Справа № 199/9137/22
ВИРОК

іменем України

06.03.2023 року місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3

потерпілого - ОСОБА_4

представника потерпілого - ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпрі кримінальне провадження №0001948 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Володимирівка Софіївського району Дніпропетровської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, військовослужбовця військової служби за мобілізацією, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 03.04.2022 № 52, ОСОБА_6 призначено до ІНФОРМАЦІЯ_2 на всі види забезпечення, призначивши на посаду командира 2 відділення охорони 4 взводу охорони роти охорони, ВОС - 1001 82Л.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Згідно ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі - Статуту внутрішньої служби ЗС України) молодший сержант ОСОБА_6 , як військовослужбовець, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, поважати честь і гідність кожної людини, додержуватися правил поведінки військовослужбовців, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, берегти державне майно, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять про Збройні Сили України в цілому.

Відповідно до положень ст. З Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 А (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948, кожна людина має право на життя, свободу та особисту недоторканність.

Так, 20.10.2022, приблизно о 13 годині 10 хвилин водій ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-21214», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 24.03.201 1, належить ФГ «ВЛАД», в світлий час доби здійснював рух по вологому, асфальтобетонному покриттю проїзної частини дороги пр. Слобожанського, в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпро яка має по чотири смуги руху у кожному напрямку, з боку вул. Новоселівської в напрямку вул. Каруни.

Під час руху водій ОСОБА_6 , грубо порушуючи Правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, при ввімкненні в напрямку його руху сигналу світлофора, що забороняє йому рух (червоний), не зупинився у встановленому місці, який приблизно о 13 год. 10 хв, 20 жовтня 2022 року, в районі електроопори № 487, пр. Слобожанського, в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпро, продовжив рух, виїхав на регульований пішохідний перехід де скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який почав перетинати проїзну частину пр. Слобожанського, справа наліво за напрямком його руху, по регульованому пішохідному переходу на дозволяючий (зелений) сигнал світлофора, для пішоходів.

Таким чином, своїми діями водій ОСОБА_6 порушив вимоги н.п. 1.З., 1.5. та 8.7.3.Є Правил дорожнього руху України, якими передбачено:

п. 1.3. «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»;

п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п. 8.7.3 «е» «червоний сигнал, утому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух»,

п. 8.10 «уразі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком стоп, якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваної проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів».

Порушення водієм ОСОБА_6 , вимог п.п. 8.7.3.Є та 8.10 Правил дорожнього руху України знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди - виїздом не регульований пішохідний перехід на заборонений (червоний) сигнал світлофора із послідуючим наїздом на пішохода ОСОБА_4 .

Невиконання водієм ОСОБА_6 , вищезазначених п.п. 8.7.3.Є та 8.10 Правил дорожнього руху України, призвело до настання даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої потерпілому ОСОБА_4 спричинені тілесні ушкодження, у вигляді: сумісної тупої травми тіла, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійно-рваної рани в лобно-скроневій ділянці волосистої частини голови по центру з переходом праворуч та ліворуч, закритого перелому акроміального кінця правої ключиці з синцем в проекції правої ключиці з переходом на грудну клітину та праве плече, відкритих багатоуламкових переломів лівої великогомілкової та малогомілкової кісток у верхній третині зі зміщенням уламків та переломом лівої малогомілкової кістки в середній третині, забійної рани по передній поверхні лівої гомілки у верхній третині, з розвитком в посттравматичному періоді гострої ішемії лівої гомілки з тотальним некрозом м`яких тканин, що по життєвим показникам потребувало оперативного втручання - ампутація лівої нижньої кінцівки на рівні нижньої третини лівого стегна, трьох синців: на тильній поверхні правої кисті, на передньо-внутрішній поверхнею правої гомілки від верхньої до нижньої третини та на тильній поверхні правої стопи з переходом на гомілковостопний суглоб, 9-ти саден: на тильній поверхні правої кисті, на пальцях правої стопи по тильній поверхні та на тильній поверхні правої стопи, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, згідно п. 2.1.3-м, «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. № 6.

Обвинувачений ОСОБА_6 винуватим себе у скоєному кримінальному правопорушенні визнав повністю. Фактичні обставини кримінального правопорушення, які викладені в обвинувальному акті, не оспорював та не заперечував. Суду показав, що дійсно він, за обставинами, часом та місцем, викладених в обвинувальному акті, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-21214», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по пр.Слобожанському у м.Дніпро з боку вул. Новоселівської в напрямку вул. Каруни, при ввімкненні в напрямку його руху сигналу світлофора, що забороняє йому рух (червоний), не зупинився у встановленому місці та приблизно о 13 год. 10 хв, 20 жовтня 2022 року, в районі електроопори № 487, пр.Слобожанського в м. Дніпро, продовжив рух, виїхав на регульований пішохідний перехід де скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який почав перетинати проїзну частину пр. Слобожанського, справа наліво за напрямком його руху, по регульованому пішохідному переходу на дозвільний (зелений) сигнал світлофора для пішоходів.

Потерпілий ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що він 20 жовтня 2022 року приблизно о 13 год. 10 хв. в районі електроопори № 487, пр. Слобожанського в м. Дніпро перетинав проїзну частину пр. Слобожанського по регульованому пішохідному переходу на дозвольний (зелений) сигнал світлофора, для пішоходів та на нього скоїв наїзд автомобіль «ВАЗ-21214», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_6 . Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_6 після скоєння дорожньо-транспортної пригоди надавав йому фінансову допомогу при лікуванні.

За згодою учасників судового провадження суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_6 правопорушення, які ніким не оспорюються і на підставі ч.3 ст.349 КПК обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, та характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання.

При цьому судом з`ясовано правильність розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність їх позиції та роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до ч.1 ст.337, п.1,2,3,4 ч.1 ст.368 КПК України, суд вважає, що мало місце діяння, у вчинені якого обвинувачується ОСОБА_6 , це діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та ОСОБА_6 винен у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, що підтверджується доказами, отриманими під час кримінального провадження, та долученими судом.

Оцінюючи докази, суд вважає що дії ОСОБА_6 повинні бути кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд, відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про його особу, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Для вибору такого покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого злочину.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена у справі «Езе і Коннорс проти Сполученого Королівства» від 09.10.2003 року, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету - покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд, призначаючи міру покарання, враховує обставини, що пом`якшують покарання: ОСОБА_6 : скоїв тяжкий злочин який є необережним; провину визнав повністю; раніше не судимий; заподіяну шкоду частково та добровільно відшкодував; щиро каявся та дав критичну оцінку своєї злочинної поведінки шляхом повного визнання вини і готов нести кримінальну відповідальність; добровільно своїми діями оказав допомогу на досудовому розслідуванні і суду у виясненні обставин скоєння кримінального правопорушення, які мають суттєве значення для повного його розкриття, повідомивши про обставини, час та місце скоєння кримінального правопорушення; не перешкоджав слідству, характеризується позитивно; на обліку лікарів нарколога або психіатра не перебуває; має матір, яка страждає на особливо тяжке захворювання; працює та має постійний заробіток; є військовослужбовцем; має відзнаки за участь в антитерористичній операції; має реєстрацію та постійне місце проживання; інші кримінальні провадження відносно нього відсутні; відсутні інші відомості, які його компрометують.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , судом не встановлені і на такі обставини сторона обвинувачення не посилається.

В наслідок грубого порушення ПДРУ сталася ДТП, що стало причиною скоєння ОСОБА_6 необережного тяжкого кримінального правопорушення, яке представляє підвищену суспільну небезпеку та є у теперішній час дуже актуальним питанням, з огляду на велику кількість ДТП з тяжкими наслідками, яке набуло поширене обговорювання у суспільстві, об`єктом якого є безпека руху, а його додатковим обов`язковим об`єктом - життя та здоров`я людей, оскільки потерпілому ОСОБА_4 були спричинені тяжкі тілесні ушкодження.

Тому, на підставі викладеного, суд дійшов висновку, що покаранням, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, є покарання призначене у вигляді позбавлення волі на певний строк, в межах санкції ч.2 ст.286 КК України та на підставі ст.75, п.п.1,2 ч. 1 ст.76 КК України, поклавши певні обов`язки, звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням і саме таке покарання буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи.

Що стосується призначення додаткового покарання ОСОБА_6 у вигляді позбавлення обвинуваченого права керувати транспортними засобами на певний строк, на що наполягав прокурор, суд враховує наступне.

Ані потерпілий, ані представник потерпілого, не висловлювали в категоричної формі щодо призначення додаткового покарання ОСОБА_6 у вигляді позбавлення обвинуваченого права керувати транспортними засобами на певний строк.

Суд враховує, що ОСОБА_6 під час ДТП не перебував в стані алкогольного сп`яніння, крім того, відсутні відомості щодо притягнення в минулому обвинуваченого до адміністративної відповідальності, в тому числі за скоєння адміністративних правопорушень на транспорті.

Крім того, враховуючи, що на теперішній час ОСОБА_6 є військовослужбовцем, який вирішує питання, пов`язані із захистом територіальної цілісності держави, що пов`язано з військовою агресією збоку Російської Федерації, виконуючи при цьому покладені на нього обов`язки командира 2 відділення охорони 4 взводу охорони роти охорони, а тому тимчасове позбавлення його права керувати транспортними засобами на певний, хоч і мінімальний строк, може негативно вплинути на вказані обов`язки, тому суд прийшов до переконання про можливість виправлення водія ОСОБА_6 без позбавлення його права керувати транспортними засобами.

При цьому, суд вважає, що такий вид та міра покарання за скоєне ОСОБА_6 кримінального правопорушення, відповідатиме меті покарання, встановленій ст.50 КК України буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Також захисник ОСОБА_5 , який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_4 звернувся до суду з цивільним позовом до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення, який в подальшому уточнив в сторону зменшення позовних вимог, у загальному розмірі 410635,00 гривень, з яких 400 000,00 грн. - відшкодування моральної шкоди, а 10635,00 грн. - відшкодування матеріальної шкоди.

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 та прокурор ОСОБА_3 уточнені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_6 , він же цивільний відповідач, уточнені позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Суд, вислухавши думки учасників судового розгляду, вважає, що є наявність правових підстав для задоволення уточненого цивільного позову захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_4 у повному обсязі, що кореспондується з правовим висновком Касаційного кримінального суду Верховний Суд, який висловлено в постанові від 26 травня 2020 року, справа № 398/4782/18, провадження № 51-6372км19.

Вирішуючи заявлений уточнений цивільний позов та розмір заявлених вимог щодо відшкодування шкоди, суд враховує наступне.

Сутність інституту цивільного позову у кримінальному провадженні закладена в положенні ч. 5 ст. 128 КПК України.

Зміст даної норми закону зводиться до того, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими Кримінальним процесуальним кодексом України, а в тих відносинах, що не регулюються даним кодексом, застосовується положення Цивільного процесуального кодексу України.

Втім, застосування цивільного процесуального законодавства можливе за умов, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Законодавець вимагає дотримуватись певного процесуального балансу між кримінальним та цивільним процесуальним законодавством.

У відповідності з п.2 ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

Згідно ч.1 ст.23 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини.

Згідно ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахування інших обставин, які мають істотне значення, також при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Таким чином, з урахуванням викладеного, суд погоджується зі слушністю доводів цивільного позивача відносно стягнення з цивільного відповідача - обвинуваченого ОСОБА_8 моральної шкоди, завданої в результаті вчинення останнім протиправних дій, а також наявністю передбачених законом підстав для її відшкодування, які передбачені ст.ст.11,16, п.1 ч.2 ст.23 ЦК України.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд керується принципами виваженості та розумності, при цьому суд враховує фактичні обставини, при яких цивільному позивачу було завдано фізичні та моральні страждання, перенесені потерпілим внаслідок вчиненого відносно нього кримінального правопорушення - спричинення йому тяжких тілесних ушкоджень, емоційних та душевних стражданнях, хвилюваннях, які він зазнав, виходячи з чого суд вважає суму у розмірі 400 000,00 гривень, достатньою для компенсації моральної шкоди, завданої ОСОБА_6 в результаті вчинення ним кримінального правопорушення.

Крім цього, згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Тобто відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до ст.1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки в повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як встановлено судом, 20.10.2022 року, близько 13.10 годин, обвинувачений ОСОБА_6 , керуючи технічно справним транспортним засобом - автомобілем, тобто джерелом підвищеної небезпеки, вчинив ДТП, за наслідками якої потерпілому ОСОБА_4 спричинені тяжкі тілесні ушкодження, які є небезпечними для життя у момент заподіяння.

Відповідно до досліджених в судовому засіданні квитанцій та чеків загальна сума витрат, понесених потерпілим ОСОБА_4 , становить 10635,00 гривень.

У відповідності до ч.1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

За таких обставин потерпілий ОСОБА_4 на підставі вимог ч.1 ст.1166, ч.2 ст.1187, ч.1 ст.1195 ЦК України має право на відшкодування понесених нею витрат, в результаті вчинення відносно нього кримінального правопорушення в сумі 10 635,00 гривень, а тому цивільний позов в цій частині підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави витрати на залучення експерта з боку Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України із проведенням судової автотехнічної експертизи у розмірі 755,12 гривень.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі ч.15 ст.615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку суд користується своїм правом обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст.ст. 368-371,373,374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винуватим у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі, без позбавленням його права керувати транспортними засобами.

Відповідно до ст.ст.75,76 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік та покласти на нього обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Уточнений цивільний позов захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_4 , задовольнити у повному обсязі і стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 10635,00 гривень матеріальної шкоди та 400000,00 гривень моральної шкоди.

Відповідно ч.2 ст.124 КПК України стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта з боку Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України у розмірі 755 гривень 12 коп.

Скасувати арешт майна - на автомобіль марки «ВАЗ-21214» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який було накладено на підставі ухвали від 09.11.2022 року слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська.

У відповідності з ст.100 КПК України повернути автомобіль марки «ВАЗ-21214» реєстраційний номер НОМЕР_1 за належністю власнику транспортного засобу.

Відповідно до п.7 ч.6 ст.100 КПК України оптичний носій інформації для лазерних систем зчитування «Verbatim CD-R» - залишити в матеріалах справи (т.2 а.с.36).

На вирок прокурор, потерпілий, представник потерпілого, обвинувачений та захисник можуть подати апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, повний текст вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Учасникам судового провадження, які не були присутні при проголошенні резолютивної частини вироку, направити копію повного тексту вироку не пізніше наступного дня після ухвалення вироку (ч. 7 ст. 376 КПК України).

Головуючий суддя: ОСОБА_1