У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2022 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого Шостого слідчого відділу (з дислокацією в м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Львові ОСОБА_7 , погоджене начальником відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Угля, Тячівського району, Закарпатської області, громадянина України, українця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , працюючого на посаді поліцейського взводу № 1 роти № 4 (з обслуговування м. Мукачево) Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, рядового поліції, не одруженого, раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, -

в с т а н о в и в:
З клопотання та доданих до нього матеріалів встановлено, що Шостим слідчим відділом (з дислокацією в м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Львові проводиться досудове у кримінальному провадженні відомості про яке внесено 16.10.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000204 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 16.10.2022 приблизно о 19 год. 00 хв., водій ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Volkswagen Passat» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 та рухаючись по автодорозі М 06 Київ Чоп, 805 км, с. Барвінок, Ужгородського району, Закарпатської області, від м. Мукачево в напрямку до м. Ужгород, проявив неуважність до дорожньої обстановки, відповідним чином не відреагував на її зміну, своїми діями створив загрозу безпеці руху, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, на який вийшов пішохід неповнолітній ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який супроводжував велосипед марки «KINETIC», і перед яким зменшив швидкість та зупинився автомобіль, що рухався по суміжній правій смузі, не вжив заходів для зменшення швидкості руху керованого ним автомобіля аж до повної зупинки, щоб дати дорогу пішоходу, здійснив наїзд на неповнолітнього ОСОБА_8 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження від яких загинув на місці дорожньо-транспортної пригоди.
Своїми діями ОСОБА_6 порушив вимоги п. 1.5, п. 2.3 «б», «д», п. 12.3, п. 18.1, п.18.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, якими визначено:
п. 1.5 ПДР - дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;
п. 2.3 «б», «д» ПДР - бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;
п. 12.3 ПДР - у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;
п. 18.1 ПДР - водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека;
п. 18.4 ПДР - якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
Невиконання водієм ОСОБА_6 п. 12.3, п.18.1, п.18.4 вимог Правил дорожнього руху України, знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали, а саме: отриманням неповнолітнім ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, що призвели до його смерті.
За таких обставин, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, а саме в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого.
Клопотання мотивоване тим, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, існують і на даний час, а саме те, що підозрюваний ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, експертів та спеціалістів у даному кримінальному провадженні.
У судовому засіданні прокурор відомості, викладені в клопотанні підтримав, просив таке задовольнити.
Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення клопотання, заявила клопотання про допит свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 які є безпосередніми керівниками підозрюваного ОСОБА_6 по службі.
Також адвокат ОСОБА_4 заявила клопотання про зміну ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який домашній арешт у нічний час доби із покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.
Клопотання мотивоване тим, що підозра у попередньо кваліфікованому стороною обвинувачення злочині не є достатньо обґрунтованою, існують нові обставини, що повинні бути враховані судом, а ризики, що зумовили обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зменшились і у своїй сукупності в подальшому не виправдовують безальтернативність такого запобіжного заходу як тримання під вартою.
Зазначила, що, стороною обвинувачення обґрунтуванням ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України є лише тяжкість покарання за інкримінованим ОСОБА_6 злочину та обґрунтованість підозри. Таке обґрунтування ризику переховування від органу досудового слідства та суду суперечить положенням ст.5 Конвенції про захист прав людини, При цьому домашній арешт є достатнім альтернативним та менш обтяжливим запобіжним заходом, що може бути застосований до ОСОБА_6 .
Просила врахувати суд, що покази свідків, які враховувались при обранні запобіжного заходу та протокол огляду місця події підтверджують лише обставини дорожньо-транспортної пригоди, що трапилась 16.10.2022.
Відповідні обставини, як і сам факт наїзду підозрюваний не заперечує, готовий надати покази та взяти участь у слідчому експерименті у вигляді відтворення обстановки для забезпечення виконання завдань цього кримінального провадження. Такі обставини складають лише частину об`єктивної сторони інкримінованого йому злочину у вигляді місця, часу, способу, але не встановлюють причинно-наслідкового зв`язку між діями підозрюваного та суспільно небезпечними наслідками.
Стосовно ризику впливу на потерпілих та свідків зазначила, що врахований судом ризик перестав існувати, оскільки основні свідки вже допитані слідчими у кримінальному провадженні, їх допити додавались стороною обвинувачення до клопотань про обрання та про продовження дії запобіжного заходу.
Також потерпілі, враховуючи позицію підозрюваного та висловлене ним бажання відшкодувати завдані злочином збитки, вважають за можливе обрати останньому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Відповідна позиція потерпілих підтверджується нотаріально посвідченою заявою від 09.12.2022.
Окрім того, захисник просила врахувати, що ОСОБА_6 є не судимим, жодного разу не притягувався навіть до адміністративної відповідальності, служить в органах поліції, де має бездоганну репутацію та характеризується як поліцейський, що сумлінно та неухильно дотримується всіх вимог закону, поважає права людей, є принциповим та дисциплінованим. Крім того, відомості про особу ОСОБА_6 можуть підтвердити своїми показами свідки безпосередні його керівники: ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , щодо сімейного стану, то підозрюваний є сиротою, і хоча він неодружений, але має сім`ю, що складається з його малолітнього брата, ОСОБА_11 та бабусі - ОСОБА_12 . Згідно Розпорядження Тячівської РДА № 186 від 10.06.2021, ОСОБА_11 надано статус дитини-сироти. Розпорядженням Тячівської РДА № 233 від 26.07.2021 р. ОСОБА_12 (бабуся) призначена опікуном малолітнього ОСОБА_11 . Проте, зрозуміло, що навіть будучи юридично опікуном онука бабуся сама не в змозі за рахунок своєї пенсії повноцінно забезпечувати і себе, і дитину, а тому ОСОБА_6 працюючи бере на себе значну частину їх утримання, що підтверджується також Актом обстеження матеріально-побутових умов.
На основі наведеного, просила суд врахувати вищезазначені обставини та надати можливість підозрюваному працювати і забезпечувати себе та свою бабусю з малолітнім братом, що може бути реалізовано лише шляхом зміни запобіжного заходу на нічний домашній арешт з покладенням відповідних обов`язків.
Захисник ОСОБА_5 підтримав захисника ОСОБА_4 .
Підозрюваний підтримав своїх захисників.
В судовому засіданні була допитана свідок ОСОБА_9 , яка зазначила, що ОСОБА_6 є відповідальним працівником, за час служби добре себе зарекомендував, чітко виконує вказівки, дисциплінований, до дисциплінарної відповідальності не притягався, колектив його приймає позитивно, конфліктів не було, протиправна поведінка йому не притаманна, вважає, що в підозрюваного немає підстав переховуватися від слідства чи впливати на свідків, на скільки їй відомо, ОСОБА_6 постійно їздив додому до сім`ї та допомагав їм.
В судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_10 , який зазначив, що за період роботи як підпорядковуваний йому працівник, ОСОБА_6 зарекомендував себе як старанний працівник, завжди намагався знайти справедливість, обов`язки, які на нього покладалися, завжди виконував належним чином, протиправна поведінка йому не характерна, завжди стриманий, вплив ОСОБА_6 на свідків, на його думку, неможливий, переховуватись від органів досудового слідства та суду він також не може.
Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, дослідивши подане клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Шостим слідчим відділом (з дислокацією в м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Львові проводиться досудове у кримінальному провадженні відомості про яке внесено 16.10.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000204 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК України).
17 жовтня 2022 року ОСОБА_6 вручено повідомлення про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого.
Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.10.2022 відносно підозрюваного ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 14 грудня 2022 року включно.
Постановою заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_13 від 08.12.2022 було продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.10.2022 за №0000204 до трьох місяців, тобто до 17 січня 2023 року.
Згідно з положеннями ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Клопотання про продовження строку тримання під вартою подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду. Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.
Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Отже, при вирішенні питання про доцільність продовження дії запобіжного заходу, застосованого до підозрюваного, слідчий суддя має врахувати наявність обґрунтованої підозри у вчиненні останнім кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).
При дослідженні доданих до клопотання доказів, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованої підозри про причетність гр. ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Обґрунтованість підозри стверджується наявними в долучених на обґрунтування клопотання документах даними, які на даній стадії процесу є достатніми для висновку про обґрунтованість підозри.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Слідчий суддя враховує, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).
Згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються в сукупності всі обставини, в тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Також при обранні виду запобіжного заходу враховуються й вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування підозрюваного від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Згідно з висновком, викладеним ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року, не арештований, а сторона обвинувачення повинна продемонструвати дані, які свідчать з достатнім ступенем переконливості, що арештованому необхідно знаходитися під вартою.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого, слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором доведено наявність ризиків, зокрема підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків, експерта, спеціаліста в даному кримінальному провадженні.
Разом з тим, прокурором не доведено, що більш м`який запобіжний захід від такого виняткового запобіжного заходу, як тримання під вартою, не здатний запобігти ризикам у кримінальному провадженні.
Згідно з ч. 3 ст. 176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.
За вищевказаних обставин, проаналізувавши всі надані сторонами докази та дані про особу підозрюваного, який має постійне місце проживання, має міцні соціальні зв`язки, характеризується позитивно, раніше не судимий, враховуючи стадію досудового розслідування, те що до закінчення досудового розслідування необхідно отримати результати призначених експертиз, слідчий суддя не знаходить підстав для задоволення клопотання слідчого про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Розглядаючи заявлене клопотання захисника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_4 слідчий суддя приходить до наступних висновків.
При аналізі питання наявності зазначених прокурором ризиків, встановлено, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, також слідчий суддя враховує, що ухвалою про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою встановлена наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3 частини 1 ст. 177 КПК України.
Однак тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, який полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.
При вирішенні питання щодо заявлених клопотань, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, а саме справу «Харченко проти України», за якою встановлено порушення вимог п.3 ст. 5 Конвенції щодо надмірного тривалого тримання особи під вартою, а також те, що національні суди не розглядали жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів.
По справі «Мамедова проти Росії», ЄСПЛ зазначив, що посилання на тяжкість обвинувачення як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що особа буде переховуватися від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.
Згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою, які мають бути чітко сформульовані (рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2000 року у справі «Яблонський проти Польщі», від 23 вересня 1998 року у справі «І.А. проти Франції», від 04 жовтня 2001 року у справі «Іловецький проти Польщі»).
При цьому ЄСПЛ зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення ЄСПЛ у справі «Смирнова проти Росії» ). У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства (суду) можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів ( рішення ЄСПЛ від 23 вересня 2008 року у справі «Вренчев проти Сербії»).
В рішенні «Тодоров проти України» ЄСПЛ зазначив, що для продовження тримання особи під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку.
Суд приймає до уваги, що підозрюваний ОСОБА_6 має постійне місце проживання, наявність міцних соціальних зв`язків, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання та за місцем роботи, а також те, що він висловив бажання відшкодувати збитки, завдані злочином, що підтверджується копією нотаріально засвідченої заяви потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_8 від 09.12.2022.
Крім того, на даний час не надано жодних належних та допустимих доказів, що у випадку зміни запобіжного заходу підозрюваним не буде забезпечене дотримання своїх процесуальних обов`язків.
Так, сам по собі факт вчинення інкримінованого ОСОБА_15 правопорушення та ймовірність призначення йому суворого покарання, за відсутності конкретних фактів ухилення його від слідства та суду, переховування, перешкоджання досудовому розслідуванню у будь-який спосіб, не свідчить про недостатність запобіжного заходу у виді домашнього арешту.
Враховуючи вище наведене, а також позицію потерпілих, зміна запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку та зможе запобігти зазначеним ризикам, а тому клопотання сторони захисту обґрунтоване та підлягає задоволенню.
Зазначене відповідає і практиці Європейського Суду з прав людини. Зокрема, у рішенні від 10.03.2009 року у справі «Биков проти Росії», заява № 4378/02, п. 64, Суд зазначив, що тягар доказування при вирішенні питань щодо продовжуваного позбавлення особи волі не повинен перекладатися на затриману особу, щоб вона доводила б наявність причин, які б виправдовували її звільнення з-під варти (постанова Європейського Суду з прав людини від 26.07.2001 у справі «Ілійков проти Болгарії», заява № 33977/96, § 85).
Відповідно до статті 5 § 3 Конвенції кожному, кого заарештовано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, …має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.
Відповідно до встановленої практики Європейського Суду з прав людини, для того, щоб позбавлення свободи можна було вважати не свавільним у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції, застосування такого заходу має бути необхідним за конкретних обставин (рішення від 27 лютого 2007 р. у справі «Нештак проти Словаччини» (Nestak v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74, від 14 жовтня 2010 р. у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 2728 «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21 квітня 2011 року, п. 196). Поміщення під варту відповідно до статті 5 § 1 Конвенції повинно відповідати принципу пропорційності (справа Ladent v. Poland, заява № 11036/03, п. 55, ЕСПЧ 2008 ... (витяги)).
Згідно ч.5 ст.202 КПК України у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про відмову у продовженні строку тримання під вартою, про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на інший запобіжний захід, про звільнення особи з-під варти у випадку, передбаченому частиною третьою статті 206 цього Кодексу, або у випадку закінчення строку дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою підозрюваний, обвинувачений повинен бути негайно звільнений, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Відповідно до ст. 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.
Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 205, 206, 309 КПК України, слідчий суддя, -
п о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання старшого слідчого Шостого слідчого відділу (з дислокацією в м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Львові ОСОБА_7 , погоджене начальником відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 відмовити.
Клопотання захисника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу задовольнити.
Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому період часу з 22 год. 00 год. до 06 год. 00 хв. залишати місце свого проживання АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора, або суду.
На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на підозрюваного ОСОБА_6 наступні обов`язки:
-прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;
-не залишати місце фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , в період часу з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. без дозволу слідчого, прокурора, або суду;
-утримуватися від спілкування за свідками, експертом та спеціалістом в даному кримінальному провадженні;
-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця свого проживання;
-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.
Строк дії ухвали про тримання під домашнім арештом - до 17 січня 2023 року включно.
Негайно звільнити ОСОБА_6 з-під варти та зобов`язати його невідкладно прибути до місця свого проживання: АДРЕСА_2 .
Контроль за виконанням ухвали слідчого судді доручити начальнику Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області.
Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Повний текст ухвали оголошено 13 грудня 2022 року об 11 год. 50 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1