Номер провадження:1-кс/521/3925/22
У Х В А Л А
ВСТУПНА ЧАСТИНА

04 листопада 2022 року Малиновський районний суд міста Одеси у складі
слідчого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю:
прокурора Малиновської окружної
прокуратури міста Одеси ОСОБА_3
захисників адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5
підозрюваного ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі клопотання слідчого СВ відділу поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 погодженого з прокурором Малиновської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_3 у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером 0001246 від 01 листопада 2022 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Одеси, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працевлаштованого фінансовим директором з 11 листопада 2015 року в ТОВ «Спецелеваторбуд», зареєстрований: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, -

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА:

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається:
Старший слідчий відділу поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області звернувся до слідчого судді Малиновського районного суду міста Одеси із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Встановлені слідчим суддею обставини із посиланням на докази:
В обґрунтування клопотання слідчим зазначено, що ОСОБА_6 , у невстановлений час, використовуючи мережу Інтернет, месенджер «телеграм», познайомився з невстановленою особою, яка запропонувала останньому займатись збутом психотропної речовини використовуючи мережу поштових відділень «Нова пошта».
На запропоновану пропозицію невстановленої особи, ОСОБА_6 надав свою згоду.
Після чого, ОСОБА_6 отримував від невстановленої особи через «схованки» у різних частинах міста Одеси заздалегідь пофасований по зіп-пакетах порошок білого кольору, який є психотропною речовиною, після чого переносив його до гаражу розташованому у АДРЕСА_3 , де продовжував остаточне пакування у паперові конверти та поліетиленові пакети для готовності відправки мережею «Нової пошти», а також отримавув від невстановленої особи електронний варіант товарно-транспортних накладних, в яких вказувався адресат отримання певної посилки, тобто зіп-пакету з білим порошком, який є психотропною речовиною.
Згідно п.4 постанови пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів» №4 від 26 квітня 2002 року про умисел на збут наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів може свідчити як відповідна домовленість з особою, яка придбала ці засоби чи речовини так й інші обставини, зокрема: великий або особливо великий їх розмір, спосіб упакування та розфасування, поведінка суб`єкта злочину та інше.
Так, 31 жовтня 2022 року приблизно о 09 годині 00 хвилин знаходячись по вулиці Кишинівська в місті Одесі, біля санаторію «Молода Гвардія», отримав від невстановленої особи, у схованці, невстановлену кількість зіп-пакетиків в яких знаходився порошок білого кольору, який є психотропною речовиною, після чого став незаконно зберігати зазначену речовину при собі та перевіз до гаражу по АДРЕСА_3 , де здійснив подальше пакування у паперові конверти та поліетиленові пакети для відправки, розміщення на них товарно-транспортних накладних на отримувача (ТТН), які також заздалегідь через месенджер «телеграм» отримав від невстановленої особи, тобто підготував психотропну речовину для подальшого збуту.
Надалі, 01 листопада 2022 року, приблизно о 15 годині 00 хвилин ОСОБА_6 , діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання прибув до відділення «Нова пошта» по вулиці Івана та Юрія Лип, 5, в місті Одесі з метою оформлення та відправки заздалегідь підготовлених пакунків з психотропною речовиною адресатам, однак був зупинений працівниками поліції та при проведені огляду місця події за адресою: місто Одеса, вулиця Івана та Юрія лип, 5, ОСОБА_6 добровільно видав 59 (п`ятдесят дев`ять) пакунків, в середині яких знаходились прозорі зіп-пакетики з речовиною білого кольору, яка є психотропною речовиною, які він незаконно придбав та зберігав при собі з метою збуту.
Також в місці проведення огляду місця події було застосовано та проведено експрес тест на наявність у білому порошку психотропної речовини, який надав позитивну реакцію на вміст психотропної речовини у білому порошку.
Після чого, тієї ж доби, у період часу з 23 години 40 хвилин до 00 години 11 хвилин працівниками поліції було проведено обшук приміщення гаражу № НОМЕР_1 по АДРЕСА_3 , під час якого ОСОБА_6 вказав на місце схованки у приміщенні зіп-пакетиків з порошком білого кольору який є психотропною речовиною та було вилучено 35 (тридцять п`ять) пакетиків з порошком білого кольору, які останній незаконно придбав, зберігав з метою збуту.
За даним фактом 01 листопада 2022 року СВ відділом поліції № 1 Одеського районного управління поліції ГУНП в Одеській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером 0001246, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.
01 листопада 2022 року о 15 годині 32 хвилини ОСОБА_6 затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбачено ч. 1 ст. 307 КК України.
02 листопада 2022 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.
Сторона обвинувачення звернулась до суду з клопотання про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на два місяці (шістдесят діб) з визначенням розміру застави, посилаючись на наявність ризиків передбачених п. п. 1, 3,4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Позиції сторін кримінального провадження:
В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, оскільки вважав мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтованими та такими, що дають право слідчому судді на застосування найбільш суворого заходу.
Захисники у судовому засіданні подали письмові заперечення на клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , та просили відмовити в його задоволенні.

Підозрюваний ОСОБА_6 підтримав думку захисників.
Не погоджуючись з клопотанням, захисники у письмовому запереченні зазначили про необґрунтованість повідомленої підозри та відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України. Захисник ОСОБА_4 озвучив мотиви, наведені ним у запереченні.
Мотиви, з яких слідчий суддя виходив при постановлені ухвали, неврахування окремих доказів, положення закону яким керувався слідчий суддя
Вивчивши матеріали клопотання, письмове заперечення захисників, заслухавши думку учасників процесу, пояснення підозрюваного, слідчий суддя приходить до таких висновків.

Згідно із ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

В ході розгляду клопотання, слідчим суддею встановлено, що СВ відділом поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні номер 0001246, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

В рамках зазначеного кримінального провадження ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

Право на свободу й особисту недоторканість є одним із найбільш значущих прав людини.

Частиною другою статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Європейський суд з прав людини стверджує, що вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

Таким чином, рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

Так, у справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» ЄСПЛ зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

Відповідно до вимог статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Це необхідно робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання про те, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішуватись абстрактно. Воно має вирішуватися у кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи (справа «Лабіта проти Італії», справа «Харченко проти України»).

За змістом положень КПК України основним призначенням слідчого судді є здійснення судового захисту прав і законних інтересів осіб, які беруть участь у кримінальному процесі, забезпечення законності і обґрунтованості обмеження конституційних прав і свобод людини на досудових стадіях кримінального провадження.

Ухвалюючи рішення за результатами розгляду клопотання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний враховувати підстави та обставини, передбачені статтями 177, 178 КПК України, і навести їх у мотивувальній частині ухвали.

Статтею 183 КПК України визначено, що тримання особи під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Виключною метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Під час вирішення питання про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу слідчий суддя враховує, що в матеріалах клопотання є достатньо фактів для обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, разом з тим під час розгляду клопотання, встановлення особи підозрюваного та загальних обставин кримінального провадження, слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_6 не є особою, яка потребує в теперішній час застосуванню найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Наявність обґрунтованої підозри підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: копією рапорту від 01.11.2022 року, протоколом огляду від 01 листопада 2022 року, протоколом обшуку від 01.11.2022 року, протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_6 від 02 листопада 2022 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_9 .
Згідно позиції Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, №182).

В той же час, слідчий суддя вважає несвоєчасними доводи захисників щодо необґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки на цій стадії судового розгляду суд не вправі давати таким доказам оцінку.

Разом з тим, перевіряючи наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 , слідчий суддя виходить з того, що сукупність матеріалів судового провадження на даній стадії розслідування, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Така позиція слідчого судді випливає й із практики Європейського суду з прав людини про те, що «розумна підозра у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначає наявність обставин або відомостей, які б переконали неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин.

Слідчим у кримінальному провадженні надано докази, які на даній стадії досудового розслідування є достатніми для визначення поняття обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_6 . Однак, дослідження доказів з метою визнання їх такими, які можуть бути покладені в основу винуватості особи у вчиненні того чи іншого злочину відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

Про існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховуватися від слідства та суду. Щодо ризику переховування від органу досудового розслідування та суду, то наявність небезпеки переховування повинно бути оцінено з посиланням на ряд інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки втечі, або зробити її настільки незначною, що вона не може виправдати тримання під вартою («Строган проти України»). Розглядаючи клопотання слідчим суддею не встановлено, підстав які б свідчили, що ОСОБА_6 у подальшому може вчинити дії направленні на переховування від досудового слідства або суду.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, досудове розслідування знаходиться на початковій стадії, докази у повному обсязі не зібрано. Отже, про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст.177 КПК України, свідчить той факт, що є свідки (поняті), покази яких відіграють важливу роль в процесі доказування винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, на яких, перебуваючи під іншими запобіжним заходом ОСОБА_6 може незаконно впливати. Однак вказане твердження не може бути підставою для обрання ОСОБА_6 найсуворішого запобіжного заходу.

Також, у цьому кримінальному провадженні ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином не є доведеним, як і не був доведений та обґрунтований ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, враховуючи, що ОСОБА_6 раніше не судимий.

Оцінюючи доводи слідчого та прокурора про необхідність обрання відносно підозрюваного міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у зв`язку з тяжкістю злочину, у вчиненні якого підозрюється, та доведеними на думку прокурора ризиками, вважаю, що стороною обвинувачення жодним доказом не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

При цьому, слідчому судді не надано доказів того, що ОСОБА_6 підтримує соціальні зв`язки негативного характеру.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, слідчий суддя відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно п.3 абз.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строку тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25.04.2003 року №4 запобіжні заходи застосовуються за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають з норм КПК України, і його належної поведінки. В п.13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Це можливо, коли особа не має постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень.

Відповідно до мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року №14-рп/2003 в справі №11-23/2003, тяжкість злочину законом не визначається, як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Саме лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Під час розгляду клопотань про застосування запобіжного заходу слідчий суддя бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, зокрема такі приписи: «При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів» (п.80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»), «Тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якшого запобіжного заходу» (п.29 рішення Європейського суду з прав людини від 11.10.2010р. у справі «Хайредінов проти України»).

На думку слідчого судді прокурор не навів мотивів щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід ніж той, який зазначений у клопотанні.

Відповідно до ст.181 КПК України в якості запобіжного заходу може бути застосований домашній арешт, який полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам вчинити певні дії, що можуть будь яким чином перешкодити кримінальному провадженню, тобто існування певних ризиків для виконання завдань кримінального провадження.

Під час розгляду клопотання, слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України. На думку слідчого судді існують певні ризики передбачені ст. 177 КПК України, однак вказані ризики не дають слідчому судді достатніх підстав для застосування найбільш суворого запобіжного заходу, тому виходячи з принципів гуманності, верховенства права і поваги до людської гідності, приходжу до обґрунтованого висновку про необхідність обрати ОСОБА_6 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт з забороною підозрюваному залишати житло у певний період доби, а також з покладенням на підозрюваного ОСОБА_6 певних процесуальних обов`язків, які на думку слідчого судді будуть достатні для належної поведінки підозрюваного.
Метою застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є забезпечення виконання підозрюваною покладених на нього процесуальних обов`язків.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

Слідчий суддя вбачає наявність підстав, щодо застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, та вважає, що даний запобіжний захід є найбільш прийнятним, враховуючи обставини, встановлені у судовому засіданні та забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя, оцінивши в сукупності всі обставини, у тому числі відповідно до ст. 178 КПК України, а саме вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 в разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, соціальні зв`язки в місці постійного проживання ОСОБА_6 (має постійне місце мешкання, з 2012 року одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 ), що свідчить про наявність стримуючих чинників, які здатні зменшити вказані стороною обвинувачення ризики, з 2015 року офіційно працевлаштований на посаді фінансового директора в ТОВ «Спецелеваторбуд», позитивно характеризується за місцем роботи, раніше не судимий, на час розгляду клопотання не надано доказів про наявність у нього негативної репутації.

Обставин які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не має.

Оцінивши в сукупності всі вищезазначені обставини, слідчий суддя приходить до висновку, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби буде співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі підозрюваного та тяжкості висунутої йому підозри і зможе забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. ст. 176-178, 181, 193, 194, 196, 202, 203, 205, 376 КПК України, слідчий суддя, -

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА:

Висновки слідчого судді:
В задоволенні клопотання слідчого СВ відділу поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 відмовити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з забороною підозрюваному залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 у певний період доби, а саме з 21 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин (крім необхідності переміщення до укриття під час сигналу тривоги в період воєнного стану в Україні або отримання невідкладної медичної допомоги).
Звільнити з-під варти ОСОБА_6 .
Зобов`язати підозрюваного ОСОБА_6 невідкладно прибути до місця свого проживання, а саме: АДРЕСА_2 .

Роз`яснити підозрюваному його обов`язок, щодо заборони залишати вказане житло у період доби, а саме з 21 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язки строком на 59 (п`ятдесят дев`ять) днів, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:
1) прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора та суду;
2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає (місто Одеса, Одеська область) без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи;

4) утриматись від спілкування зі свідками по даному кримінальному провадженню;
5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники Національної поліції з метою контролю поведінки підозрюваного ОСОБА_6 , мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_6 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Контроль за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом покласти на співробітників відділу поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області.
Строк і порядок набрання ухвалою законної сили та її оскарження:
Строк дії ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту становить 59 (п`ятдесят дев`ять) днів і обчислюється з моменту оголошення ухвали слідчого судді, тобто з 04 листопада 2022 року. Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію 02 січня 2023 року.
Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана, безпосередньо до суду апеляційної інстанції, протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1