У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000766, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 грудня 2021 року відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Новоочаків Березнегуватського району Миколаївської області, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , без постійного місця мешкання, раніше судимого,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України,

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Миколаєві, мешкає в АДРЕСА_2 , є таким, що не має судимостей,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8 ,

обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисники ОСОБА_9 , ОСОБА_7 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 грудня 2021 року ОСОБА_5 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та їм призначено покарання:

ОСОБА_5 у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано покарання за вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 03.04.2018 р. та остаточно визначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі;

ОСОБА_6 у виді 12 років позбавлення волі.

Ухвалено зарахувати обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у строк відбування покарання період попереднього ув`язнення з 27.02.2019 р. до набрання вироком законної сили.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в розмірі 115 554,42 грн.

Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення його винуватості.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7 просить вирок скасувати та призначити новий розгляд справи у суді першої інстанції.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_5 в апеляційній скарзі зазначає, що вирок є незаконним, оскільки судом не в повній мірі досліджено всі докази у справі, не надано належної оцінки його показанням та показанням обвинуваченого ОСОБА_6 .

ОСОБА_5 вказує на те, що протягом досудового розслідування він оговорив себе і ОСОБА_6 , оскільки на нього чинився психологічний тиск.

Захисник ОСОБА_7 зазначає, що висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та не підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами.

Під час розгляду кримінального провадження стороною захисту неодноразово заявлялись клопотання про визнання ряду доказів недопустимими та про виклик у судове засідання експертів, висновки яких долучені до матеріалів кримінального провадження, проте суд безпідставно не прийняв їх до уваги.

Апелянт зазначає, що в судовому засіданні не встановлено анкетних даних свідка ОСОБА_10 , оскільки той не має паспорту та не має постійного місця мешкання, але суд, прийняв до уваги показання цього свідка, як такі, що свідчать про причетність ОСОБА_6 до вчинення умисного вбивства, при цьому суд, не наводить точного формулювання фактів, викладених свідком щодо причетності обвинуваченого до вбивства людини.

Захисник стверджує, що за даними ЄРДР, не зазначено хто є заявником, хоча відповідно рапорту старшого інспектора чергової частини Заводського ВП ГУНП у Миколаївській області від 27.02.2019 р. заявником є громадянин Шкаборня із зазначенням номеру телефону останнього. Вказаний рапорт не зареєстрований у журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення, як підстава для внесення відомостей до ЄРДР. Крім того, у журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення не зареєстрований і рапорт поліцейського взводу № 1 роти № 2 батальйону № 2 УПП в Миколаївській області ОСОБА_11 від 27.02.2019 р. про виявлення трупу невідомого чоловіка, з ознаками насильницької смерті.

Відповідно акту застосування службової собаки від 27.02.2019 р., то вона, на думку апелянта, лише ймовірно визначила слід волочіння тіла.

Апелянт звертає увагу на те, що суд не прийняв до уваги тих обставин, що за висновком судово-медичної експертизи № 584 від 27.04.2019 р., після отримання тілесних ушкоджень, потерпілий міг жити деякий проміжок часу, який рахується декількома десятками хвилин та міг здійснювати незначні активні дії, а саме повзти, стогнати, кричати, і, не виключається, що після отримання тілесних ушкоджень в області голови при наданні йому негайної своєчасної кваліфікованої медичної допомоги, життя останнього могло бути врятоване. що свідчить про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого чт.115 КК України.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 скоїли умисні кримінальні правопорушення за наступних обставин.

26.02.2019 р. в вечірній час доби, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_6 перебував за місцем мешкання за адресою АДРЕСА_3 , де відпочивав зі своїми знайомими ОСОБА_5 та ОСОБА_12 .

Під час спільного відпочинку, між ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , які перебували в одній з кімнат зазначеної квартири, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, розпочався словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_6 раптово виник злочинний умисел, спрямований на позбавлення життя ОСОБА_12 .

У нічний час, з 26.02.2019 р. на 27.02.2019 р., точного часу не встановлено, ОСОБА_6 , з метою реалізації злочинного умислу, направленого на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_12 , усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій та бажаючи настання їх суспільно - небезпечних наслідків у вигляді смерті останнього, наніс ОСОБА_12 один удар кулаком правої руки в ліву частину голови, від якого ОСОБА_12 впав на підлогу. Далі ОСОБА_6 , продовжуючи злочинні дії, наніс один удар ногою в голову потерпілого справа та, не менше восьми ударів ногою, в правий бік тулуба ОСОБА_12 .

ОСОБА_12 намагався піднятися з підлоги. ОСОБА_6 , взяв руками скляну вазу та наніс нею три удари в праву частину голови останнього, після чого ОСОБА_12 перестав подавати ознаки життя.

Смерть потерпілого ОСОБА_12 настала в результаті закритої черепно-мозкової травми у вигляді ран в скронево-потиличній та лобній області справа, правої надбрівної дуги з крововиливами в м`які покрови голови в правій лобно-скронево-тім`яно-потиличній області з просоченням кров`ю скроневого м`язу, в потиличній області зліва, поширеного крововиливу під павутинну оболонку на передній поверхні правої лобної, правої тім`яної, обох мигдаликів мозочку та на боковій поверхні скроневої частки справа, з переходом на базальну поверхню, наявністю крові в бокових шлуночках головного мозку, яка ускладнилася набряком набуханням головного мозку.

Під час безпосереднього скоєння ОСОБА_6 особливо тяжкого злочину, а саме умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, ОСОБА_5 перебував за місцем мешкання ОСОБА_6 , а саме за адресою: АДРЕСА_3 , та став очевидцем вбивства ОСОБА_6 потерпілого ОСОБА_12 .

В нічний час з 26.02.2019 р. на 27.02.2019 р., точного часу не встановлено, ОСОБА_6 запропонував ОСОБА_5 , вчинити дії, направлені на приховання вчиненого злочину вбивства, а саме винести труп ОСОБА_13 з квартири, на що ОСОБА_5 погодився, тобто, у ОСОБА_5 виник умисел на вчинення кримінального правопорушення приховування особливо тяжкого злочину.

Реалізуючи свій умисел, спрямований на приховування вчиненого ОСОБА_6 особливо тяжкого злочину, ОСОБА_5 допоміг винести труп ОСОБА_12 з кв. АДРЕСА_3 , перемістити та залишити на вулиці біля буд. АДРЕСА_4 , після чого, ОСОБА_5 місце вчинення кримінального правопорушення залишив.

Так, ОСОБА_5 , який не є членом сім`ї чи близьким родичем ОСОБА_6 , та відносно якого з боку останнього заходи фізичного, психологічного впливу не застосовувались, маючи реальну можливість, шляхом здійснення безкоштовного дзвінку до правоохоронних органів, підрозділів Національної поліції України за екстреним номером «102» або своєю активною поведінкою привернути увагу третіх, сторонніх осіб до незаконних дій ОСОБА_6 , цього не зробив. Усвідомлюючи протиправний характер своєї бездіяльності, заздалегідь не обіцяно, ОСОБА_5 приховав вчинення ОСОБА_6 особливо тяжкого злочину, чим створив перешкоду у своєчасному виявленні та розкритті особливо тяжкого злочину, а також притягненні винної особи до кримінальної відповідальності.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіянні смерті іншій людині, обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 396 КК України, як заздалегідь не обіцяне приховування особливо тяжкого злочину.

Суд виключив з формулювання обвинувачення ОСОБА_6 дії по зрізу за допомогою предмета, зовні схожого на кухонний ніж, верхнього шару епідермісу на лівій половині обличчя з переходом на ліву половину шиї ОСОБА_12 , оскільки з досліджених судом доказів, зокрема висновку експерта № 584 від 27.04.2019 р. та показань експерта ОСОБА_14 не вбачається доведення спричинення ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_12 тілесних ушкоджень колюче ріжучим предметом.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченим, суд врахував те, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив нетяжкий злочин, в період іспитового строку за вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 03.04.2018 р., раніше судимий, за скоєння тяжкого кримінального правопорушення проти здоров`я людини, не має постійного місця мешкання, підтримує стосунки з особами, які не викликають довіру, до взяття під варту не працював, обвинувачений ОСОБА_6 вчинив особливо тяжкий злочин проти життя особи, в силу ст. 89 КК України є особою, яка не має судимостей, за місцем мешкання характеризується посередньо, неодноразово був помічений у вживанні алкогольних напоїв, підтримує стосунки з особами, які не викликають довіру, до взяття під варту не працював, на обліку у лікарів нарколога та психіатра обвинувачені не перебувають.

Заслухавши доповідь судді, обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 їх захисників, які підтримали подані апеляційні скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих кожному з них кримінальних правопорушень, за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, аналіз яких наведений у вироку. Дії ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 396 КК України та ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115 КК України кваліфіковані судом вірно.

В суді першої інстанції обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого кожному з них кримінального правопорушення не визнали.

Так, обвинувачений ОСОБА_5 , в суді першої інстанції стверджував, що вдома у ОСОБА_6 , останній раз, бачив ОСОБА_12 приблизно за тиждень до смерті останнього. 27.02.2019 р. він був у ОСОБА_6 вдома. Там його затримали і доставили до відділу поліції, де йому пояснили, що ОСОБА_6 підозрюється у вбивстві, а до нього стали застосовувати недозволені заходи морального та фізичного впливу, обмежили його право на захист. В наступному його доставили до Заводського відділу поліції, де продовжували застосовувати заходи фізичного впливу, внаслідок чого він оговорив себе та ОСОБА_6 . Стверджував, що до проведення слідчого експерименту, його привозили до місця мешкання ОСОБА_6 , де показали та розказали, що він має говорити під час слідчого експерименту з ним.

Аналогічна позиція висловлена обвинуваченим ОСОБА_5 і в апеляційній скарзі.

Обвинувачений ОСОБА_6 пояснив, що 26.02.2019 р. він був вдома один, приблизно о 18.30 год. прийшов ОСОБА_12 . Через те, що ОСОБА_12 був у нетверезому стані, він декілька раз ударив останнього долонею у праву частину обличчя, потім дозволив йому вимитись та переодягнутись у приміщенні при вході до квартири. Після цього, він зібрав речі ОСОБА_12 та вивів останнього з квартири. Куди пішов ОСОБА_12 після цього, йому не відомо. 27.02.2019 р. приїхали працівники поліції, які затримали його та ОСОБА_5 .

Разом з тим, винуватість обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих кожному з них кримінальному правопорушенні підтверджуються даними:

- протоколу огляду місця події, з фототаблицею, складеного старшим слідчим СВ Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області 27.02.2019 р., за результатами огляду ділянки місцевості, розташованої перед воротами будинку 93 по вул. 8-го Березня у м. Миколаєві, за даними якого, під час проведення вказаної слідчої дії виявлено труп невстановленого чоловіка, описано виявлені на трупі тілесні ушкодження, та вказано, що від трупу маються сліди волочіння, які ведуть по вул. 8-го Березня до перетину з вул. Сінною, далі по вул. Сінній до проїзної частини дороги та ведуть до вул. 7-ї Поперечної, де втрачаються в районі будинку № 28;

- акту про застосування службової собаки від 27.02.2019 р., складеного інспектором кінологом КЦ ГУНП у Миколаївській області, згідно якому службова собака вказала напрямок руху особи, яка здійснювала волочіння тіла, з місця виявлення трупу невідомого чоловіка до місця за адресою АДРЕСА_5 ;

- протоколу огляду місця події від 27.02.2019 р., а саме приміщення квартири АДРЕСА_3 , з додатком флешносієм, на якому міститься відеозапис даної слідчої дії. За змістом протоколу виявлені та вилучені: на кухні фрагмент лінолеуму розміром 6x6 см, з плями речовини бурого кольору під № № 1, 2, фрагмент лінолеуму розмірами 16x12 см. зі слідами речовини бурого кольору, фрагмент дерев`яного плінтусу зі слідами речовини бурого кольору; з поверхні газової плити змив речовини бурого кольору; з тумби, розташованій на кухні 2 кухонних ножі, кухонний молоток та кухонну сокиру; з шафи розташованої у коридорі чоловічі кросівки та капці зі слідами речовини бурого кольору; з шафи, розташованої у кімнаті № 2 рукавиці чорного кольору зі слідами речовини бурого кольору, два молотка з руків`ям із дерева світлого кольору, ніж в чорному чохлі; з дверного пройому кімнати № 2 3 фрагменти шпалер з плямами речовини бурого кольору № № 3, 4, 5 та 1 фрагмент шпалери з плямою речовини бурого кольору № 6; з кладової в кімнаті № 3 куртку світло-коричневого кольору зі слідами речовини бурого кольору; з шафи з книгами, розташованої в кімнаті №1 4 кухонних ножі.

- висновку молекулярно-генетичної експертизи № 313 від 19.08.2019 р., відповідно до якого на деяких предметах (рукавичках, фрагментах плінтусу, лінолеуму та шпалер, капців, кросівок) виявлених та вилучених 27.02.2019 р. під час огляду приміщення квартири АДРЕСА_6 виявлені клітини, генетичні ознаки яких збігаються з генетичними ознаками зразка крові потерпілого ОСОБА_12 та не збігаються з генетичними ознаками зразка крові підозрюваних ОСОБА_5 та ОСОБА_6

- висновку експерта № 584 від 27.04.2019 р., за змістом якого, смерть ОСОБА_12 настала в результаті закритої черепно-мозкової травми у вигляді ран в скронево-потиличній та лобній області справа, правої надбрівної дуги з крововиливами в м`які покрови голови в правій лобно-скронево-тім`яно-потиличній області з просоченням кров`ю правого скроневого м`язу, в потиличній області зліва, поширеного крововиливу під павутинну оболонку на передній поверхні правої лобної, правої тім`яної, обох мигдаликів мозочку та на боковій поверхні скроневої частки справа, з переходом на базальну поверхню, наявністю крові в бокових шлуночках головного мозку, яка ускладнилася набряком набухання головного мозку.

Всі виявлені тілесні ушкодження (крім рани на обличчі справа) утворилися незадовго до смерті ОСОБА_12 , утворилися незадовго до смерті та є прижиттєвими, на що вказують наявність крововиливів у м`які тканини в місцях їх утворення.

Конкретно встановити послідовність нанесення тілесних пошкоджень потерпілому не є можливим. З урахуванням кількості тілесних пошкоджень, виявлених на тілі трупа потерпілого, ударів в область голови останнього було нанесено не менше п`яти.

Після отримання тілесних пошкоджень потерпілий міг жити деякий проміжок часу, який рахується декількома десятками хвилин, та міг здійснювати незначні активні дії, а саме повзти, стогнати, кричати.

Не виключено, що після отримання тілесних пошкоджень в області голови при наданні йому негайної своєчасної кваліфікованої медичної допомоги життя останнього могло бути врятоване.

Будь-яких тілесних пошкоджень які вказують на можливу боротьбу чи самооборону при дослідженні трупа ОСОБА_12 не виявлено.

Морфологічні ознаки виявлених тілесних пошкоджень на задній поверхні грудної клітини та сідниць можуть свідчити про посмертне переміщення трупа.

Утворення тілесних пошкоджень, виявлених на тілі трупа ОСОБА_12 , при падінні з положення стоячи (з прискоренням, чи без такого), а також при падінні з висоти неможливе.

Враховуючи локалізацію тілесних пошкоджень, виявлених при дослідженні трупа можливо сказати про те, що в момент їх заподіяння поза потерпілого могла змінюватись.

Ступінь наявності трупних явищ свідчить про те, що з моменту смерті і до моменту дослідження трупа пройшло не менше 8-12 годин.

- пояснень експерта ОСОБА_14 , яка в суді першої інстанції повністю підтвердила висновки проведеної нею експертизи за № 584 від 22.04.2019 р.

- протоколу слідчого експерименту від 27.02.2019 р. за участю ОСОБА_5 (який на той час назвався ОСОБА_15 ), з додатком до нього, за змістом якого, останній детально повідомив та відтворив обставини вчиненого ОСОБА_6 вбивства потерпілого ОСОБА_12 , зокрема механізм та місця нанесення ударів, відтворив обставини направлені на приховання вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, показав місця, де були залишені певні речові докази місцезнаходження шкарпеток, які надягались на руки, коли переносився труп ОСОБА_12 (смітник), куртка, якою у квартирі витиралась кров потерпілого та тканина, якою замотувалась голова потерпілого під час перенесення тіла (дах будівлі).

- протоколу огляду місця події від 27.02.2019 р. з додатком DVDR диском, на якому міститься відеозапис вказаної слідчої дії, згідно якому, за результатами огляду ділянки місцевості в районі буд. АДРЕСА_7 , на даху будівлі, виявлено пакет, в якому знаходились куртка білого кольору зі слідами речовини бурого кольору, халат жіночий різнокольоровий, куртка коричневого кольору та шапка чорного кольору зі слідами речовини бурого кольору.

- протоколу огляду місця події від 27.02.2019 р., з додатками DVDR диском, на якому міститься відеозапис вказаної слідчої дії та схемою, за змістом якого, за результатами огляду ділянки місцевості напроти буд. АДРЕСА_8 , біля смітника виявлено дві шкарпетки білого кольору зі слідами речовини бурого кольору.

- висновку молекулярно-генетичної експертизи № 310 від 05.08.2019 р., відповідно до якого на речах, виявлених та вилучених 27.02.2019 р. під час огляду ділянок місцевості в районі буд. АДРЕСА_9 , а саме шкарпетці «А» (об.5) та халаті (об.12) виявлено клітини з ядрами з домішками крові, які збігаються з генетичними ознаками зразка крові потерпілого ОСОБА_12 та не збігаються з генетичними ознаками зразка крові підозрюваних ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Проаналізувавши наведені докази, апеляційний суд доходить висновку, що повідомлені обвинуваченим ОСОБА_5 під час слідчого експерименту обставини, у своїй сукупності з іншими дослідженими судом першої інстанції доказами, підтверджують доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні умисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті ОСОБА_12 та заздалегідь не обіцяного приховування ОСОБА_5 особливо тяжкого злочину, вчиненого ОСОБА_6 , а саме вбивства ОСОБА_12 .

За таких обставин, незважаючи на заперечення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 причетності до вчинення інкримінованих кожному з них кримінального правопорушення, винуватість обвинувачених підтверджується сукупністю досліджених судом першої інстанції доказів, які обґрунтовано покладені судом в основу вироку.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_5 про недопустимість, як доказу, слідчого експерименту від 27.02.2019 р. за його участю, з огляду на те, що під час досудового розслідування на нього чинився фізичний та психологічний тиск, і його, начебто, до проведення слідчого експерименту привозили за місцем мешкання ОСОБА_6 , де показували, що він має говорити під час вказаної слідчої дії, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки будь-яких доказів на підтвердження даних фактів матеріали кримінального провадження не містять, і такі, суду апеляційної інстанції не надані.

Так, слідчий експеримент з підозрюваним ОСОБА_5 проводився, відповідно до положень ст. ст. 223, 240 КПК України, останньому роз`яснено його права, право не свідчити проти себе, про що ОСОБА_5 (який на той час назвався ОСОБА_15 ) засвідчив своїм підписом, був забезпечений участю захисника.

Крім того, слід зазначити, що ОСОБА_5 під час проведення слідчого експерименту поводив себе вільно, невимушено, спокійно, що спростовує його твердження про давання ним пояснень конкретних обставин вбивства потерпілого, під будь-яким тиском правоохоронних органів. Захисник обвинуваченого з приводу обставин проведення слідчого експерименту заяв та зауважень не мав, і апеляційний суд не виявив таких істотних порушень чинного КПК України в діях учасників слідчого експерименту, які могли б вказувати на будь-який примус відносно підозрюваного ОСОБА_5 .

Навпаки, ОСОБА_5 під час слідчого експерименту, вільно розповів про обставини скоєння ОСОБА_6 вбивства, показав механізм та місця нанесення ОСОБА_6 ударів потерпілому ОСОБА_12 , повідомив про спільні з ОСОБА_6 дії, направлені на приховування вчиненого злочину, повідомив місце знаходження речових доказів шкарпеток, в яких переносився труп ОСОБА_12 (знайдені у смітнику), куртки, якою у квартирі, де вчинено вбивство, витиралась кров потерпілого та тканини, якою замотувалась голова потерпілого під час перенесення тіла (знайдені на даху будівлі), ці обставини не були відомі та не могли бути відомі органу досудового розслідування на момент проведення слідчого експерименту 27.02.2019 р.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що такі показання ОСОБА_5 є достатньо чіткі та послідовні, в деталях збігаються з об`єктивно зафіксованими в протоколах огляду місця подій слідами обстановки, тілесними ушкодженнями у трупа потерпілого, даними висновку експерта № 584 від 27.04.2019 р. про отримані потерпілим прижиттєві тілесні ушкодження, та підтверджуються сукупністю інших доказів, досліджених в судовому засіданні.

Слід зауважити, що, станом на день проведення слідчого експерименту з обвинуваченим ОСОБА_5 27.02.2019 р., характер, кількість та локалізація тілесних ушкоджень, причина та час смерті потерпілого ОСОБА_12 , органу досудового розслідування не були відомі та не могли бути відомі, оскільки вказані обставини стали відомі органу досудового розслідування лише після отримання висновку експерта № 584 від 27.04.2019 р., в якому, окрім іншого, роз`яснено й причини та час отримання потерпілим тілесних ушкоджень в області голови, у виді подряпин, які утворились посмертно, від зуб тварин.

Впродовж досудового розслідування кримінального провадження, ані ОСОБА_5 , ані його захисник, який призначений в день затримання ОСОБА_5 , не повідомляли про застосування відносно останнього недозволених методів ведення слідства. Про наявність цих обставин, ОСОБА_5 повідомив суд першої інстанції лише 15.11.2021 р., тобто за спливом більше 2 років 6 місяців, після затримання, та за спливом 2 років після направлення обвинувального акту до суду, що свідчить про надуманість таких обставин.

За наведеного, підстав вважати, що відносно ОСОБА_5 застосовувались недозволені методи слідства або порушувалось його право на захист не має.

Стосовно доводів ОСОБА_5 про те, що в основу обвинувального вироку відносно нього покладені лише показання, отримані в ході проведеного з ним слідчого експерименту, апеляційний суд доходить наступного.

Так, Верховний Суд у рішеннях № 197/433/15-к від 01.02.2018 р., № 405/5481/16-к від 12.09.2018 р. висловив позицію, що положення норми ч. 4 ст. 95 КПК України, слід тлумачити в системному зв`язку з ч. 1 ст. 95 КПК України, яка вказує, що розуміється під показаннями в цій статті це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження. Тому, в розумінні положень ст. 95 КПК України, протокол слідчого експерименту не може бути автоматично визнаний недопустимим, а навпаки він може вважатися доказом в силу ст. 84 та п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК України.

Слідчий експеримент за участю ОСОБА_5 проводився не з метою отримання показань ОСОБА_5 , в розумінні ст. 95 КПК України, а з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, відповідно до положень ст. 240 КПК України. Дані слідчого експерименту за участю ОСОБА_5 судом оцінено, як окремо, так і у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні відповідно до вимог кримінального процесуального закону. Слід звернути увагу на те, що під час слідчого експерименту з обвинуваченим ОСОБА_5 досудовим розслідуванням встановлені нові, невідомі раніше органу досудового розслідування, обставини кримінального правопорушення, зокрема послідовність дій ОСОБА_6 направлених на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_12 , в тому числі кількість та порядок нанесення ударів, дії обвинувачених після смерті потерпілого, вказав місцезнаходження речей, які використовувались з метою перенесення трупу потерпілого та з метою приховання слідів кримінального правопорушення, тощо.

Апеляційний суд не приймає до уваги твердження захисника ОСОБА_7 про те, що суд першої інстанції безпідставно прийняв до уваги показання свідка ОСОБА_10 , через невстановлення особи цього свідка, оскільки, в даному випадку, показання свідка ОСОБА_10 , який показав лише про обставини проживання його та особи на ім`я « ОСОБА_16 » ( ОСОБА_12 ) у квартирі ОСОБА_6 , і про те, що 23.02.2019 р. ОСОБА_6 перебував в агресивному стані істотно не впливають на доведеність чи недоведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні вбивства.

Що стосується доводів захисника про те, що у журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення не зареєстрована відповідна заява, як підстава для внесення відомостей до ЄРДР, а також у ЄРДР не вказано ім`я заявника, то апеляційний суд вважає, що вказані процесуальні недоліки під час досудового розслідування, хоча і мають місце, проте не тільки не впливають на доведеність або недоведеність винуватості ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, а й не є підставами для скасування або зміни судового рішення, відповідно до вимог ст. 409 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час внесення до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення, передбачених ст. 214 КПК України, у даному кримінальному провадженні апеляційним судом не встановлено.

Твердження захисника ОСОБА_7 про те, що службова собака лише ймовірно визначила слід волочіння трупу ОСОБА_12 , то ця обставина не спростовує факту виявлення за місцем мешкання ОСОБА_6 ряду доказів, якими підтверджується винуватість останнього у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_17 .

Та обставина, що потерпілий, за даними висновку експерта № 584 від 27.04.2019 р. після отримання тілесних ушкоджень міг жити деякий проміжок часу, який рахується декількома десятками хвилин, та міг здійснювати незначні активні дії, а саме повзти, стогнати, кричати, що на думку захисника, свідчить про відсутність складу кримінального правопорушення передбаченого ст. 115 КК України є безпідставними.

За встановлених судом першої інстанції обставин, стосовно способу заподіяння тілесних ушкоджень шляхом нанесення ударів скляною вазою, їх кількість та локалізація в області голови, внаслідок яких настала смерть потерпілого, з урахуванням чисельності інших спричинених тілесних ушкоджень, не вчинення ОСОБА_6 будь-яких дій, направлених на надання медичної допомоги потерпілому, а навпаки, здійснення заходів направлених на приховування слідів кримінального правопорушення та переміщення трупу потерпілого, свідчать про те, що, як спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_12 , так і настання смерті останнього, охоплювалося єдиним умислом ОСОБА_6 , а відтак період часу, що минув з моменту заподіяння тілесних ушкоджень до настання смерті ОСОБА_12 , для кваліфікації злочину, як умисне вбивство значення не має.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції на підставі глибокого та детального аналізу сукупності доказів у кримінальному провадженні з точки зору їх допустимості, належності, логічності та взаємозв`язку, дійшов вірного висновку про винуватість ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кожному з них кримінального правопорушення, а відтак, ухвалений відносно останніх вирок є законним, обґрунтованим і вмотивованим, підстав для його скасування, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 420, 421, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 грудня 2021 року відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишити без змін, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які тримаються під вартою, в той самий строк з дня вручення їм копії ухвали суду.

Судді

_____________________ _____________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3