Справа № 545/5048/22
Провадження № 1-кп/545/329/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.11.2022 року Полтавський районний суд Полтавської області

у складі головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю адвоката ОСОБА_4

за участю обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава судовий розгляд кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000184 від 24.06.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Филенкове Чутівського району Полтавської області, українець, громадянин України, розлучений, має одну малолітню дитину, військовослужбовець за контрактом, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.5 ст.407 КК України, суд
ВСТАНОВИВ:

Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_6 укладено із ОСОБА_5 контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового, сержантського (старшинського) складу від 26.06.2019 строком на три роки.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 192 від 23.07.2019, ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та призначено на посаду стрільця-помічника гранатометника третього десантно-штурмового взводу третьої десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_2 .

Вимоги ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують ОСОБА_5 захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

У відповідності до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (зі змінами), ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, ОСОБА_7 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та інше.

Пунктом 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: на території військової частини або в іншому місці роботи протягом робочого часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком; на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно вимог ст.ст. 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків він зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові. Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Статтями 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, визначено необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.
Указом Президента України № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 26.03.2022, строком на 30 діб.
Указом президента України № 259/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год 30 хв 25 квітня строком на 30 діб.
Указом президента України № 341/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год 30 хв 25 травня строком на 90 діб.

Указом президента України № 573/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год 30 хв 23 серпня строком на 90 діб.

Однак, ОСОБА_7 , під час проходження військової служби, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях.

ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем, достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно дотримуватись вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, які зобов`язують його: свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків.
Водночас, ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем, перебуваючи на посаді стрільця-помічника гранатометника третього десантно-штурмового взводу третьої десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_2 , реалізуючи свій злочинний умисел, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби, самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 , в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, за відсутності поважних причин, 15.06.2022 приблизно 08 год. 10 хв., більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 , яка розташовується у АДРЕСА_2 , при цьому час проводив на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
Станом на 11.10.2022 року ОСОБА_7 не повернувся до військової частини НОМЕР_2 .
Таким чином, 15 червня 2022 року о 08 год. 10 хв. ОСОБА_7 умисно залишив військову частину НОМЕР_2 , яка розташовується у АДРЕСА_2 та незаконно перебував не за місцем служби станом 11.10.2022.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 самовільне залишив військову частину без поважних причин, вчинене військовослужбовцем в умовах воєнного стану, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, за викладеними обставинами в обвинувальному акті, визнав повністю та пояснив суду, що він, взнавши про загибель свого батька, був у такому душевному стані, що залишив військову частину і поїхав до своєї матері. Він щиро розкаюється у скоєному та просить суд суворо його не карати.
Інші докази судом не досліджувалися через ст.349 КПК України, які всіма учасниками судового розгляду визнані і не оспорюються. При цьому судом з`ясовано чи правильно розуміють учасники процесу зміст цих обставин, чи немає сумнівів в добровільності і істинності їх позицій, при цьому судом роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку.

Оцінюючи в сукупності всі обставини по справі суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України доведена і його слід кваліфікувати за ч.5 ст. 407 КК України, як використання завідомо підробленого документа - посвідчення тракториста-машиніста,

Доведена вина ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України і його дії вірно кваліфіковані за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене військовослужбовцем в умовах воєнного стану, що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст.17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні у справі «Коробов проти України» від 21.10.2011 року.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 міри покарання, суд приймає до уваги, що відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Отже ці дані підлягають обов`язковому врахуванню. Крім того, під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд приймає до уваги, що обвинувачений щиро розкаюється у скоєному, активно сприяв досудовому розслідуванню, задовільно характеризується, як пом`якшувальні вину обставини.
Обтяжливих вину обставин у відповідності до ст.67 КК України, не має.
Санкцією частини 5 статті 407 КК України передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

При призначенні покарання, суд враховує характер і ступень тяжкості злочину, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, конкретні обставини справи, вказані дані про особу ОСОБА_5 , його відношення до скоєного та вважає, що виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 можливо без ізоляції від суспільства.

Згідно до вимог ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивовуючи своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини КК України.

Суд вважає можливим при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 застосувати ст.69 КК України, приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_7 на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має постійне місце мешкання, має держані нагороди, а саме: медаль «Захисникам вітчизни» , ювілейну медаль « ІНФОРМАЦІЯ_2 », медаль «Громадський захисник», нагороджений відзнакою Президента України «За участь в антитерористичної операції», має Подяку, як захиснику Вітчизни за мужність та відвагу під час проведення антитерористичної операції на Донбасі, нагороджений грамотою за зразкове виконання службових обов`язків, є учасником бойових дій, стан здоров`я його матері ОСОБА_8 , смерть його батька ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 від отриманих поранень,

Суд вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання з застосуванням ст.69 КК України буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів та саме це покарання найбільше відповідатиме меті його призначення відповідно до ст. 50 КК України.
Судових витрат по справі не має.

Цивільний позов по справі не заявлений.
Долю речових доказів по справі вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 373-374 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання з застосуванням ст.69 КК України у виді службового обмеження строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців з відрахуванням в дохід держави 10% із суми грошового забезпечення.

Запобіжний захід ОСОБА_7 залишити у вигляді нічного домашнього арешту до набрання вироком законної сили.
Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Полтавський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається ОСОБА_5 та прокурору
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія цього судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1