на відповідальне зберігання ОСОБА_5 залишити власнику ОСОБА_5 .

На вирок суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_7