Провадження № 1-кп/554/502/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.03.2023 м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника-адвоката - ОСОБА_4 ,

обвинувачених - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Октябрського районного суду м. Полтави кримінальне провадження за № 00004084 від 26.07.2019 за обвинуваченням,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч.2 ст. 263 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Октябрського районного суду м. Полтави перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч.2 ст. 263 КК України. Стосовно обвинувачених обраний зпобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні по справі 15.03.2023 прокурор заявила клопотання про продовження запобіжного заходу стосовно обвинувачених у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Потерпілі по справі в судове засідання не з`явилися.

Захисник ОСОБА_4 зазначив, що клопотання прокурора, ґрунтується тільки на припущеннях, вважав можливим змінити стосовно обвинувачених запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Обвинувачені, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 підтримали думку захисту та заперечували проти задоволення клопотання прокурора, наполягали на зміну стосовно них виду запобіжного заходу на інший не пов`язаний з триманням під вартою, а саме на домашній арешт.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши надані матеріали кримінального провадження прийшов до наступного.

Відповідно до вимог ч. 3 ст.331 Кримінального процесуального кодексу України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, забезпечує особам, яким обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які, з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення законності позбавлення свободи, що означає необхідність перевірки не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а також і мети, з якою застосовувалися затримання та подальше тримання під вартою. При цьому рішення суду про продовження строку тримання під вартою, не може базуватися на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Суд має з`ясувати можливість застосування до особи, яка тримається під вартою, будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження ОСОБА_5 , ОСОБА_6 строку тримання під вартою, суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинуваченим ухилитися від суду, продовжувати вчиняти інші кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

За змістом ст.199 КПК України підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Суд, приймає до уваги ті обставини, що ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинувачуються у скоєнні кримінального правопорушення за ч.4 ст.187 КК України, яке відповідно до вимог ст.12 КК України є особливо тяжким злочином. Більш того дії обвинуваченого ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані також за ч.2 ст.263 КК України, яке є злочином середньої тяжкості. Обвинувачені офіційно не працевлаштовані, у них відсутні офіційні джерела доходу, стійкі соціальні зв`язки. Суд приходить до висновку, що стосовно обвинувачених необхідно продовжити вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

З моменту взяття обвинувачених під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання не змінилися обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинувачених може забезпечити і більш м`який запобіжний захід.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченим більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Беручи до уваги те, що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані судом під час обрання та продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дані про особу обвинувачених, серйозність пред`явленого обвинувачення та тяжкість покарання, що їм загрожує у разі визнання винуватими у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, суд не знаходить підстав для обрання іншого запобіжного заходу.

Даних, які б вказували на неможливість застосування до обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою не встановлено.

Крім цього, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Аналізуючи вищенаведене, суд вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, а доводи обвинувачених та захисту не знайшли свого підтвердження у суді.

Керуючись ст.ст. 177, 183, 331, 371,372 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 13.05.2023 - включно.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянину України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 13.05.2023 - включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1