Номер провадження: 11-кп/813/705/22
Справа № 946/3157/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_9 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28.10.2021 року в межах кримінального провадження №0000093 відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Кирнички Ізмаїльського району Одеської області, громадянина України, одруженого, пенсіонера, маючого середню освіту, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;
- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 299 КК України
установив

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин
Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 299 КК України та йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) грн.
Запобіжний захід до набрання законної сили вироку відносно ОСОБА_7 не обирався.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта для проведення судових експертиз в сумі 514 грн. 86 коп.
Скасований арешт речових доказів по справі, накладений ухвалами слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду від 31 березня та 07 квітня 2021 року. Речовий доказ: пневматична гвинтівка «СаdetDelta» калібр 4,5 мм, РаtentPend, серійний номер 04-1С-243559-05 - конфіскований як знаряддя вчинення кримінального правопорушення; два DVD диски вирішено зберігати в матеріалах провадження.
Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що він 26 березня 2021 року, приблизно о 14 годині, перебуваючи біля власного будинку АДРЕСА_1 , керуючись раптово виниклим умислом, взяв належну йому пневматичну гвинтівку марки «СаdetDelta» калібр 4,5 мм, РаtentPend, серійний номер НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи можливість настання та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у результаті таких своїх дій, нехтуючи існуючими загальноприйнятими принципами моральності у сфері поводження з тваринами, вчиняючи дії, спрямовані на жорстоке поводження з твариною, яка відноситься до хребетних - кішки, усвідомлюючи, що своїми діями завдає кішці біль та страждання, та бажаючи діяти саме так, в порушення Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», зробив один постріл у кішку, чим спричинив останній тілесні ушкодження.
Вимоги, наведені в апеляційних скаргах та узагальнення доводів осіб, які їх подали
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 не погодився із оскаржуваним вироком суду, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, посилаючись на наступне:
- прокурором не доведена основна кваліфікуюча ознака складу кримінального правопорушення у виді каліцтва тварини, у зв`язку із відсутністю кішки, що унеможливило її обстеження, а також у кримінальному провадженні експертиза щодо встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень не проводилася;
- суд не надав оцінки тому, що під час досудового розслідування не були проведені ніякі слідчі дії, які б підтверджували належність кішки, яка відображена на відеозапису саме ОСОБА_10 та спричинення їй каліцтва, а також суд 1-ої інстанції не врахував, що підстави для визнання по даному кримінальному провадженню потерпілим саме ОСОБА_10 відсутні;
- суд не надав оцінки тому, що аналіз відеозаписів свідчить про відсутність обставин, які б підтверджували те, що ОСОБА_7 здійснив постріл у кішку, чим травмував її, а твердження потерпілого ОСОБА_10 і свідка ОСОБА_11 про те, що саме в результаті незаконних дій ОСОБА_7 настала смерть кішки, також носять характер припущення;
- суд вказав на те, що ОСОБА_7 вчинив жорстоке поводження із твариною, що призвело до каліцтва, однак у вироку відсутнє твердження про те, що кішка загинула;
- суд встановив, що особа чоловічої статі робить якісь маніпуляції з гвинтівкою, а не постріл, після чого повертається до будинку, з чого необхідно зробити висновок, що ОСОБА_7 постріл з гвинтівки не здійснював, тим більше у кішку, яка належить ОСОБА_10 . Також не доведено, що в пакеті з яким ОСОБА_7 виходив з двору знаходилася кішка;
- суд не надав оцінки показанням ОСОБА_7 про те, що він з гвинтівки постріл не здійснював і тому її не переховував і відкрито зберігав, постріл в кішку не здійснював і не має ніякого відношення до зникнення кішки ОСОБА_12 ;
- прокурором під час судового розгляду не надано доказів наявності двох обов`язкових елементів складу кримінального правопорушення - об`єкту, кримінального правопорушення, та об`єктивної сторони кримінального правопорушення жорстокого поводження із тваринами, що призвело до каліцтва чи загибелі тварини кішки, причинного зв`язку між діянням та наслідками;
- в порушення вимог п. 1 ч. 3 ст. 219 КПК України, досудове розслідування не було закінчено протягом 72 годин з дня повідомлення ОСОБА_7 про підозру, тобто до 13 квітня 2021 року і у встановлений строк обвинувальний акт не був направлений до суду, у зв`язку з чим кримінальне провадження підлягало закриттю;
- судом не надано оцінки тому, що постанова про встановлення строків досудового розслідування від 09 квітня 2021 року відсутня в реєстрі матеріалів досудового розслідування, що свідчить про те, що така постанова прокурором не виносилася, на підставі чого докази, які були отримані після 13.04.2021 року повинні бути визнані недопустимими.
Посилаючись на викладені обставини,захисник ОСОБА_8 просить скасувати вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28 жовтня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 299 КК України і закрити кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1, п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення та у зв`язку з закінченням строків досудового розслідування.
В апеляційній скарзі прокурор Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_9 зазначив, що суд 1-ої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і обґрунтовано кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 299 КК України, але призначив надто м`яке покарання з таких підстав:
- суд не врахував ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, наслідки, а саме те, що ОСОБА_7 , нехтуючи існуючими загальноприйнятими принципами моральності у сфері поводження з тваринами, вчиняючи дії, спрямовані на жорстоке поводження з твариною, яка відноситься до хребетних - кішки, усвідомлюючи, що своїми діями завдає кішці біль та страждання, та бажаючи діяти саме так, в порушення Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», зробив один постріл у кішку, чим спричинив останній тілесні ушкодження.
- покарання, призначене обвинуваченому не відповідає тяжкості вчиненого правопорушення та є занадто м`яким, оскільки ОСОБА_7 свою вину не визнав;

- обставини вчинення злочину та обставини, які пом`якшують покарання не відповідають тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Посилаючись на такі доводи, прокурор просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.299 КК України та призначити йому покарання у виді арешту строком на 6 місяців.
В судове засідання апеляційного суду потерпілий та його представник, будучи належним чином повідомленими, не з`явились, причин своєї неявки не повідомили, а тому за згодою учасників судового провадження, розгляд апеляційних скарг проводиться без участі потерпілого та його представника.
Позиції учасників судового провадження
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали доводи своєї апеляційної скарги та просили її задовольнити, натомість, заперечували проти апеляційної скарги прокурора, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції
Відповідно до приписів ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Дослідивши докази у кримінальному провадженні з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства та оцінивши їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 299 КК України, за обставин, наведених у вироку.

Суд кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 299 КК України (в редакції що діяла на час скоєння кримінального правопорушення), оскільки ОСОБА_7 вчинив жорстоке поводження з твариною, що відноситься до хребетних, вчинене умисно та призвело до каліцтва.

Мотивуючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, що йому інкримінується, суд 1-ої інстанції послався на показання:
- обвинуваченого ОСОБА_7 , який винним себе не визнав повністю і пояснив, що в той день 26 березня 2021 року він наводив порядок в своєму гаражі за місцем проживання, в руках тримав свою пневматичну гвинтівку. Раптово почув якийсь шум на вулиці біля свого будинку. Тримаючи гвинтівку в руках, вийшов на вулицю та побачив, що біля його машини знаходиться декілька котів які дралися між собою. Він замахнувся на котів гвинтівкою, коти розбіглися. В котів він не стріляв жодного разу. Зайшов до дому, потім знову вийшов і побачив кішку, йому здалося, що вона поранена. Він підібрав цю кішку та заніс до дому, але у дворі кішка вирвалась та вбігла, куди він не побачив. Що це була кішка його сусіда він не знав, бо в нього самого є шість котів, яких він не відрізняє за окрасою та зовнішнім виглядом. Після цього він зібрав у пакет добрива для декоративної трави та відвіз до своїх дітей. З сусідом потерпілим ОСОБА_10 у нього були добрі стосунки. Пневматична гвинтівка в нього більш ніж 20 років.
- потерпілого ОСОБА_12 , який в судовому засіданні пояснив, що обвинувачений ОСОБА_7 є його сусідом. У потерпілого в домі вже 11 років жила кішка трикольорового окрасу. Зазвичай кішка гуляла декілька часів, а потім верталася додому, але 26 березня 2021 року кішка не повернулася додому, раніше кішка жодного разу не зникала на такий тривалий час. З ранку він подзвонив сусіду ОСОБА_7 , але він сказав що їхню кішку не побачив. Після цього потерпілий разом із дружиною переглянув відеозапис із камери спостереження і побачили, що сусід ОСОБА_7 зробив постріл із гвинтівки в кішку, після чого заніс її у свій двір, а потім в пакеті на своєму автомобілі кудись вивіз. Після чого вони пішли до ОСОБА_7 і той зізнався, що підстрелив кішку, сказав, що вона не страждала, що вивіз її за місто та поховав. До цього ніякої шкоди господарству ОСОБА_7 кішка не завдавала;

- свідка ОСОБА_11 , яка в судовому засіданні суду 1-ої інстанції пояснила, що 27 березня 2021 року її свекор ОСОБА_10 повідомив, що сусід вбив їхню кішку. Вона приїхала до них, передивилася відеозапис, та впевнилася в тому, що саме сусід ОСОБА_7 стріляв у кішку. Сам ОСОБА_7 повідомив, що кішка довго не страждала, що в кішки текла кров з рота, що він вивіз кішку за місто та зарив. Після перегляду відеозапису вона впевнена, що стріляв в кішку сусід ОСОБА_7 , на відеозапису бачить, що кішка травмована. Раніше від родичів чула, що ОСОБА_13 стріляв по тваринам.

Окрім того, суд 1-ої інстанції посилався на досліджені під час судового розгляду наступні докази:

- витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань від 28 березня 2021 року про повідомлення про те, що в мережі Інтернет виявлена публікація про те, що ОСОБА_7 жорстоко поводиться з твариною, стріляючи з невстановленої зброї (а.п.38);

- заяву ОСОБА_12 від 29.03.2021 року на ім`я начальника Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області, в якій він просить вжити заходів до ОСОБА_14 , який жорстоко розправився з його кішкою із застосуванням зброї, що потягнуло загибель кішки (а.п.39);

- протокол обшуку домоволодіння АДРЕСА_1 від 06.04.2021 року, під час якого вилучено пневматичну гвинтівку «СаdetDelta» калібр 4,5 мм, РаtentPend, серійний номер НОМЕР_1 (а.п.40-46);

- речовий доказ - пневматичну гвинтівку «СаdetDelta» калібр 4,5 мм, РаtentPend, серійний номер НОМЕР_1 , яка була оглянута згідно протоколу огляду предмета від 14 квітня 2021 року (а.п.47-48), а також оглянута в судовому засіданні суду 1-ої інстанції;

- висновок експерта № СЕ-19/116-21/13043-БЛ від 06 серпня 2021 року, згідно до якого надана на дослідження гвинтівка до категорії вогнепальної зброї не відноситься, є пневматичною пружинно-поршневою гвинтівкою марки «GAMO» моделі «СаdetDelta» калібр 4,5 мм, № НОМЕР_1 , виготовлена промисловим способом на підприємстві «Gамо», Іспанія, конструктивних змін не має та призначена для проведення пострілів кулями типу «Діаболо» («ДЦ», «ДЦ-М», тощо), калібру 4,5 мм; до стрільби штатними для неї кульками типу «Діаболо» («ДЦ», «ДЦ-М», тощо), калібру 4,5 мм придатна; на час дослідження справна (а.п.91-96).

- протоколи оглядів відеозаписів від 29 березня 2021 року та від 20 вересня 2021 року (а.п.50-57, 97-103) та самі відеозаписи, що зберігаються на DVD дисках (а.п.58, 104), з яких вбачається, що 26 березня 2021 року о 14 годині 10 хвилин 15 секунд: особа чоловічої статі виходить з подвір`я АДРЕСА_1 , тримаючи в руках гвинтівку; 26 березня 2021 року о 14 годині 10 хвилин 21 секунда: ця ж особа стає біля автомобілю та робить якісь маніпуляції з гвинтівкою; 26 березня 2021 року о 14 годині 10 хвилин 24 секунди: ця ж особо повертається до будинку; 26 березня 2021 року о 14 годині 10 хвилин 42 секунди: кішка, повзком по землі, рухається від машини до будинку; 26 березня 2021 року о 14 годині 10 хвилин 46 секунд: та сама особа знов виходить з подвір`я та їде до кішки; 26 березня 2021 року о 14 годині 10 хвилин 49-51 секунди: та сама особа намагається підняти кішку; 26 березня 2021 року о 14 годині 11 хвилин 02-04 секунди: та сама особа, наступаючи на лапи кішки піднімає її та заносить до будинку; 26 березня 2021 року о 14 годині 16 хвилин 08-20 секунди: та сама особа виходить з будинку, озираючись, відкриває водійські двері автомобілю та повертається до будинку; 26 березня 2021 року о 14 годині 16 хвилин 47 секунд по 14 годину 17 хвилин 12 секунд: та сама особа виходить з будинку з пакетом в руці, сідає до автомобілю та від`їжджає на автомобілі від будинку. Особа на відеозапису упізнана потерпілим, свідком та самим обвинуваченим як ОСОБА_7 .

Аналізуючи доводи апеляційної скарги про те, що під час досудового розслідування не були проведені ніякі слідчі дії, які б підтверджували належність кішки, яка відображена на відеозапису саме ОСОБА_10 та спричинення їй каліцтва, а також суд 1-ої інстанції не врахував, що підстави для визнання по даному кримінальному провадженню потерпілим саме ОСОБА_12 відсутні, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ст.. 1 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» домашні тварини - собаки, коти та інші тварини, що протягом тривалого історичного періоду традиційно утримуються і розводяться людиною, а також тварини видів чи порід, штучно виведених людиною для задоволення естетичних потреб і потреб у спілкуванні, що, як правило, не мають життєздатних диких популяцій, які складаються з особин з аналогічними морфологічними ознаками, та існують тривалий час у їх природному ареалі.

Жорстоке поводження з тваринами визначено як - знущання над тваринами, у тому числі безпритульними, що спричинило мучення, завдало їм фізичного страждання, тілесні ушкодження, каліцтво або призвело до загибелі, нацьковування тварин одна на одну та на інших тварин, вчинене з хуліганських чи корисливих мотивів, залишення домашніх та сільськогосподарських тварин напризволяще, у тому числі порушення правил утримання тварин (в редакції Законів № 2120-VIII від 22.06.2017, чинного на момент вчинення інкримінованого діяння).

Згідно ст.. 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» правила утримання домашніх тварин установлюються органами місцевого самоврядування.

Натомість, апеляційний суд враховує, що ветеринарний паспорт не доводить майнові права на тварину. Його функція календар вакцинацій. Чіпування також не надає майнових прав, але дозволяє ідентифікувати тварину, на яку є право власності.

Таким чином, в теперішній час законодавчо не врегульовано питання щодо обов`язкової реєстрації права власності на тварину.

Оскільки учасники провадження не заперечують, що кішка вийшла з території домоволодіння ОСОБА_12 , проживала в нього на протязі тривалого часу, отже належала потерпілому.

Апеляційний суд також зауважує, що предметом злочину, передбаченого ч.1 ст. 299 КК є тварини, що належать до хребетних. Хребетні це здатні рухатися і відчувати живі організми, які мають спинний хребет, утворений ланцюгом кісток або хрящів, що йде вздовж спини і містить у собі спинний мозок. Предметом аналізованого злочину можуть бути як дорослі особини, так і молодняк домашні (кіт собака). Не мають кримінально правового значення наявність чи відсутність у таких тварин господарів, їх перебування в стані природної свободи чи в неволі, господарське призначення стан організму тощо. Злочин може вчинятися як стосовно тварин які перебувають у власності винного так і будь-яких інших (належних іншим власникам, безгосподарних диких).

Обов`язковою ознакою складу злочину у першій із його форм, є ознака об`єктивної сторони спосіб (застосування жорстоких методів).

Знущання, вчинене із застосуванням жорстоких методів, означає завдання тварині болю, страждань шляхом нанесення ударів заподіяння ушкоджень, позбавлення їжі або води, впливу термічних факторів, хімічних речовин тощо. Жорстокі методи полягають в безжальному поводженні з твариною.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується умислом.

Сторона захисту в апеляційній скарзі наполягає на тому, що прокурором не доведена основна кваліфікуюча ознака складу кримінального правопорушення у виді каліцтва тварини, у зв`язку із відсутністю кішки, що унеможливило її обстеження.

Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами кримінального провадження не встановлено та судом правильно вирішено питання про їх належність та допустимість, з урахуванням положень статей 85, 86, 94 КПК, які у своїй сукупності беззаперечно «поза розумним сумнівом» доводять винуватість ОСОБА_7 .

Положеннями ч. 2 ст. 242 КПК передбачено випадки, за яких проведення експертизи є обов`язковою, зокрема, встановлення причин смерті (п. 1) та встановлення тяжкості тілесних ушкоджень (п.2). Процесуальній закон зобов`язує слідчого або прокурора звернутися до експертної установи для проведення судово-медичної експертизи.

Системне, логічне й телеологічне тлумачення норм, що міститься в статях 242- 244 КПК, вказують про обов`язковість проведення експертизи щодо встановлення причини смерті людини. У зазначеній нормі не міститься уточнення про обов`язковість призначення й проведення експертиз щодо тварин.

Апеляційний суд вважає, що докази винуватості особи слід співвідносити, виходячи з конкретних обставин інкримінованого за ст. 299 КК кримінального правопорушення, поведінки щодо тварини, які передували події, її посткримінальну поведінку, вчинення кваліфікованого злочину, умислу особи, наявності чи відсутності сукупності доказів, яка би ґрунтовно поза розумним сумнівом доводила винуватість особи.

Проте у цьому кримінальному провадженні достатньо доказів, які свідчать про вчинення ОСОБА_7 жорстокого поводження з твариною, що відносяться до хребетних, що вчинене умисно та призвело до її каліцтва.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що суд не надав оцінки показанням ОСОБА_7 про те, що він з гвинтівки постріл не здійснював і тому її не переховував і відкрито зберігав, постріл в кішку не здійснював і не має ніякого відношення до зникнення кішки ОСОБА_12 , оскільки вони об`єктивно спростовуються матеріалами провадження, зокрема висновком експерта № СЕ-19/116-21/13043-БЛ від 06.08. 2021 року, згідно до якого надана на дослідження гвинтівка виготовлена промисловим способом на підприємстві «Gамо», Іспанія, конструктивних змін не має та призначена для проведення пострілів кулями типу «Діаболо» («ДЦ», «ДЦ-М», тощо), калібру 4,5 мм; до стрільби штатними для неї кульками типу «Діаболо» («ДЦ», ОСОБА_15 », тощо), калібру 4,5 мм придатна; на час дослідження справна та відеозаписом події, зафіксованим на камери відеоспостереження.

Натомість, апеляційний суд оцінює доводи сторони захисту щодо події правопорушення, їх оцінку діям органу досудового розслідування, співставлення на основі відеозапису, показів свідка та потерпілого проміжків часу між певними подіями виключно як власні умовиводи, які не тільки не підтверджені жодними належними та допустимими доказами але й повністю протирічать дослідженим в судовому засіданні доказам. Суд розцінює вказані доводи виключно, як намагання уникнути кримінальної відповідальності обвинуваченим.

Так, у вироку докладно описані фактичні обставини події, а саме 26 березня 2021 року о 14 годині 10 хвилин 15 секунд: особа чоловічої статі виходить з подвір`я АДРЕСА_1 , тримаючи в руках гвинтівку; 26 березня 2021 року о 14 годині 10 хвилин 21 секунда: ця ж особа стає біля автомобілю та робить якісь маніпуляції з гвинтівкою; 26 березня 2021 року о 14 годині 10 хвилин 24 секунди: ця ж особо повертається до будинку; 26 березня 2021 року о 14 годині 10 хвилин 42 секунди: кішка, повзком по землі, рухається від машини до будинку; 26 березня 2021 року о 14 годині 10 хвилин 46 секунд: та сама особа знов виходить з подвір`я та їде до кішки; 26 березня 2021 року о 14 годині 10 хвилин 49-51 секунди: та сама особа намагається підняти кішку; 26 березня 2021 року о 14 годині 11 хвилин 02-04 секунди: та сама особа, наступаючи на лапи кішки піднімає її та заносить до будинку; 26 березня 2021 року о 14 годині 16 хвилин 08-20 секунди: та сама особа виходить з будинку, озираючись, відкриває водійські двері автомобілю та повертається до будинку; 26 березня 2021 року о 14 годині 16 хвилин 47 секунд по 14 годину 17 хвилин 12 секунд: та сама особа виходить з будинку з пакетом в руці, сідає до автомобілю та від`їжджає на автомобілі від будинку. Особа на відеозапису упізнана потерпілим, свідком та самим обвинуваченим як ОСОБА_7 .

При цьому суд зазначає, що обов`язок довести наявність жорсткого поводження із твариною покладається на обвинувачення, однак за умови, що заяви захисту не є повністю неправдоподібними. За відсутності будь-якого такого доказу, завданням суду є розгляд фактів справи та вжиття необхідних заходів для встановлення дійсних обставин по провадженню та чи мали місце наслідки у виді каліцтва кішки.

Разом з тим, у судовому засіданні достовірно встановлено, що будь-яких інших осіб поруч із твариною в момент події не було, чітко вбачається, що саме після того, як ОСОБА_7 вийшов з подвір`я із гвинтівкою, тварині завдані ушкодження, від яких вона отримала каліцтво та не могла вільно пересуватись, а після цього, саме обвинувачений забрав тварину та відніс до власного подвір`я, після чого на протязі всього хвилини із пакетом виходить та сідає в автомобіль і від`їжджає від будинку. Вказані обставини, дають апеляційному суду підстави зробити висновок про те, що обвинувачений, бажаючи уникнути відповідальності за вчинене, позбувся кішки, що унеможливлює проведення її експертного дослідження на предмет встановлення ступеню каліцтва.

При цьому, суд оцінює критично доводи захисту про те, що в пакеті перебували добрива, та вважає їх такими, що направлені на уникнення від відповідальності.

Окрім того, цим твердженням суд також надав оцінки у вироку, зазначивши, що нелогічними, незрозумілими та сумнівними є наступні пояснення обвинуваченого: про те, що він вийшов випадково з гвинтівкою; для чого він вдруге вийшов на вулицю; про те що, кішка у дворі збігла від нього, бо це суперечить вигляду кішки, зафіксованому на відеозапису; про те, що обвинувачений ОСОБА_7 повіз добрива до дітей, бо суперечить його власним поясненням, що він наводив порядок у гаражі, та раптово змінив свої наміри після інциденту із кішкою.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи сторони захисту про те, що суд вказав на те, що ОСОБА_7 вчинив жорстоке поводження із твариною, що призвело до каліцтва, однак у вироку відсутнє твердження про те, що кішка загинула, оскільки суд розглядає провадження в межах висунутого обвинувачення.

Апеляційний суд зазначає, що коли сторона вимагає скасування або зміни судового рішення, посилаючись на порушення, допущене під час кримінального провадження, вона має обґрунтувати не лише наявність такого порушення, але й надати доводи тому, що воно істотно позначилося на можливостях сторони відстоювати свою позицію у справі і це порушення не було виправлено в ході кримінального провадження. Для цього сторона має продемонструвати, що вона під час кримінального провадження вжила заходів у межах процесуальних можливостей, наданих їй кримінальним процесуальним законодавством, для виправлення ситуації, що склалася внаслідок такого порушення.

Крім того сторона має довести, що правові питання, які вона наводить у апеляційній скарзі, вона виносила на розгляд судів попередньої інстанції, і цих доводів ним не було розглянуто або висновки суду щодо них були неправильними, а також навести аргументи на спростування цих висновків.

Разом з цим, приймаючи до уваги доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та її вимоги щодо скасування вироку, незважаючи на можливість ініціювання клопотання про повторне дослідження доказів у разі невідповідності висновків суду обставинам справи та дослідженим доказам, захисник та обвинувачений, всупереч положенням ч.3 ст.404 КПК України, не скористалися можливістю заявити клопотання в порядку зазначеної норми закону про повторне дослідження доказів по справі, що позбавляє апеляційний суд права повторно дослідити докази по справі.
Щодо доводів сторони захисту про те, що в порушення вимог п. 1 ч. 3 ст. 219 КПК України, досудове розслідування не було закінчено протягом 72 годин з дня повідомлення ОСОБА_7 про підозру, тобто до 13 квітня 2021 року і у встановлений строк обвинувальний акт не був направлений до суду, у зв`язку з чим кримінальне провадження підлягало закриттю та судом не надано оцінки тому, що постанова про встановлення строків досудового розслідування від 09 квітня 2021 року відсутня в реєстрі матеріалів досудового розслідування, що свідчить про те, що така постанова прокурором не виносилася, на підставі чого докази, які були отримані після 13.04.2021 року повинні бути визнані недопустимими.

Так, в судовому засіданні суду 1-ої інстанції від 01.06.2021 року від захисника ОСОБА_8 надійшло письмове клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування (а.с. 32).

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01.06.2021 року в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування відмовлено.

Мотивами відмови в клопотанні, суд зазначив, що згідно до реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 за ч.1 ст.299 КК України повідомлено про підозру ОСОБА_7 було 09 квітня 2021 року, але 14 квітня 2021 року та 15 квітня 2021 року проводились додаткові слідчі дії: додатковий допит потерпілого та призначення експертизи, тому строк досудового розслідування мав становити 20 днів. Завершено досудове розслідування 20 квітня 2021 року, тому строк досудового розслідування не порушений.

Твердження апеляційної скарги про те, що досудове розслідування не було закінчено протягом 72 годин з дня повідомлення ОСОБА_7 про підозру, тобто до 13 квітня 2021 року, що є порушенням вимог п. 1 ч. 3 ст. 219 КПК України, є хибними.

Частиною 3 ст. 219 КПК України передбачені підстави, при яких досудове розслідування повинно бути закінчене дня повідомлення особі про підозру:

1) протягом сімдесяти двох годин - у разі повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або затримання особи в порядку, передбаченому частиною четвертою статті 298-2 цього Кодексу;

2) протягом двадцяти діб - у разі повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку у випадках, якщо підозрюваний не визнає вину або необхідності проведення додаткових слідчих (розшукових) дій, або вчинення кримінального проступку неповнолітнім.

Натомість, сторона захисту не заперечує, що ОСОБА_7 з самого початку досудового розслідування не визнавав вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, в тому числі і під час повідомлення йому 09.04.2021 року про підозру.

Таким чином, закриття кримінального провадження з підстав порушення строків досудового розслідування, передбачених п. 1 ч. 3 ст. 219 КПК України є необґрунтованим та не має підстав визнання недопустимими доказів, які були отримані після 13.04.2021 року.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги прокурора про те, що при призначенні покарання суд не врахував ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, наслідки, а саме те, що ОСОБА_7 , нехтуючи існуючими загальноприйнятими принципами моральності у сфері поводження з тваринами, вчиняючи дії, спрямовані на жорстоке поводження з твариною, яка відноситься до хребетних - кішки, усвідомлюючи, що своїми діями завдає кішці біль та страждання, та бажаючи діяти саме так, в порушення Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», зробив один постріл у кішку, чим спричинив останній тілесні ушкодження, у зв`язку з чим покарання, призначене обвинуваченому не відповідає тяжкості вчиненого правопорушення та є занадто м`яким, оскільки ОСОБА_7 свою вину не визнав, апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Щоб бути справедливим, покарання не повинно перевищувати міру суворості, яка є достатньою для утримання людей від злочинів. Мета покарання полягає не в катуванні і муках людини і не в тому, щоб зробити неіснуючим вже скоєний злочин. Покарання не може бути марною жорстокістю і знаряддям злоби. Однією з головних складових мети покарання є прагнення перешкодити винному знову завдати шкоду суспільству й утримати інших від вчинення тих самих дій. Тому, на думку апеляційного суду слід застосовувати тільки такі покарання, які при збереженні пропорційності зі злочинами залишали б найбільш сильне і найбільш тривале враження на душу людей і були б найменш болісними для тіла злочинця.

Згідно із ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 299 КК України в межах санкції статті в редакції, чинній на момент вчинення інкримінованого діяння, судом 1-ої інстанції враховано ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який є пенсіонером, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Визначаючи обвинуваченому покарання суд 1-ої інстанції врахував характер і міру громадської небезпеки вчиненого злочину, його ставлення до цього порушення, тому прийшов до висновку, що з метою виправлення обвинуваченого та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень, необхідним призначити ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в дохід держави, що, на думку апеляційного суду, є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Призначення вказаного покарання, буде відповідати загальним засадам кримінального провадження, тяжкості скоєних злочинів, їх обставинам, особі обвинуваченого, а також не тільки меті покарання передбаченого ст. 50 КК України, а й меті правосуддя, невід`ємною частиною якого є справедливість та верховенство права.

Відповідно до приписів п. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Отже апеляційний суд вважає вирок суду законним та справедливим, у зв`язку з чим апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та прокурора ОСОБА_9 підлягають залишенню без задоволення, а вирок суду 1-ої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28.10.2021 року, яким ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 299 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3