УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2022 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_4., за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5., прокурора ОСОБА_6., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання у кримінальному провадженні № 120 221 051 000 013 52 від 28.07.2022 за ст. 356 КК України про накладення арешту,

у с т а н о в и в :

До Шевченківського районного суду м. Києва звернувся прокурор Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6. з клопотанням у кримінальному провадженні № 120 221 051 000 013 52 від 28.07.2022 за ст. 356 КК України про накладення арешту на об`єкт нерухомості.

На обґрунтування клопотання зазначено, що у невстановлений досудовим розслідуванням час за адресою: АДРЕСА_1 , проведено самоуправну реконструкцію горища із влаштуванням мансардного поверху, що призвело до його самовільного захоплення.

До Шевченківського УП ГУНП у м. Києві 27.07.2022 надійшла заява ОСОБА_1 , яка проживає за вказаною адресою, про те, що в березні 2022 року, під час здійснення перевірки приміщення горища представниками територіальної оборони виявлено захоплення горища буд. АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 000, квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 151,7 кв.м., на праві приватної власності належить ОСОБА_2 .

Постановою слідчого від 23.09.2022 винесено постанову про визнання вказаного майна речовим доказом у кримінальному провадженні.

Внаслідок незаконної будівельної діяльності зі сторони невстановлених осіб, шляхом збільшення площі квартири за рахунок самоуправного облаштування мансардного приміщення на горищі будинку АДРЕСА_1 , у прокурора виникла необхідність звернення до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, а саме об`єкта нерухомого майна, реєстраційний номер 000, за адресою: АДРЕСА_3 , з метою забезпечення його збереження та унеможливлення подальшої перереєстрації права власності на нього.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити з наведених у ньому підстав.

Враховуючи те, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт не є тимчасово вилученим та розгляд справи без власника майна є необхідним з метою забезпечення можливості арешту майна, у разі ухвалення слідчим суддею відповідного рішення за результатами розгляду клопотання про арешт майна, слідчий суддя дійшов висновку про розгляд вищевказаного клопотання без повідомлення про його розгляд власника майна.

Слідчий суддя, заслухавши доводи прокурора, дослідивши матеріали клопотання, дійшов висновку про таке.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Зазначене положення Конституції покладене в основу однієї з засад кримінального провадження, сутність якої відображена у ст. 16 КПК України та передбачає, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження можливе лише на підставі вмотивованого судового рішення, без наявності якого допускається лише тимчасове вилучення майна.

Наведена засада гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими якого є можливість безперешкодного володіння, користування та розпорядження об`єктом права власності, допускається виключно у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.

Підстави та порядок встановлення тимчасового обмеження прав особи щодо реалізації нею усієї сукупності або ж окремих складових права власності під час досудового розслідування визначені кримінальним процесуальним законодавством.

Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 131 КПК арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу ч. 3 ст. 132 КПК застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.

Досліджуючи існування на момент розгляду клопотання про накладення арешту зазначених складових, слідчий суддя відмічає, що наданими прокурором матеріалами достатньою мірою підтверджується наявність факту вчинення кримінального правопорушення за ст. 356 КК.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема, є доказом вчинення злочину.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

У силу ч.2 ст. 170 КПК арешт майна допускається, серед іншого, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Для реалізації встановленої законом мети відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи, якщо воно відповідає зазначеним у ст. 98 КПК критеріям.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були об`єктом кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом та зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення.

Матеріалами клопотання доведено, що збільшення площі квартири шляхом облаштування мансардного приміщення на горищі будинку АДРЕСА_1 відбулося внаслідок незаконної будівельної діяльності невстановлених осіб, що обґрунтовує потреби досудового розслідування у застосуванні вказаного заходу забезпечення кримінального провадження та обмеження прав осіб з метою недопущення його подальшого відчуження та використання.

Приймаючи до уваги наведене, враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого здійснюється розслідування, обґрунтованість прокурором застосування ініційованого заходу забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку, що наявні достатні підстави для арешту зазначеного у клопотанні майна, оскільки вказане майно є об`єктом злочинних посягань.

Крім того, прокурором доведено існування реальних ризиків подальшого відчуження та використання вказаного майна.

Керуючись вимогами ст. 41 Конституції України, ст. 2, 9, 16, 131, 132, 167, 168, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в:

Клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6. задовольнити.

Накласти у кримінальному провадженні № 120 221 051 000 013 52 від 28.07.2022 за ст. 356 КК України арешт на:

-об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер 000, за адресою: АДРЕСА_3 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_3 .

Встановити заборону вчиняти будь-які дії відносно вказаного майна, зокрема, розпоряджатись вказаним об`єктом нерухомого майна, проводити будівельні роботи, здійснювати реконструкцію.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду упродовж п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Відповідно до ст. 174 КПК України арешт може бути скасований за клопотанням власника або володільця майна, які не були присутніми при розгляді питання про арешт майна.

Слідчий суддя ОСОБА_4