Справа № 489/3532/22
кримінальне провадження
№1-в/489/18/23
УХВАЛА

21 березня 2023 р. м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві подання про застосування покарання за наявності кількох вироків відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

НОМЕР_1 :

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 02.07.2021 ОСОБА_3 засуджено за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі з випробуванням строком на 2 роки.

Крім того, вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 26.01.2022 ОСОБА_3 був засуджений за ч.3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі з випробуванням строком на 2 роки.

Начальник Інгульського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Миколаївські, Донецькій, Луганській та Херсонській областях ОСОБА_4 звернувся до суду з поданням про визначення порядку виконання вироків Заводського районного суду м. Миколаєва від 02.07.2021 та Жовтневого районного суду Миколаївської області від 26.01.2022 відносно ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про застосування покарання за наявності кількох вироків.

Частиною 5 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Згідно з пунктом 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», за наявності щодо засудженого вироку, який не виконано і про який не було відомо суду, що постановив останній за часом вирок, суд за місцем виконання цього вироку зобов`язаний визначити порядок застосування покарання за всіма вироками.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду від 27 березня 2018 року в провадженні № 51-717км18, коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення першого вироку інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, або звільняється від відбування покарання з випробуванням, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Дослідивши надані матеріали, судом було встановлено, що Жовтневим районним судом Миколаївської області при призначенні покарання ОСОБА_3 за вироком від 26.01.2022 не був врахований вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 02.07.2021. Також вироком Центрального районного суду від 04.02.2022, ОСОБА_3 було визнано винним за ч.2 ст.289 КК України та засуджено до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. В мотивувальній частині вироку визначено, що вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 02.07.2021 не береться до уваги оскільки підлягає самостійному виконанню, а вирок Жовтневого районного суду Миколаївської від 26.01.2022 на той час не набрав законної сили.

З огляду на вищезазначене суд приходить до висновку про визначення самостійного виконання покарань за даними вироками.

На підставі викладеного, керуючись ст. 372, п. 11 ч.1 ст. 537, п.2 ч.2 ст. 539 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 02.07.2021 та вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 26.01.2022 відносно засудженого ОСОБА_3 - виконувати самостійно.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя