Справа № 331/1941/22
Провадження №1-кп/333/271/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів Комунарського районного суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

прокурора: ОСОБА_5 ,

обвинуваченої: ОСОБА_6 ,

захисників обвинуваченої: ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої, клопотання захисників обвинуваченої ОСОБА_8 , ОСОБА_7 про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, заявлені у кримінальному провадженні № 0000175 від 22.04.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 111-1 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

На стадії судового розгляду, в Комунарському районному суді м. Запоріжжя, перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Обвинувачена ОСОБА_6 , відносно якого діє запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого закінчується 14.02.2023 р., утримується в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Процесуальним прокурором в судовому засіданні заявлене клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченої, ще на 60 діб. Підставою для продовження цього строку, прокурор зазначив, що ризики, які були підставою для обрання цього запобіжного заходу, що обвинувачена може переховуватися від суду, з метою уникнення можливого тяжкого покарання за інкриміновані злочини, перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, не зменшився. Враховуючи суспільно-політичну обстановку, а той факт, що м. Бердянськ Запорізької області, де обвинувачена мешкає, по теперішній час знаходиться під окупацією рф, в зв`язку з чим органи Національної поліції в Запорізької області не здатні забезпечити виконання обвинуваченою будь-якого іншого запобіжного заходу, що дасть останній можливість уникнути від виконання покладених на неї обов`язків.

Обвинувачена заперечувала відносно задоволення вищевказаного клопотання, просила відмовити в його задоволенні, вважає підстави для продовження строку тримання під вартою відсутні.

Захисники обвинуваченої заперечували відносно задоволення клопотання прокурора, просили відмовити в його задоволенні, у зв`язку з його необґрунтованістю. Також заявили клопотання про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносної їх підзахисної ОСОБА_6 , посилаючись на те, що заявлені прокурором ризики, передбачені ст. 177 КПК України, відсутні. ОСОБА_6 не має наміру переховуватися від суду та перешкоджати будь-яким чином кримінальному провадженню. У разі скасування запобіжного заходу, вона може мешкати у сестри, яка проживає в м. Запоріжжі, або орендувати житло.

Вислухав пояснення прокурора, обвинуваченої, її захисників, дослідивши матеріали судової кримінальної справи, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання захисників обвинуваченої слід залишити без задоволення, а клопотання прокурора задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, в тому числі: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті - тримання під вартою.

Положеннями ст. 177 КПК України передбачено, що підставою як для застосування, так і для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають суду достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.

Відповідно до положень ч.ч. 1-3 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

З положенннь ст. 178 КПК України вбачається, що при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів.

Питання обґрунтованості підозри не є предметом судового розгляду під час розгляду даних заявлених сторонами обвинувачення та захисту клопотань щодо діючого відносно обвинуваченої запобіжного заходу, з огляду на стадію кримінального провадження, а саме, що наразі ОСОБА_6 пред`явлено обвинувачення у вчиненні вищевказаних інкримінованих злочинів, і по даному обвинувальному акту відносно ОСОБА_6 здійснюється вже судовий розгляд, за результатами якого буде ухвалене рішення, з вирішенням питань передбачених ст. 368 КК України.

З матеріалів судового кримінального провадження вбачається, що постійне місце проживання обвинуваченої ОСОБА_6 знаходиться в Бердянському районі Запорізької області, який і по теперішній час перебуває під тимчасовою окупацією рф. На території, що підконтрольна органам влади України, обвинувачена стійких соціальних зв`язків не має. ОСОБА_6 розлучена, малолітніх чи неповнолітніх дітей на утриманні не має, звільнилася з останнього місця роботи. Є депутаткою міської ради, яка також знаходиться на тимчасово окупованій території (відомості, що її повноваження у встановленому законодавством порядку припинені, в матеріалах справи відсутні). Зі слів обвинуваченої вбачається, що вона перебуває у цивільному шлюбі, і її чоловік перебуває наразі також на тимчасово окупованій території. Посилання сторони захисту, що обвинувачена у разі скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою буде мешкати в м. Запоріжжі, є голослівними та не обґрунтовані належними доказами.

Обвинувачена ОСОБА_6 , раніше не судима. В межах даного кримінального провадження вона обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливого тяжкого злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 111-1 КК України, які кваліфікуються як:

- закінчений замах на вчинення державної зради у формі переходу на бік ворога в умовах воєнного стану та надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України в умовах воєнного стану;

- закінчений замах на вчинення добровільного зайняття посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території.

Санкціями вищевказаних статтей передбачене покарання за інкриміновані злочини лише у вигляді позбавлення волі, а за інкримінований злочин за ч. 2 ст. 111 КК України передбачено максимальне покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У рішенні по справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

З урахуванням тяжкості покарання за інкриміновані обвинуваченій злочини, передбаченої законодавством, а також відсутності, і на теперішній час, у неї стійких соціальних зв`язків на підконтрольній Україні території, які б сприяли виконанню нею її процесуальних обов`язків, колегія суддів погоджується з прокурором, що ризики того, що обвинувачена може переховуватися від суду, в тому числі і на тимчасово окупованій території, з метою уникнення можливого тяжкого покарання, а також чинити перешкоди кримінальному провадженню іншим чином, навіть зі спливом часу, враховуючи наведені вище обставини, не втратили своєї актуальності.

Стороною захисту обґрунтованих гарантій, які забезпечили належну процесуальну поведінку обвинуваченої та запобігли б встановленим судом ризикам, суду не наведено. Обґрунтованих підстав для скасування обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, захисниками обвинуваченої суду не наведено. Медичних протипоказань утриманню обвинуваченої в слідчому ізоляторі, колегією суддів не встановлено.

З огляду на вищевказане, колегія суддів виснує про відмову в задоволенні клопотання сторони захисту про скасування запобіжного заходу.

Зважаючи на те, що наразі продовжують існувати ризики, що обвинувачена може переховуватися від суду та чинити перешкоди кримінальному провадженню іншим шляхом, не можливість інших альтернативних запобіжних заходів ефективно запобігти вищевказаним ризикам, а також враховуючи наявність конкретного суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і основоположних свобод, об`єктивну неможливість суду розглянути дану справу в строк до 14.02.2023 р., обумовлену необхідністю дослідження значного обсягу доказів, заявлених як стороною обвинувачення так і стороною захисту, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання прокурора, про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ще на 60 діб відносно обвинуваченої, обґрунтоване та підлягає задоволенню.

Враховуючи існування підстав та обставин, передбачених статтями 177 та 178 цього Кодексу, та положення ч. 4 ст. 183 КПК України, колегія суддів не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст.177, 331, 392-395 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

В задоволенні клопотання захисників обвинуваченої ОСОБА_8 , ОСОБА_7 про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_6 , відмовити.

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням у Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор», строком на 60 діб, а саме: з 13.02.2023 року по 14.04.2023 року.

Ухвала діє до 14.04.2023 року, включно.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Повний текст ухвали складений 14.02.2023 року.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3