Провадження № 11-сс/4808/10/23
Категорія ст. 170 КПК України
Слідчий суддя у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши без участі сторін в кримінальному провадженні №0000020 апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 26.08.2022 року про накладення арешту на майно,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді накладено арешт на рухоме майно з позбавленням права на відчуження та розпорядження майном, що на праві приватної власності належить підозрюваному ОСОБА_6 , а саме на транспортні засоби: автомобіль марки Volvo FM 12, VIN НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 ; автомобіль марки DAF CF 85, VIN НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_4 ; причіп марки WEEKEND W350B, VIN НОМЕР_5 , номерний знак НОМЕР_6 ; причіп марки ROLFO ARCTIC V36B, VIN НОМЕР_7 , номерний знак НОМЕР_8 ; причіп LOHR C2, НОМЕР_9 , номерний знак НОМЕР_10 .

Слідчий суддя мотивував ухвалу тим, що слідчим доведено наявність достатніх підстав щодо накладення арешту на вказане майно, як речові докази у кримінальному провадженні, для запобігання можливого приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вилученого майна, оскільки існує сукупність підстав вважати, що вони в подальшому можуть мати доказове значення під час досудового розслідування та могли зберегти на собі сліди кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 вважає ухвалу слідчого судді незаконною через істотні порушення кримінального процесуального закону. Безпідставно обмежено право власності ОСОБА_6 і ОСОБА_7 ; проігноровано незаконність проникнення на земельну ділянку та незаконного вилучення транспортних засобів. Допущено неповноту судового розгляду, оскільки ОСОБА_6 і ОСОБА_7 не причетні до предмету розслідування кримінального провадження; сам лише факт ввезення в Україну та розміщення оголошення продажу транспортних засобів в мережі Інтернет на «auto.гіа» не може свідчити про наявність складу інкримінованого злочину;докази, які б свідчили про наявність достатніх підстав для застосування арешту, в матеріалах справи відсутні. Даних про те, що арештоване майно має ознаки речових доказів в матеріалах провадження немає.

Апелянт вважає, що з клопотанням про арешт майна звернувся неналежний суб`єкт, оскільки як вбачасться із ухвали слідчого судді з клопотанням про арешт майна до слідчого судді звернувся слідчий, а не прокурор, що суперечить вимогам ст. 64-2 ч. 2 КПК України.

Вказує, що будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб?єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обгрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відсутнє належне обгрунтування необхідності арешту майна при винесенні оскаржуваної ухвали, оскільки у клопотанні слідчого не міститься достатніх доказів необхідності арешту майна та його фактичної причетності до кримінального правопорушення. При цьому, вказує, що до гуманітарної допомоги зараховується ще й допомога у вигляді виконання робіт, надання послуг. Проте, цей факт повністю оминається слідчим, як і те, що транспортні засоби були придбані за власні кошти і на праві власності належать ОСОБА_6 ОСОБА_7 . Таким чином, досудовим розслідуванням хибно зазначається, що метою продажу транспортних засобів було отримання прибутку.

В доповненнях захисник ОСОБА_5 вказує, що повідомлення ОСОБА_7 про підозру за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ст.201-2 ч.3 КК України та ст.201-2 ст.15ч.2, ч.3 КК України є необґрунтованою.

Стверджує, що реєстрація кримінального провадження була незаконною.

Зазначає, що у матеріалах клопотання відсутні процесуальні документи щодо правомочності прокурора під час погодження клопотання про накладення арешту на майно. Також стверджує, що у матеріалах кримінального провадження відсутні процесуальні документи щодо правомочності слідчого під час підписання та подання клопотання про накладення арешту на майно.

Зазначає також, що було порушено порядок здійснення повідомлення про підозру ОСОБА_6 .

Вважає, що строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді не був пропущений, оскільки розгляд справи відбувся без виклику ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їхнього захисника, копію оскарженої ухвали було отримано 19.12.2022 року і відповідно до ст.382 КПК України з цієї дати слід обчислювати строк на оскарження.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно відмовити та у разі задоволення апеляційної скарги, встановити строк п`ять днів з моменту її вручення слідчому або прокурору та зобов`язати повідомити суд про її виконання.

Апеляційний розгляд провадження проведено без участі сторін за їх клопотаннями.

Колегія суддів вважає, що апелянтом не пропущено апеляційний строк, оскільки ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику власника автомобіля, тому строк апеляційного оскарження для їх представника згідно ст.395 ч.3 п.2 КПК України обчислюється з дня отримання ним копії судового рішення, що свідчить про те, що апелянтом не було пропущено строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

З`ясувавши обставини цього кримінального провадження, заслухавши доповідь судді, проаналізувавши матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення має бути законним, обґрунтованим й вмотивованим.

Оскаржена ухвала слідчого судді відповідає таким вимогам закону, підстав для її скасування не встановлено.

Слідчий суддя прийшов до правильного висновку про наявність законних підстав для накладення арешту на автомобілі та причепи у цьому провадженні.

Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ст.ст. 170, 172, 173 КПК України, які регулюють правовий порядок і підстави накладення арешту на майно, яке є речовим доказом у кримінальному провадженні, про що ухвалена слідчим поліції постанова, і яке в перспективі може підлягати конфіскації.

Наведені апелянтом апеляційні доводи адвоката не спростовують вказаного висновку слідчого судді і не дають правових підстав для скасування оскарженої ухвали.

Зміст матеріалів провадження дають підстави вважати, що вказане майно відповідає вимогам ст.98 КПК України і для належного забезпечення досудового розслідування на них обґрунтовано накладено арешт, як речові докази, що є необхідним й виправданим для забезпечення належного проведення досудового розслідування на цій стадії.

Доводи апелянта про необґрунтованість підозри його підзахисного слід визнати невмотивованими, оскільки на цій стадії процесу достатньо даних про те, що підозрюваний міг вчинити правопорушення, в якому його підозрюють. Повідомлення про підозру у передбаченому законом порядку ніким не оскаржена.

Посилання захисника на те, що підозрюваний купив вказані автомобілі, є необґрунтованими через відсутність належних правових документів. Окремі додані документи не підтверджують такого юридичного факту, оскільки підлягають відповідній перевірці й оцінці.

Позиція апелянта про те, що відповідно до ст.64-2 ч.2 КПК України до слідчого судді з клопотанням про арешт майна звернувся неналежний суб`єкт, а саме слідчий, а не прокурор, то дані твердження не можуть братися до уваги. Положення ст.64-2 ч.2 КПК України регулюють відносини на стадії судового розгляду. Згідно ст.171 ч.1 КПК України слідчий за погодженням з прокурором наділений повноваженнями звернення з клопотанням про арешт майна до слідчого судді на стадії досудового розслідування.

Його доводи про те, що прокурор та слідчий поліції не мають підтверджень своїх повноважень у цьому провадженні, не ґрунтуються на наявних матеріалах справи. Повноваження цих осіб на цій стадії досудового розслідування є підтвердженими.

Твердження апелянта про те, що немає доказів того, що його підзахисним вчинено злочин, не може бути підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки для перевірки таких даних ведеться досудове розслідування і з цією метою накладено арешт на його майна, яке визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Доводи апелянта на інші порушення у цьому провадженні, зокрема, на порушення права власності, на незаконність проникнення на земельну ділянку, на незаконний огляд і вилучення автомобілів, на порушення строків розгляду клопотання слідчим суддею, на неналежну реєстрацію кримінального правопорушення в ЄРДР, колегія суддів відхиляє, оскільки вони на цій стадії процесу не є істотними і не дають правових підстав для скасування ухвали слідчого судді. Ці обставини мають бути досліджені й оцінені при судовому розгляді справи по суті обвинувачення.

Відповідно до положень ст. 174 КПК України, якщо в арешті майна відпаде потреба, то за відповідним клопотанням зацікавленої особи його може бути скасовано.

За таких обставин, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 26.08.2022 року про накладення арешту на майно -без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4