Житомирський апеляційний суд
Справа №285/841/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.422 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2023 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника третьої особи ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 07 лютого 2023 року,

в с т а н о в и в:

Зазначеною ухвалою задоволено клопотання прокурора Звягельської окружної прокуратури ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000164 від 03.02.2023 та накладено арешт на майно, а саме на:

- сідловий тягач «DAF» червоного кольору д.н.з. НОМЕР_1 , власником відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є ОСОБА_10 ;

- напівпричіп «SOMMER» д.н.з. НОМЕР_2 , власником відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є ОСОБА_11 ;

- лісову продукцію породи «Сосна» довжиною 2,4 м. в п`яти пачках та різного діаметру, відповідно до ТТН загальною кількістю 42 складометра, шляхом позбавлення права на користування, розпоряджання та відчуження цим майном.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_8 просить скасувати вище зазначену ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на лісову продукцію породи «сосна» довжиною 2,4 м. в п`яти пачках та різного діаметру, відповідно до ТТН загальною кількістю 42 складометри, як незаконну, та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_9 про накладення арешту на лісову продукцію породи «сосна» довжиною 2,4 м. в п`яти пачках та різного діаметру, відповідно до ТТН загальною кількістю 42 складометри. При цьому, зазначає, що згідно договору оренди, ФОП ОСОБА_8 в Романівському районі Житомирської області на території Прутівського старостинського округу орендує земельні ділянки в громадян із відповідними кадастровими номерами, з цільовим призначенням земельних ділянок - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Однак, орендар - ФОП ОСОБА_8 не в змозі виконати умови договорів оренди, зокрема без видалення зелених насаджень, котрі знаходяться на орендованих землях. В грудні 2022 року ФОП ОСОБА_8 отримав Довідку за підписом старости Прутівського старостинського округу ОСОБА_12 про те, що на вказаних земельних ділянках з вищевказаними кадастровими номерами, які перебувають в оренді, виросли зелені насадження дерева берези, сосни, осики, та вільхи діаметром до 60 см., які підлягають видаленню. Таким чином, ФОП ОСОБА_8 має повне право самостійно господарювати на орендованих земельних ділянках та видаляти на них зелені насадження, враховуючи, що дані земельні ділянки не є землями лісового фонду. В свою чергу, 31 січня 2023 року між ФОП ОСОБА_8 (Продавець) та ТОВ «Виробнича компанія «Святибор» (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу деревини хвойних та листяних порід. За умовами Договору ТОВ «Виробнича компанія «Святибор» купувало деревину у ФОП ОСОБА_8 , яка була видалена на вищевказаних земельних ділянках. Разом з цим, за умовами Договору саме на ФОП ОСОБА_8 було покладено обов`язки щодо доставки деревини до складу ТОВ «Виробнича компанія «Святибор». Між ФОП ОСОБА_8 та ОСОБА_10 було укладено договір перевезення, який передбачав обов`язки ОСОБА_10 за допомогою власного транспортного засобу - сідловий тягач «DAF» червоного кольору д.н.з. НОМЕР_1 та причепа «SOMMER», д.н.з. НОМЕР_2 здійснити перевезення деревини від Продавця до Покупця. 02.02.2023 року сідловий тягач «DAF» червоного кольору д.н.з. НОМЕР_1 із напівпричепом «SOMMER», д.н.з. НОМЕР_2 був завантажений деревиною природи «сосна» в п`яти пачках та різного діаметру, та після цього мені, як водію було надано товарно-транспорту накладну, згідно якої вантажовідправником деревини в кількості 42 складометри є ФОП ОСОБА_8 , а вантажоодержувачем ТОВ «Виробнича компанія «Святибор». За таких обставин перевезення придбаної у ФОП ОСОБА_8 деревини здійснювалося за наявності необхідних дозвільних документів.

Таким чином, перелічені вище документи у своїй сукупності свідчать про наявність у ФОП ОСОБА_8 відповідних документів на вирубку та перевезення деревини, що знаходилась на орендованих земельних ділянках, оскільки відповідно до договорів оренди, орендар, а саме ФОП ОСОБА_8 має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору та дані землі не є землями лісового фонду. Надані ФОП ОСОБА_8 документи підтверджують факт зайняття ним законним видом господарської діяльності, а самі по собі сумніви щодо законності вирубки деревини, які маються у органу досудового розслідування, не можуть бути враховані судом як достатні та законні підстави для накладення арешту на вказане майно.

При цьому, у слідчого/прокурора були відсутні будь-які об`єктивні відомості, що ФОП ОСОБА_8 , або перевізник ОСОБА_13 входять до групи осіб діяльність яких пов`язана із незаконною порубкою або перевезенням деревини. Не надано слідим жодних документів де встановлено територію, на якій можливо в незаконний спосіб здійснено порубку дерев і, що саме до вказаної порубки можуть бути причетними ФОП ОСОБА_8 , або перевізник ОСОБА_13 наголошує, що жодної незаконної діяльності ФОП ОСОБА_8 та перевізник ОСОБА_10 не здійснювали.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи представника третьої особи - адвоката ОСОБА_7 в підтримку апеляційних вимог, заперечення прокурора щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених, ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.94, ст.132, ст.173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатись в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведене, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Як вважає апеляційний суд, прокурор, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст.132 КПК України, надав достатні і належні докази тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно із п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Відповідно до ч.3 зазначеної статті, в цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України вбачається, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, підстави для накладення арешту з іншою метою, окрім тих, що закріплені в ч.2 ст.170 КПК України, чинний кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає.

Частиною 2 ст.173 КПК України передбачено перелік обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про арешт майна, в тому числі, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу, врахуванню підлягає: 1) правова підстава для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, відповідно до вимог ч.2 ст.173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна і можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні.

Крім того, згідно з нормами Глав 10 та 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

З матеріалів провадження убачається, що ці вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею дотримано.

Як зазначено в клопотанні про накладення арешту на майно (а.п.2-3), в провадженні СВ Звягільського РУП ГУНП в Житомирській області перебуває кримінальне провадження за №0000164 від 03 лютого 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 02.02.2023 близько 21 год. 50 хв. поблизу СП «Звягель» працівниками поліції було зупинено транспортний засіб «DAF» д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом «SOMMER» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_14 , який здійснював перевезення незаконно зрубаних дерев, а саме - колод дерев породи «сосна», довжиною 2,4 м. в п`яти пачках.

02 лютого 2023 року в ході проведення огляду місця події на узбіччі дороги поблизу стаціонарного посту патрульної поліції «Звягель», який розташований на 256 км а/д «Київ-Чоп» вилучено сідловий тягач «DAF» червоного кольору з д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом «SOMMER» д.н.з. НОМЕР_2 в якому знаходиться лісова продукція породи «сосна» довжиною 2,4 м. в п`яти пачках та різного діаметру, відповідно до ТТН загальною кількістю 42 складометра, товарно-транспортну накладну № 31 від 02 лютого 2023 року на 1 арк., довідку Прутівського старостинського округу на 1 арк., витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права на земельну ділянку з кадастровим номером 1821 484000:06:000:0398 на 1 арк.

03.02.2023 прокурор звернувся до слідчого судді Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області з наведеним клопотанням про арешт вище зазначеного майна, за результатами судового розгляду слідчим суддею постановлена оскаржувана ухвала.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком слідчого судді, що зазначене в клопотанні майно, підпадає під ознаки майна, передбаченого статтею 98 КПК України, відповідно до тієї фабули, яка зазначена у витягу з ЄРДР у вказаному кримінальному проваджені і ці обставини доведено слідчим доданими до клопотання доказами, а відтак існували реальні підстави для накладення арешту на майно, з метою збереження і використання як доказів у кримінальному провадженні.

В свою чергу, слідчий суддя під час розгляду клопотання органу досудового розслідування, правильно встановив, що є достатні підстави вважати, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, відповідає вимогам ч.2 ст.170 КПК України, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, про які йдеться в клопотанні слідчого.

Крім того, слідчим суддею ретельно перевірено майно, на яке слідчий просить накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, та зроблено правильний висновок про наявність правових підстав для задоволення клопотання органу досудового розслідування та накладення арешту на вказане майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати щодо наявності існування ризиків, передбачених ч.11 ст.170 КПК України.

З огляду на зазначене, як вважає апеляційний суд, висновки слідчого судді про арешт майна викладені в оскаржуваному рішенні, цілком доведені матеріалами кримінального провадження та долученими до клопотання про накладення арешту документами на підтвердження того, що обмеження прав власників співвідносяться із обставинами кримінального провадження, а тому є передбачені кримінальним процесуальним законом підстави для їх арешту.

Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав, відповідає вимогам КПК України.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси як власників майна, так і інших осіб. Слідчий суддя дотримався вимог п.п.5, 6 ч.2 ст.173 КПК України, та врахував розумність, співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Доводи апеляційних скарг щодо неналежного врахування слідчим суддею відповідних обставин та фактів не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження, а зазначені в апеляційних скаргах обставини є необґрунтованими.

Так, апеляційний суд звертає увагу, що висновки слідчого судді про необхідність накладення арешту на - лісову продукцію породи «Сосна» довжиною 2,4 м. в п`яти пачках та різного діаметру, відповідно до ТТН загальною кількістю 42 складометра, на час прийняття рішення є законними та обґрунтованими, оскільки здійснюється розслідування за фактом незаконної порубки деревини за фабулою ч.1 ст.246 КК України, а надані власниками цього майна документи про походження деревини викликали сумніви як на час розгляду клопотання слідчим суддею, так і у суду апеляційної інстанції. Апеляційний суд бере до уваги в даному випадку довідку видану старостою Прутівського статористинського округу про розсліснення земельних ділянок, в якій відсутні дані про дату її видачі, час коли здійснювалося розсліснення, тоді як процесуальним законом визначено обмежені строки для звернення з клопотанням та вирішення слідчим суддею питання щодо арешту майна (а.п.15). Жодних належних доказів на спростування цих фактів власниками майна та їх представником - не надано.

В свою чергу, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що для проведення повного та неупередженого розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, передачі, відчуження, накладення арешту на майно із заборонами є необхідним, оскільки існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що воно є доказом вчинення кримінального правопорушення та підлягає збереженню.

При цьому, слід зауважити, що всі інші питання - фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності в скоєнні кримінальних правопорушень, вірності кваліфікації, а також питання належності, допустимості, достовірності доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Одночасно, суд апеляційної інстанції враховує і те, що у відповідності до вимог ст.174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосування цього заходу відпала потреба.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно (лісова продукція) діяв у спосіб та в межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими, підстав для обґрунтованого сумніву в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, судом апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 07 лютого 2023 року, якою накладено арешт на лісову продукцію породи «Сосна» довжиною 2,4 м. в п`яти пачках та різного діаметру, відповідно до ТТН загальною кількістю 42 складометра, шляхом позбавлення права на користування, розпоряджання та відчуження цим майном, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :