Справа № 487/7960/21
Провадження № 1-кс/487/161/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2023 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 про передачу майна, арештованого ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 11.11.2021 року у кримінальному провадженні, внесеному 10.11.2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000967 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, на відповідальне зберігання, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва з клопотанням про передачу майна, арештованого ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 11.11.2021 року у кримінальному провадженні, внесеному 10.11.2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000967 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, а саме: автомобілю марки «BMW 320 D», реєстраційний номер « НОМЕР_1 » республіки Болгарії, та ключів від нього, на відповідальне зберігання ОСОБА_3 .

В обґрунтування клопотання вказано, що ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 11.11.2021 року було накладено арешт автомобіль марки «BMW 320 D», реєстраційний номер « НОМЕР_1 » республіки Болгарії, номер кузова НОМЕР_2 та ключі від нього. ОСОБА_3 зазначає, що є сумлінним покупцем та придбав авто на законних підставах та у встановленому законом порядку. На даний час автомобіль перебуває на відкритій місцевості (місто Миколаїв, вулиця Біла, 44). Внаслідок чого на нього впливають зовнішні чинники які мають негативний вплив на його технічний стан. Приймаючи до уваги той факт, що на даний час на території України введено воєнний стан, а територія Миколаївської області є зоною проведення бойових дій, арештований автомобіль є засобом евакуації заявника та членів його сім`ї. Крім того, для забезпечення проведення відповідних експертних досліджень потрібно забезпечити доступ до номеру двигуна, який розташовано у нижній частині блоку циліндрів шляхом демонтування агрегату з підкапотного простору транспортного засобу, що можливо лише в умовах станції технічного обслуговування.

ОСОБА_3 клопотання підтримав, просив його задовольнити, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю.

Прокурор Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_4 просила відмовити у задоволенні клопотання, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю.

Дослідивши матеріали за клопотанням, слідчий суддя приходить до наступного.

За змістом ч. 1 ст. 174 КПК України, власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Перевіркою матеріалів встановлено, що в провадженні СД Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області перебувають матеріали досудового розслідування за №0000967 від 10.11.2021, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст. 290 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 09.11.2021 під час проведення переоформлення транспортного засобу BMW 320 D на території Миколаївського сервісного центру МВС України по пров. Транспортному, 1-а, було виявлено, що номерний знак кузова знищений шляхом зпилу.

Даний факт зареєстровано до ЖЕО Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області за № 21242 від 09.11.2021 та в подальшому внесено до ЄРДР за №0000967 від 10.11.2021 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст. 290 КК України.

Із наданих матеріалів вбачається, що 09.11.2021 до Територіального сервісного центру МВС в Миколаївській області «4841» за адресою: м. Миколаїв, провулок Транспортний, 1а, звернувся ОСОБА_3 з метою проведення операції з переоформлення транспортного засобу марки «BMW 320D», з реєстраційним номером « НОМЕР_1 » республіки Болгарії.

Під час проведення криміналістичного дослідження транспортного засобу «BMW 320D», з реєстраційним номером « НОМЕР_1 » республіки Болгарії, згідно висновку експертного дослідження №15/4841/6Д від 09.11.2021, було встановлено, що на лівому боці блоку циліндрів в нижній його частині ідентифікаційний номер двигуна відсутній. Маркувальний майданчик вкритий шаром бруду. Після видалення бруду з номерного майданчика на його поверхні виявлено хаотичні, різнонаправлені траси нерівномірної глибини та металевий блиск самої поверхні майданчика. Номер двигуна знищено шляхом спилювання за допомогою абразивних матеріалів.

09.11.2021, в ході огляду місця події за адресою: м. Миколаїв, вул. Була 44, виявлено та вилучено автомобіль марки «BMW 320D», з реєстраційним номером « НОМЕР_1 » республіки Болгарії та поміщено на майданчик Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області за адресою: м. Миколаїв, вул. Біла 44, та вилучено ключі від зазначеного транспортного засобу.

10.11.2021 року дізнавачем винесено постанову про визнання автомобілю марки «BMW 320 D», реєстраційний номер « НОМЕР_1 » республіки Болгарії, номер кузова НОМЕР_2 ; ключів від автомобіля марки «BMW 320 D», реєстраційний номер « НОМЕР_1 » речовими доказами у кримінальному провадженні та визначено їхнє місце зберігання: автомобіль залишено на зберігання на території внутрішнього двору Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області за адресою: місто Миколаїв, вулиця Біла, 44; ключі від транспортного засобу залишено в матеріалах кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 11.11.2021 року (справа №487/7960/21, провадження 1-кс/487/6298/21) було накладено арешт на майно третьої особи, вилучене в рамках розслідування кримінального провадження №0000967 в ході проведення огляду 09.11.2021, а саме: автомобіль марки «BMW 320 D», реєстраційний номер « НОМЕР_1 » республіки Болгарії, номер кузова НОМЕР_2 ; ключі від автомобіля марки «BMW 320 D», реєстраційний номер « НОМЕР_1 ».

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження (ч. 2 ст. 91 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК України випадках, - на потерпілого.

Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає (ч. 2 ст. 92 КПК України).

Згідно ст. 93 КПК України, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому КПК України.

Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 93 КПК України).

Відповідно до ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в ч. 1 ст. 98 КПК України.

За змістом ч. 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України. Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно частин 1 та 2 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен, у тому числі, враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч. 2 ст. 100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 року №1104 (далі за текстом Порядок КМУ від 19.11.2012 року №1104).

Згідно пункту 4 Порядку КМУ від 19.11.2012 року №1104 речові докази, крім тих, що повернуті власнику або передані йому на відповідальне зберігання, реалізовані, знищені, технологічно перероблені, зберігаються до передачі їх суду в органі, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, підрозділ дізнання, або інших місцях зберігання, визначених у цьому Порядку. Якщо через громіздкість чи з інших причин речові докази не можуть бути передані суду, вони зберігаються в органі, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, підрозділ дізнання, або інших місцях зберігання, визначених у цьому Порядку, до набрання законної сили судовим рішенням, яким закінчується кримінальне провадження або вирішується спір про їх належність у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 20 Порядку КМУ від 19.11.2012 року №1104, зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.

За змістом до п. 1 ч. 6 ст. 100 КПК України, речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню: 1) повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження; 2) передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду для реалізації, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження; 3) знищуються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду, якщо такі товари або продукція, що піддаються швидкому псуванню, мають непридатний стан; 4) передаються для їх технологічної переробки або знищуються за рішенням слідчого судді, суду, якщо вони відносяться до вилучених з обігу предметів чи товарів, а також якщо їх тривале зберігання небезпечне для життя чи здоров`я людей або довкілля.

Таким чином, визначення місця знаходження речового доказу протягом досудового розслідування покладено законом на орган досудового розслідування, за виключенням випадків вирішення питання передачі речового доказу на реалізацію, що у цьому випадку не мало місця.

Згідно матеріалів кримінального провадження №0000967 встановлено, що постановою дізнавача СД Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області від 10.11.2021 року було призначено у даному кримінальному провадженні трасологічну експертизу за спеціальністю 4.4. (дослідження ідентифікаційних номерів та рельєфних знаків), виконання якої доручено експертам Миколаївської НДЕКЦ МВС України, яке розташоване за адресою: місто Миколаїв, вулиця 1-а Військова, 2-А. На вирішення експерта поставлено питання: чи змінювалися ідентифікаційний номер (шасі, кузова, двигуна) на автомобілі марки «BMW 320 D», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », якщо так, то яким шляхом? Який первинний ідентифікаційний номер (шасі, кузова, двигуна), який піддавався змінам, на автомобілі марки «BMW 320 D», реєстраційний номер « НОМЕР_1 »?

Відповідно до вказаної постанови від 10.11.2021 року у розпорядження експерта надано автомобіль марки «BMW 320 D», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », який знаходиться на території спеціально обладнаного майданчика (місто Миколаїв, вулиця Біла, 44). Для ознайомлення експерту надано автомобіль, матеріали кримінального провадження при необхідності. Відповіді на всі клопотання експерта покладено на дізнавача сектору дізнання, у провадженні якого перебувають матеріали кримінального провадження.

Згідно клопотання експерта до дізнавача СД Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 від 15.11.2021 року №СЕ-19/115-21/15017 КДТЗ у зв`язку з відсутністю реєстраційних документів на транспортний засіб та початкових вихідних даних, порушено питання про надання: у зв`язку з необхідністю використання спеціальної техніки, матеріалів та комп`ютерних баз даних, які неможливо доставити до місця зберігання транспортного засобу, надати на огляд транспортний засіб автомобіль марки «BMW 320 D» за адресою: місто Миколаїв, провулок Транспортний, 1а (ТСЦ 4841); забезпечити вільний доступ до ідентифікаційного номера кузова, номерної деталі та прилеглих до неї частин шляхом демонтажу деталей, які можуть завадити проведенню дослідженні; забезпечити доступ до номеру двигуна, який розташований у нижній частині блоку циліндрів шляхом демонтування агрегатів з підкапотного простору транспортного засобу «BMW 320 D»; копії реєстраційних документів на транспортний засіб «BMW 320 D».

Отже, у зв`язку з існуванням сукупності підстав та розумних підозр вважати, що зазначений вище транспортний засіб та ключі від нього є доказом злочину, об`єктом кримінально протиправних дій, зберіли на собі сліди злочину та містять відомості, які можуть бути використані яки доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, а також враховуючи доведеність дізнавачем наявності ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України, а саме: можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вказаного майна, слідчий суддя прийшов до висновку про обґрунтованість заявленого клопотання та наявність підстав для його задоволення, про що 11.11.2021 року було постановлено відповідну ухвалу. При цьому слідчим суддею враховано розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

За змістом ст. 100 КПК України та Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 року №1104 (далі за текстом Порядок КМУ від 19.11.2012 року №1104), визначення місця знаходження речового доказу протягом досудового розслідування покладено законом на орган досудового розслідування, за виключенням випадків вирішення питання передачі речового доказу на реалізацію, що у цьому випадку не мало місця.

З огляду на викладене, у зв`язку із недоведеністю того, що в подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано, враховуючи, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування (в тому числі з урахуванням проведення трасологічної експертизи) виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, та відповідають меті досягнення дієвості кримінального провадження, а визначення місцезнаходження речового доказу протягом досудового розслідування покладено законом на орган досудового розслідування, за виключенням випадків вирішення питання передачі речового доказу на реалізацію, що у цьому випадку не мало місця, клопотання про передачу майна на відповідальне зберігання задоволенню слідчим суддею не підлягає, що не є перешкодою для звернення з відповідним клопотанням до органу досудового розслідування.

Крім того, згідно ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. З огляду на викладене, слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити норми ст. 308 КПК України, відповідно до яких підозрюваний, обвинувачений, потерпілий, інші особи, права чи законні інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, мають право оскаржити прокурору вищого рівня недотримання розумних строків слідчим, дізнавачем, прокурором під час досудового розслідування. Прокурор вищого рівня зобов`язаний розглянути скаргу протягом трьох днів після її подання і в разі наявності підстав для її задоволення надати відповідному прокурору обов`язкові для виконання вказівки щодо строків вчинення певних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень. Особа, яка подала скаргу, невідкладно письмово повідомляється про результати її розгляду (ч. 2 ст. 308 КПК України). Службові особи, винні в недотриманні розумних строків, можуть бути притягнуті до відповідальності, встановленої законом (ч. 3 ст. 308 КПК України).

Керуючись ст.ст. 84, 91-94, 98, 100, 170-174, 309 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про передачу майна, арештованого ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 11.11.2021 року у кримінальному провадженні, внесеному 10.11.2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000967 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, на відповідальне зберігання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Заперечення проти ухвали слідчого судді, що не підлягають оскарженню, можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1