ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.11.2022 року місто Львів
Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Суми, громадянина України, українця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє 21.10.2020 Святошинським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України засудженого до покарання у виді 3 роки 6 місяців позбавлення волі,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 Кримінального Кодексу України,-

встановив:

05 серпня 2022 року, близько 18 год 00 хв, ОСОБА_4 , будучи раніше судимим 21 жовтня 2020 року вироком Святошенського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 185 КК України засудженим до покарання 3 роки 6 місяців позбавлення волі, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення за рахунок злочинної діяльності, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, його суспільно - небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливого мотиву, в умовах воєнного стану, запровадженого в Україні з 05 год 30 хв, 24.02.2022, на підставі Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022, зі змінами, внесеними згідно з Указом Президента України №133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, у зв`язку із вторгненням російської федерації на територію України, зайшов у приміщення магазину «COCOS», за адресою: м. Львів, вул. Шпитальна, буд. 22 та скориставшись відсутністю стороннього нагляду таємно викрав зі столу гаманець чорного кольору, вартістю 500 гривень в якому знаходилися грошові кошти в сумі 22000 гривень та мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi Note 10 Pro», вартістю 9000 гривень. Після чого з викраденим майном вибіг з приміщення магазину та почав втікати, оскільки зрозумів, що був викритий потерпілим, який переслідував його та не звертаючи уваги на вимоги останнього зупинитися, продовжував реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), втік з місця події, біжучи витягнув з гаманця грошові кошти в сумі 8700 гривень, які помістив собі під одяг. В подальшому, втікаючи від потерпілого, переліз через паркан поблизу будинку АДРЕСА_2 , де втратив мобільний телефон та гаманець з грошовими коштами в сумі 13300 гривень. Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_4 заподіяв потерпілому ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 31500 гривень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 частково визнав фактичні обставини вчинення ним крадіжки гаманця з грошовими коштами та мобільного телефону, але не погодився з кваліфікацією своїх дій за ч. 4 ст. 186 КК України, стверджуючи, що він вчинив крадіжку (ст. 185 ККУ), а не грабіж. Також показав, що в період вчинення інкримінованого йому злочину проживав на вулиці та перебував у скрутному матеріальному становищі. Пояснив, що він 05 серпня 2022 року близько 18 год, проходячи по вулиці Шпитальній у місті Львові, зайшовши в магазин, помітив гаманець і телефон, взяв їх і покинув магазин. Пройшовши 50 - 70 метрів, почав бігти, оскільки зрозумів, що вчинив злочин. Побачивши, що потерпілий його переслідує, витягнув грошові кошти з гаманця та помістив собі за пояс, а гаманець та телефон викинув. Вказав, що коли він втікаючи перелізав через паркан, заплутався у колючих дротах даного паркану. Потерпілий почав кричати до нього щоб він повернув йому гроші, що він і зробив, кинувши їх. Поки потерпілий збирав грошові кошти, він розпутався від колючого дроту та утік. В подальшому помітив, що у нього залишились ще грошові кошти та зрозумів, що повернув потерпілому не усю суму. Кошти які у нього залишились він витратив на власні потреби та потерпілому їх не повернув, як безпосередньо після скоєння злочину, так і у подальшому.
В ході судового провадження судом створено всі необхідні умови для реалізації сторонами процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, що зокрема підтверджується тим, що усі докази були досліджені судом безпосередньо в присутності учасників процесу, а також тим, що кожен з учасників процесу мав можливість скористатись правом на подачу доказів суду, висловитись щодо допустимості та належності кожного доказу окремо та заявити відповідні клопотання суду.

Безпосередньо дослідивши докази подані під час судового розгляду, як стороною обвинувачення так і стороною захисту, оцінюючи їх в сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку, провівши у повному обсязі судовий розгляд, допитавши обвинуваченого, потерпілого та свідків, дослідивши нижченаведені докази, перевіривши доводи учасників процесу, суд приходить до висновку, що незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини у пред`явленому йому обвинуваченні, вина останнього повністю та об`єктивно стверджується наступними дослідженими судом доказами.

Протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 05.08.2022, згідно якого потерпілий ОСОБА_6 заявив, що 05 серпня 2022 року близько 18.00 год по вул. Шпитальній, 22 у м. Львові невідома особа шляхом вільного доступу із гаманця чорного кольору, який знаходився на столі магазину «Кокос» викрала грошові кошти у сумі 8700 гривень.

Витягом про реєстрацію звернення за фактом викрадення майна, з якого вбачається, що вказане звернення стосується факту викрадення майна потерпілого 05 серпня 2022 року.

Протоколом огляду місця події від 05 серпня 2022 року та фототаблицею до даного протоколу, відповідно до яких було проведено огляд приміщення магазину «COCOS», за адресою: м. Львів, вул. Шпитальна, 22 та зафіксовано розташування відповідних об`єктів на місці вчинення злочину.

Постановою про зняття показань технічних приладів та технічних засобів від 08 серпня 2022 року, відповідно до якої постановлено зняти показання з технічного приладу, що має функцію відеозапису, а саме з камери відеоспостереження, що розташована в публічно доступному місці, в «АТБ-Маркет», по вул. Шпитальна, 11 у м. Львові за період часу з 18 год 05 хв 05 серпня 2022 року по 18 год 08 хв 05 серпня 2022 року та протоколом зняття показань з технічних приладів та технічних засобів від 08 серпня 2022 року, відповідно до якого слідчий СВ Львівського районного управління поліції № 1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_7 здійснив зняття показань з вищезазначеного технічного приладу.

Відеозаписами з камер спостереження, постановою про визнання речовим доказом від 08 серпня 2022, якою паперовий конверт білого кольору, у якому знаходиться DVD-R диск ємкістю 4.7 GB з наявними на ньому відеозаписами визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, протоколом огляду від 08 серпня 2022 року, яким зафіксовано огляд вказаних відеозаписів. З даних доказів встановлено наступне.

На відеозаписі «CH14-0633-00000000.mp4» зафіксовано як обвинувачений ОСОБА_4 біжить по вулиці, та під час руху кладе щось у свої штани.

На відеозаписах «CH01-0636-00000000.mp4» та «CH12-0642-00000000.mp4» зафіксовано як обвинувачений ОСОБА_4 біжить по вулиці, а за ним біжить потерпілий ОСОБА_6 .

Протоколом пред`явлення особи для впізнання від 10.08.2022 року та фототаблицею до даного протоколу. З даного протоколу встановлено, що серед пред`явлених для впізнання осіб, потерпілий ОСОБА_6 впізнав чоловіка (обвинуваченого ОСОБА_4 ). За твердженням потерпілого, саме цей чоловік заволодів його майном.

Протоколом огляду предмету від 10 серпня 2022 року та додатком до даного протоколу, відповідно до яких, слідчим було проведено огляд шкіряного гаманця фірми «GG» та мобільного телефону марки «Xiaomi Redmi Note 10 Pro», викрадених у потерпілого.

Постановою про визнання речовим доказом від 10.08.2022 року, якою вищевказані гаманець та мобільний телефон, визнано речовими доказами.

Протоколом пред`явлення особи для впізнання з фотознімками від 20.08.2020. Згідно даного протоколу, свідок ОСОБА_8 заявив, що серед пред`явлених йому для впізнання фотознімків, він із впевненістю впізнав чоловіка, який на 3-й фотографії зліва - ОСОБА_4 . ОСОБА_8 вказав, що саме цей чоловік заволодів майном ОСОБА_6 05 серпня 2022 року.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 09 вересня 2022 року, який було проведено за участю ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 у присутності понятих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та фототаблицями до даного протоколу. Відповідно до вказаного протоколу, слідчим експериментом встановлено обставини того, як 05 серпня 2022 близько 18.00 год, ОСОБА_4 зайшов у приміщення магазину «COCOS», за адресою: м. Львів, вул. Шпитальна, 22 та скориставшись відсутністю стороннього нагляду таємно викрав зі столу гаманець чорного кольору, в якому знаходилися грошові кошти в сумі 22000 гривень та мобільний телефон голубо-зеленого кольору. Після чого з викраденим майном вибіг з приміщення магазину та почав втікати, оскільки зрозумів, що був викритий потерпілим, який переслідував його. Тікаючи від потерпілого, ОСОБА_4 дістав із гаманця грошові кошти, які помістив собі під одяг. В подальшому тікаючи від потерпілого, обвинувачений переліз через паркан поблизу будинку АДРЕСА_2 , де втратив мобільний телефон та гаманець. Після чого, потерпілий та невідомий чоловік почали кричати до обвинуваченого та вимагати повернути грошові кошти, а обвинувачений дістав з під одягу частину грошей та кинув в їх сторону. Після чого обвинувачений покинув місце події.

Також, вина ОСОБА_4 підтверджується показами потерпілого ОСОБА_6 , який в судовому засіданні показав, що 05 серпня 2022 року близько 18.00 год, він разом з ОСОБА_11 перебували в магазині «COCOS», за адресою: м. Львів, вул. Шпитальна, 22. Моменту коли обвинувачений зайшов в приміщення магазину він не бачив, лише ОСОБА_11 побачила його в момент коли той виходив з магазину. Після цього він виявив, що відсутній його мобільний телефон та гаманець, які до того лежали на столі та одразу кинувся навздогін за ОСОБА_4 . Бігши за обвинуваченим, потерпілий кричав щоб той зупинився. Під час цього переслідування обвинувачений перелазив через паркан з колючим дротом і в цей момент у нього випав мобільний телефон та гаманець потерпілого. Потерпілий піднявши гаманець зрозумів, що він порожній та почав кричати до обвинуваченого щоб той повернув гроші. Після цього, обвинувачений дістав із штанів жменю грошей та кинув потерпілому. Поки потерпілий перераховував гроші, обвинувачений розпутався із колючого дроту та втік. Потерпілий перерахувавши гроші, виявив, що із 22000 гривень, які були у гаманці, обвинувачений повернув йому лише 13300 гривень.

Крім цього, вина ОСОБА_4 підтверджується показами свідка ОСОБА_11 яка в судовому засіданні показала, що 05 серпня 2022 року близько 18.00 год, вона разом з потерпілим перебували в магазині «COCOS», за адресою: м. Львів, вул. Шпитальна, 22. Почувши незначний рух, вона повернула голову та побачила як на вихід з магазину біжить худорлявий чоловік в спортивному одязі темного кольору. Вона одразу підбігла до каси, щоб перевірити чи все на місці. В цей момент потерпілий ОСОБА_6 виявив, що відсутній його гаманець та мобільний телефон, після чого одразу побіг за чоловіком, який вибіг з магазину. В подальшому ОСОБА_11 теж побігла за ними. В момент коли вона побачила потерпілого, обвинуваченого вже не було, а потерпілий збирав із землі гроші. Вони разом з потерпілим перерахували гроші та виявили відсутність частини грошей. Після цього, вона намагалася з`ясувати куди втік обвинувачений.

Також, вина ОСОБА_4 підтверджується показами свідка ОСОБА_8 , який в судовому засіданні показав, що він бачив як 05 серпня 2022 року близько 18.00 год обвинувачений біг по вулиці Шпитальній, 22 у місті Львові. Після цього з магазину «COCOS» вибіг потерпілий ОСОБА_6 та побіг слідом за обвинуваченим. Наздогнавши обвинуваченого та потерпілого, свідок побачив, що обвинувачений застряг на паркані та кричав «відпустіть, відпустіть». В цей момент потерпілий стояв під парканом та кричав до обвинуваченого щоб той віддав гроші. Після чого, обвинувачений почав кидати гроші та утік.

Отже, наведені докази відображають та засвідчують перебіг подій наведений у фабулі даного вироку, як обставини встановлені судом. Зокрема, сам обвинувачений не мав заперечень щодо змісту доказів у справі, а лише фактично наголосив, що орган досудового розслідування невірно кваліфікував його дії.

Суд вважає безпідставними доводи обвинуваченого про те, що його дії невірно кваліфіковані як грабіж, виходячи з наступного.
Чинний КК визначає крадіжку як таємне викрадення чужого майна. Натомість грабіж, відповідно до ст. 186 зазначеного Кодексу- це відкрите викрадення чужого майна. Тобто ці склади злочинів відрізняються за способом їх вчинення.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.
Грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, котра у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені й оцінюються як викрадення.
Розрізняючи крадіжку та грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій.
Крадіжка визнається закінченим злочином з моменту протиправного вилучення майна, коли винна особа отримала реальну можливість розпорядитися чи користуватися ним (заховати, передати іншим особам, вжити за призначенням тощо). Визначення того, чи мала особа можливість розпорядитися чи користуватися викраденим майном, вирішується у кожному конкретному випадку з урахуванням характеру майна, місця, з якого воно було вилучено, та інших обставин, які дають змогу констатувати факт розпорядження, користування майном на власний розсуд.
Дії, розпочаті як таємне викрадення чужого майна, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном або його утримання, належить кваліфікувати як грабіж (постанова Верховного Суду колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 27 серпня 2019 року справа № 520/16742/16-к провадження № 51-9589км18).

Враховуючи, що обвинувачений намагався залишити місце скоєння злочину шляхом втечі, а потерпілий намагався наздогнати його та затримати, зокрема потерпілий в процесі переслідування звертався до обвинуваченого щодо повернення викраденого майна та припинення злочинних дій, а дану обставину визнав і сам обвинувачений, показавши, що потерпілий його переслідував та кричав йому вслід щоб він повернув викрадені речі, отже заволодіння відбулося відкрито, що, в сукупності зі всіма іншими доказами у справі свідчить про вірну кваліфікацію дій обвинуваченого як грабіж.
Суд вважає, що здобуті та досліджені в ході розгляду у суді даної справи докази є достатніми для ухвалення законного та об`єктивного рішення у справі та належної перевірки доводів учасників процесу, а також доказів у справі.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинено і обвинувачена особа є винною у його вчиненні.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих суду доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати усі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за інкримінованим обвинуваченням.

Крім того, у п. 2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону.

Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Оцінюючи вищеописані зібрані по справі, досліджені та перевірені в судовому засіданні докази, суд визнає їх такими, що знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку з інкримінованим правопорушенням, не спростовані в ході судового розгляду, передбачені як джерела доказування чинним законодавством та зібрані у відповідності з процесуальними нормами, відтак суд вважає повністю доведеним факт вчинення особою інкримінованого кримінального правопорушення.

Зважаючи на вищенаведені доводи та мотиви, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 доведена поза розумним сумнівом.

Суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України.

В ході судового розгляду судом детально проаналізовано поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, рівень суспільної небезпеки обвинуваченого, наслідки суспільно-небезпечного діяння останнього, дані про особу обвинуваченого, його спосіб життя, ймовірність вчинення ним нових злочинів, зважено на усі обставини кримінального провадження в їх сукупності.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує положення ст. 65 КК України, відповідно до яких, суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;
2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Також, суд враховує, що згідно зі статтями 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Отже, суд виходить з того, що положення Кримінального кодексу України наділяють його правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Таким чином, обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, суд бере до уваги характер та тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, форму вини, спосіб вчинення злочину та його стадію, конкретні обставини вчинення злочину, відношення обвинуваченого до скоєного.

Також, суд враховує фактичні обставини справи і тяжкість заподіяних злочином наслідків, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, не перебуває на обліку в лікаря нарколога та лікаря психіатра, згідно характеристики виданої державною установою «Київський слідчий ізолятор» характеризується посередньо.

Суд враховує, що обвинуваченим частково відшкодована шкода у сумі 22800 гривень. Разом з тим, повністю збитки потерпілому обвинувачений не відшкодував. Крім того, суд приймає до уваги те, що обвинувачений вибачився перед потерпілим в присутності учасників процесу.

Водночас, обвинувачений будучи раніше судимим за корисливі злочини, належних висновків для себе не зробив і продовжив свою злочинну діяльність, повторно скоївши злочин.

Пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обвинуваченого обставин судом не встановлено.

Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст. 50, 65 КК України, метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

При цьому, суд враховує положення ч.ч.1,2 ст.50 КК України, згідно яких, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Визначаючи вид та розмір покарання, суд також, виходить з того, що каральна функція, тобто акт покарання від імені держави як засіб запобігання нових правопорушень, що є уособленням негативної реакції держави на скоєне правопорушення, не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.

Отже, покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки особи. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

Беручи до уваги вказані обставини, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, за якою кваліфіковано його дії.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд застосовує судову дискрецію (судовий розсуд), тобто поняття яке у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Також, визначаючи обвинуваченому вид і розмір покарання, суд виходить з того, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. Крім того, суд враховує те, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Системний аналіз та юридичний зміст положень ч. 2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа.

При розгляді даного кримінального провадження суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством, як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. В свою чергу, справедливість це одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

На переконання суду, таке покарання для засудженого відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності. Наведене покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу, слід залишити без змін.

Питання речових доказів по справі слід вирішити у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 7 (семи) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_4 , у виді тримання під вартою - залишити без змін.

Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_4 рахувати з моменту фактичного затримання 10 серпня 2022 року.

Речовий доказ, після набрання вироком законної сили:

-паперовий конверт білого кольору, у якому знаходиться DVD-R диск ємкістю 4.7 GB, на якому наявний відеозапис: CH01-0636-00000000.mp4, CH12-0642-00000000.mp4, CH14-0633-00000000.mp4 залишити в матеріалах кримінального провадження;

-шкіряний гаманець марки «GG» чорного кольору та мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi Note 10 Pro» вважати повернутим потерпілому ОСОБА_6 , за належністю.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_1