Справа № 487/2575/22
Провадження № 1-кп/487/596/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2022 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

секретаря: ОСОБА_2

за участі прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченого: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у місті Миколаєві кримінальне провадження, внесеному до ЄРДР № 0001120 від 04.08.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, українця, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, суд,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 22.07.2022 біля 22-00 год., будучи обізнаним про введення на території України воєнного стану, перебував у приміщенні торгівельної зали ТОВ «АТБ-маркет», що розташована за адресою: м. Миколаїв, вул. Крилова 38/2, де у нього виник злочинний, корисливий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій виниклий злочинний умисел ОСОБА_4 , умисно, таємно, протиправно, з метою заволодіння чужим майном та обернення його на свою користь, розуміючи, що на території Миколаївської області введено військовий стан, шляхом вільного доступу зі стелажів, перебуваючи у торгівельному залі вищевказаного магазину, взяв до рук пляшку лікеру фірми «Jim Beam Apple» об`ємом 0,5 л, вартістю 342,96 грн., після чого заховав її до своєї сумки. В подальшому ОСОБА_4 направився в напрямку торгівельних кас, де скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає та останні являються непомітними для персоналу магазину та оточуючих, не оплативши товар, пройшов повз торгівельні каси, тим самим здійснивши крадіжку вищевказаного алкогольного виробу.

В подальшому ОСОБА_4 утримуючи викрадене майно при собі, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядився викраденим на власний розсуд. Спричинивши ТОВ «АТБ- маркет» матеріальний збиток на суму 342,96 гри.,

Допитаний у судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_4 підтвердив всі обставини скоєння кримінального правопорушення, свою вину в скоєному визнав повністю. У вчиненому щиро кається та визнає вину.

Крім того, обвинувачений заявив про те, що він з доказами, добутими органами досудового слідства в підтвердження його провини згоден, їх не оспорює і просить суд в судовому засіданні їх не досліджувати.

Предстаник потерпілої сторони в судове засідання не з`явився, до суду надана заява, в якій просить провадження розглядати за їх відсутності, щодо призначення міри покарання покладаються на розсуд суду. З урахуванням положень ст.325 КПК України, суд вважає можливим з`ясування всіх обставин справи під час судового розгляду проводити без потерпілої.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ч.3 ст.349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349, ст.351 КПК України, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі, окрім допиту обвинуваченого, та дослідження матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

Таким чином, аналізуючи наведене, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю. Дії обвинуваченого, суд вважає за необхідне кваліфікувати за ч. 4 ст. 185 КК України, а саме як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує вимоги пунктів 1 та 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», а також характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених ним кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, на обліку у лікаря нарколога та психолога не перебуває, раніше не судимий. До обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить щире каяття, відшкодування завданих збитків. Обставини, що обтяжують покарання судом не вбачаються та в обвинувальному акті не встановлені. Також суд приймає до уваги, що обвинувачений має на утриманні бабусю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Враховуючи вищевикладені обставини, принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі у розмірі, визначеному санкцією ч.4 ст.185 КК України.

Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі за вчинений злочин, судом враховується, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену Постанові від 28.05.2020 року (справа №753/13972/17; провадження № 51-986км20), згідно якої Верховний суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Таким чином, враховуючи тяжкість вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, усвідомлення останнім протиправності своєї злочинної поведінки, щире каяття, відшкодування спричиненої шкоди, дані про особу винного, те що на утриманні останнього перебуває бабуся ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства, тому в силу ст.75 КК України останнього можливо звільнити від відбування покарання з випробуванням.

Саме таке покарання суд вважає справедливим, пропорційним, необхідним і достатнім для виправлення винного та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень і, в даному випадку мета застосування кримінального покарання буде досягнута.

В силу положень ч. 1 ст. 76 КК України, суд звільняючи ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, покладає на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Запобіжний захід не обирався.

Речові докази та процесуальних витрати по справі відсутні.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Керуючись ст.ст.349, 368, 370, 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст.185 КК України, і призначити покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі із випробуванням, встановивши іспитовий строк на 2 (два) роки.

На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_4 обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Запобіжний захід не обирати.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва, шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити сторонам.

Суддя ОСОБА_1