Єдиний унікальний номер: 448/1081/20
Провадження № 1-в/448/3/23
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

(повний текст)

03.01.2023 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Мостиська подання начальника Галицького районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_4 подане на підставі частини четвертої статті 26 Кримінально-виконавчого кодексу України про заміну несплаченої суми штрафу покаранням у виді позбавлення волі засудженому

ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Аргуван Турецької Республіки, турка, громадянина Турецької Республіки, одруженого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_2 , засудженого вироком Мостиського районного суду Львівської області від 15.10.2020 року за ч.3 ст.332 КК України із застосуванням ст.69 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 17648 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян,

В С Т А Н О В И В:

Начальник Галицького районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_7 , звернулася до суду із вказаним поданням, в обґрунтування якого вказала, що вироком Мостиського районного суду Львівської області від 15.10.2020 року ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ) був засуджений за ч.3 ст.332 України із застосуванням ст.69 КК України до покарання - штрафу в сумі 300016грн., в дохід держави. Вирок набрав законної сили 17.11.2020р. та такий прийнято до виконання 21.12.2020р.

Стверджує, що 14.01.2021 року від засудженого отримано квитанцію про часткову сплату штрафу в розмірі 100016 грн. та клопотання від адвоката ОСОБА_8 про вирішення питання про розстрочку виплати несплаченої суми штрафу в розмірі 200000грн. на термін 20 місяців по 10000 гривень щомісячно.

Вказала, що 14.01.2021р. до суду було направлено подання про вирішення питання про розстрочку виплати несплаченої суми штрафу або заміну несплаченої суми штрафу покаранням у виді громадських робіт, виправних робіт або позбавлення волі відповідно до закону.

Зазначила, що ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 25.02.2021р. засудженому ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ) розстрочено несплачену суму штрафу в розмірі 200000 (двісті тисяч) гривень шляхом виплати частинами - щомісячно по 16666 (шістнадцять тисяч шістсот шістдесят шість) гривень 66 коп., починаючи з часу набрання даної ухвали законної сили строком на один рік.

Покликається на те, що 11.05.2021р. до суду було направлено подання про вирішення питання про заміну несплаченої суми штрафу покаранням у виді громадських робіт, виправних робіт або позбавлення волі відповідно до закону.

Зазначила, що ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 07.06.2022р. у задоволенні даного подання було відмовлено.

Покликається на те, що станом на 21.07.2022 рік від засудженого ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ) не надходило квитанції про сплату штрафу, здійснювали виклик останнього в орган пробації, однак такий повернувся із відміткою - причина повернення «за закінченням терміну зберігання».

З огляду на вищенаведене та враховуючи положення ч.4 ст.26 КВК України, просить суд розглянути питання про заміну несплаченої суми штрафу покаранням у виді позбавлення волі засудженому ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ).

Представник органу пробації в судове засідання не з`явився, не повідомив про причини своєї неявки та не надіслав клопотання про відкладення розгляду справи.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні просив суд в задоволенні подання відмовити, з огляду на те, що Кримінальним кодексом України встановлено строки давності виконання обвинувального вироку, зокрема у даному випадку такий становить 2 роки та станом на сьогоднішній день строки давності закінчились. Судом двічі здійснювалося витребування інформації від органів Державної прикордонної служби України щодо перетинання засудженим ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ) Державного кордону України та відповідно до відповідей на такі запити, останній (засуджений) у період з 15.10.2020р. не здійснював перетину Державного кордону України. Вважає, що відсутні підстави для задоволення даного подання, а тому просить у задоволенні такого відмовити.

Засуджений ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ) повідомлявся судом про час та місце розгляду справи, однак у судові засідання жодного разу не з`явився, клопотань про відкладення або про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Як вбачається із матеріалів справи судові повістки засудженому надсилались рекомендованим листом з повідомленням за адресою місця його фактичного проживання (останнім відомим місцем проживання), що зазначене в вироці суду, які останньому не вручені, - повернулись із поштовою відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», «за закінченням терміну зберігання». Судом здійснювався привід засудженого ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ) в судове засідання, однак згідно отриманого листа-відповіді з Львівського районного управління поліції №1 ГУ НП у Львівській області від 25.11.2022р. №22232/3722, такі вказали, що не можуть здійснити привід засудженого ОСОБА_5 , оскільки як повідомила мешканка квартири, де проживав останній, такий в минулому орендував квартиру та не проживає у Львові більше року; як їй відомо, останній на даний час перебуває за межами України в Туреччині.

Захисник - адвокат ОСОБА_8 в судове засідання не з?явився, надіслав на адресу суду клопотання, відповідно до якого, просив суд здійснити розгляд справи у його відсутності та зазначив, що йому невідоме місце перебування засудженого ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ), оскільки останній знаходиться за межами території України.

Заслухавши думку прокурора, вивчивши матеріали подання, а також додані до нього документи, суд приходить наступного висновку.

Згідно зі статтею 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Судом встановлено, що вироком Мостиського районного суду Львівської області від 15.10.2020 року затверджено угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0000079 від 09.09.2020 укладену 09.09.2020 року між прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та державної прикордонної служби Прокуратури Львівської області ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ), у присутності захисника - адвоката ОСОБА_8 .

На підставі вказаної угоди, ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ) визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.332 КК України та призначено йому узгоджене сторонами покарання із застосуванням вимог ст.69 КК України - штраф в розмірі 17648 (сімнадцять тисяч шістсот сорок вісім) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 300016 (триста тисяч шістнадцять) гривень, без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю та без конфіскації майна.

Вирок суду набрав законної сили 17.11.2020 року.

Слід зазначити те, що 26.11.2020 року засуджений ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ) частково сплатив штраф на суму 100 016 грн., що стверджується квитанцією №0.0..1.

Згідно ухвали Мостиського районного суду Львівської області від 25.02.2021р. засудженому ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , розстрочено сплату штрафу призначеного йому вироком Мостиського районного суду Львівської області від 15 жовтня 2020 року за ч.3 ст.332 КК України, а саме розстрочено несплачену суму штрафу в розмірі 200000 (двісті тисяч) гривень шляхом виплати частинами - щомісячно по 16666 (шістнадцять тисяч шістсот шістдесят шість) гривень 66 коп., починаючи з часу набрання даної ухвали законної сили строком на один рік.

Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 25.02.2021р. в задоволенні подання провідного інспектора Галицького районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_10 , погоджене начальником сектору Галицького районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_11 , подане на підставі частини четвертої статті 26 Кримінально-виконавчого кодексу України про заміну несплаченої суми штрафу покаранням у виді громадських, виправних робіт або позбавлення волі засудженому ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ) - відмовлено.

Як вбачається із подання, представник органу пробації при повторному скеруванні матеріалів подання до суду зазначив, що станом на 21.07.2022р. орган пробації не отримував від засудженого ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ) документа про сплату чергового платежу або повністю оплаченого штрафу, а повідомлення про виклик в орган пробації засудженого повернулось із відміткою - причина повернення «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до ст.26 КВК України засуджений зобов`язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це кримінально-виконавчій інспекції за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату штрафу. У разі призначення штрафу з розстрочкою виплати певними частинами засуджений зобов`язаний сплачувати штраф у розмірі та строки, встановлені вироком суду. Про сплату відповідної частини штрафу засуджений повідомляє кримінально-виконавчій інспекції за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату відповідної частини штрафу. У разі несплати засудженим штрафу у строк, передбачений частиною першою цієї статті, суд за поданням кримінально-виконавчої інспекції розглядає питання про розстрочку виплати несплаченої суми штрафу або заміну несплаченої суми штрафу покаранням у виді громадських, виправних робіт або позбавлення волі відповідно до закону. У разі несплати засудженим чергового платежу під час призначення штрафу з розстрочкою виплати суд через місяць після закінчення строку виплати чергового платежу за поданням кримінально-виконавчої інспекції замінює несплачену суму штрафу покаранням у виді громадських, виправних робіт або позбавлення волі відповідно до закону.

Згідно ч.ч.1, 4, 5 ст.53 КК України штраф - це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині цього Кодексу, з урахуванням положень частини другої цієї статті. З урахуванням майнового стану особи суд може призначити штраф із розстрочкою виплати певними частинами строком до одного року. У разі несплати штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та відсутності підстав для розстрочки його виплати суд замінює несплачену суму штрафу покаранням у виді громадських робіт із розрахунку одна година громадських робіт за один установлений законодавством неоподатковуваний мінімум доходів громадян або виправними роботами із розрахунку один місяць виправних робіт за двадцять установлених законодавством неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, але на строк не більше двох років. У разі несплати штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, призначеного як основне покарання, та відсутності підстав для розстрочки його виплати суд замінює несплачену суму штрафу покаранням у виді позбавлення волі із розрахунку один день позбавлення волі за вісім неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у таких межах: 1) від одного до п`яти років позбавлення волі - у випадку призначення штрафу за вчинення нетяжкого злочину; 2) від п`яти до десяти років позбавлення волі - у випадку призначення штрафу за вчинення тяжкого злочину; 3) від десяти до дванадцяти років позбавлення волі - у випадку призначення штрафу за вчинення особливо тяжкого злочину. Якщо під час розрахунку строку позбавлення волі цей строк становить більше встановлених цією частиною статті меж, суд замінює покарання у виді штрафу покаранням у виді позбавлення волі на максимальний строк, передбачений для злочину відповідної тяжкості цією частиною статті.

При цьому, відповідно до ст.ст.22, 26 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Однак, при повторному зверненні до суду із даним клопотанням органом пробації до подання також не долучено документів (відсутні дані) щодо неможливості засудженого ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ) сплатити штраф в повному обсязі з урахуванням його майнового стану.

Крім того, з аналізу частин четвертої статті 26 КВК України можна зробити висновок, що застосування заміни несплаченої суми штрафу покаранням у виді позбавлення волі відповідно до закону є більш суворою мірою ніж надання можливості обвинуваченому сплачувати штраф частинами, але при цьому, прийняття такого рішення повинно бути обґрунтованим.

Отже, за відсутності засудженого ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ) та неможливості забезпечення його явки (здійснювався привід, однак такий не виконано; захиснику ОСОБА_8 не відоме місце знаходження останнього, такий на зв`язок не виходить, тощо), судом не може бути з`ясовано коло питань, передбачених ч.3 ст.53 КК України, а саме причини несплати штрафу та вирішено питання про фактичне погіршення становища засудженого ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ).

З досліджених матеріалів подання відомо про відсутність будь-яких відомостей про неможливість виконання вироку засудженим ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ), а питання погіршення становища засудженого повинно вирішуватися тільки за його участі, встановити місце проживання та місцезнаходження останнього на даний час немає можливості (судом вживали усі необхідні заходи для повідомлення останнього про дату і час розгляду справи та забезпечення явки); невідомі причини невиконання засудженим призначеного судом покарання та відсутні докази ухилення від сплати штрафу останнім, суд приходить до висновку про недоведеність підстав для заміни покарання у виді штрафу.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що кримінальне законодавство встановлює правило, згідно з яким звільненню від відбування покарання підлягають особи, відносно яких строки давності виконання обвинувального вироку закінчилися. Нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку передбачено ст.80 КК України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Вказаною вище нормою встановлені імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе - це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання.

Водночас, засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Окрім того, частиною третьою статті 80 КК передбачено положення щодо зупинення перебігу строку давності у разі, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання, а строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

У частині четвертій статті 80 КК також передбачено положення про те, що перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Отже, підставою для зупинення спливу строку давності виконання обвинувального вироку є ухилення засудженого від відбування покарання. При цьому під ухиленням слід розуміти дії засудженого, спрямовані на те, щоб уникнути приведення обвинувального вироку у виконання, наприклад, систематична зміна місця проживання, проживання за фальшивими документами, зміна місця роботи, зміна зовнішності.

Підставою для перерви спливу строку давності є вчинення протягом цього строку нового злочину. При перерві давності обчислення строку починається з дня вчинення нового злочину. Час, який минув до вчинення нового злочину, не зараховується в строк давності.

Вказані положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

За таких обставин застосування статті 80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом трьох умов інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку:

- закінчення зазначених у ст. 80 КК України строків;

- неухилення засудженого від відбування покарання;

- невчинення протягом встановлених ч.ч.1 та 3 ст. 80 КК України строків нового злочину.

Отже, строк давності виконання обвинувального вироку починає спливати з моменту набрання вироком законної сили і триває весь час, доки вирок не виконується з причин, не пов`язаних з ухиленням від його виконання.

Як було зазначено вище, вироком Мостиського районного суду Львівської області від 15.10.2020р. щодо ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 )набрав законної сили 17.11.2020 року.

Так, в матеріалах подання відсутні докази того, що за період часу з 17.11.2020 року по теперішній час ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 )був притягнутий до кримінальної відповідальності за вчинення нового злочину. Останній частково сплатив штраф в розмірі 100016гривень, що підтверджується квитанцією АТ КБ «Приватбанк» №0.0..1 від 26.11.2020р.

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність в діях засудженого ухилення від виконання вироку суду, суд виходив з наступного.

Статтею 26 КВК України передбачено порядок виконання кримінального покарання у виді штрафу та порядок зміни несплаченої суми штрафу іншим покаранням.

Наведеним нормам КВК України відповідають норми КК України: ст.53 КК України передбачаються поняття штрафу та підстави його заміни на інший вид покарання, ст.389 КК України передбачаються наслідки ухилення від виконання покарання у виді штрафу.

Проте, ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку є особливим юридичним фактом, питання вирішення якого належить до компетенції суду, а отже, цей факт слід встановлювати з дотриманням вимог процесуальної форми. Ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку встановлюється за чітко регламентованою законодавством процедурою, та вирішується виключно судом, оскільки ухилення від відбування покарання у виді штрафу, відповідно до ч. 1.ст. 389 КК України, є злочином. Отже, особа, визнається такою, що ухиляється від відбування покарання лише за наявності обвинувального вироку.

В той же час, відомостей щодо притягнення ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ) до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 389 КК України (ухилення від відбування покарання у виді штрафу), матеріали провадження не містять та суду не надано.

Під ухиленням від відбування покарання розуміють умисні дії або бездіяльність засудженого, спрямовані на невиконання покарання.

Таким чином, єдиною та безумовною підставою для визнання особою такою, що ухиляється від виконання покарання, призначеного їй за вироком суду, є лише наявність обвинувального вироку суду, яким особа буде визнана винною саме в ухиленні від відбування покарання.

Суду не надано доказів того, що компетентними органами по виконанню покарання у виді штрафу вживалися заходи щодо з`ясування підстав, з яких засуджений не сплачував штраф (чи не міг сплатити штраф з об`єктивних причин, чи в його діях був прямий умисел на несплату штрафу). Сама по собі несплата штрафу не свідчить про ухилення від виконання вироку, достовірних доказів того, що обвинувачений ухилявся від відбування цього покарання (сплати штрафу), - суду не надано.

Відповідно до ч.1 ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові ВСУ №5-324кс15 від 24.12.2015р.

У справі «Грабчук проти України» Європейський Суд зазначає, що «презумпція невинуватості порушена, якщо посадова особа висловлює думку про винність особи, обвинуваченої у вчиненні злочину, коли цього не було доведено відповідно до закону».

Момент, з якого особа вважається винуватою, є саме той час, коли вина особи доведена в законному порядку, тому альтернативна процедура встановлення винуватості особи є неприпустимою.

Отже, в матеріалах провадження відсутні дані про ухилення ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ) від відбування покарання, призначеного вироком, а відтак, відсутні підстави для зупинення перебігу строку виконання обвинувального вироку і застосування частини третьої статті 80 КК.

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні подання начальника Галицького районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_4 подане на підставі частини четвертої статті 26 Кримінально-виконавчого кодексу України про заміну несплаченої суми штрафу покаранням у виді позбавлення волі засудженому ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ), слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369, 371, 372, 376, 537, 539 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні подання начальника Галицького районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_4 подане на підставі частини четвертої статті 26 Кримінально-виконавчого кодексу України про заміну несплаченої суми штрафу покаранням у виді позбавлення волі засудженому ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ), - відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга протягом семи днів з дня її оголошення до Львівського апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 05.01.2023р.

Суддя ОСОБА_1