Провадження №: 1-кп/127/701/20
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2023 року місто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001130 від 21.05.2019 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Старокостянтинів Хмельницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , працюючого логістом у ФОП « ОСОБА_4 », із вищою освітою, неодруженого, українця, громадянина України, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_5 ,

потерпілої: ОСОБА_6 ,

представників потерпілої: захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника: ОСОБА_9 ,

обвинуваченого: ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 20.05.2020 близько 20:30 год., керуючи технічно-справним автомобілем марки «Audi A6», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись зі сторони вулиці Келецької по проїзній частині вулиці В. Інтернаціоналістів в місті Вінниця, виїхав на регульоване перехрестя з вулицею В. Порика на жовтий забороняючий сигнал світлофора та під час виконання маневру лівого повороту не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, внаслідок чого під час виконання зазначеного маневру, з необережності, допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_10 , який рухався в зустрічному напрямку.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до висновку судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 № 476 від 18.06.2020, в останнього виявлено: «сполучна травма тіла: відкрита черепно-мозкова травма (рани голови, крововиливи в м`які покриви голови зі сторони їх внутрішньої поверхні, субарахноїдальні крововиливи мозку та мозочку, забій речовини головного мозку, перелом кісток основи черепа; закриту тупу травму грудей а живота (множинні переломи ребер з обох сторін з ушкодженням пристінкової плеври, розрив та забій лівої легені, забій правої легені, лівобічний гемопневмоторакс, правобічний пневмоторакс, перелом лівої ключиці, розрив хребтового стовбуру, розрив печінки). Виявлена у ОСОБА_10 сполучна травма тіла утворилась від дії тупих твердих предметів. Смерть ОСОБА_10 настала від сполучної травми тіла, яка ускладнилась травматичним шоком. Сполучна травма тіла у ОСОБА_10 мала ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечна для життя в момент заподіяння і стоїть в причинному зв`язку зі смертю.

Відповідно до висновку судово-автотехнічної експертизи № 4168/4169/20-21 від 22.06.2020:

«Технічна можливість у водія автомобіля «Audi A6», державний номерний знак НОМЕР_1 , попередити наїзд на велосипедиста забезпечувалася виконанням ним технічних норм вимог п. п. 8.7.3 (в, ґ), 10.1 Правил дорожнього руху України, при цьому в діях водія ОСОБА_3 , вбачаються невідповідності технічним норм вимог п. 8.7.3 (в, ґ), 10.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору, знаходились у причинному зв`язку з виникненням події даної ДТП»;

«Технічна можливість у водія велосипеда «Octane Scott», попередити зіткнення забезпечувалась виконанням ним технічних норм вимог п. 8.7.3 (в, ґ) Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору, не знаходилися у причинному зв`язку з виникненням події даної ДТП».

Таким чином, в діях водія ОСОБА_3 вбачається невідповідність вимогам п. 8.7.3 (в, ґ), 10.1 Прави дорожнього руху України, згідно з якими:

п. 8.7.3 Сигнали світлофора мають такі значення: в) зелений миготливий дозволяє рух, але інформує про те, що незабаром буде ввімкнено сигнал, який забороняє рух. Для інформування водіїв про час (у секундах), що залишився до кінця горіння сигналу зеленого кольору, можуть застосовуватись цифрові табло; ґ) жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів»;

п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».

Порушення вищезазначеної вимоги п. п. 8.7.3 (в, ґ), 10.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_3 знаходяться у причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

Допитаний у ході судового провадження обвинувачений ОСОБА_3 вину у інкримінованому йому злочині визнав повністю, цивільні позови потерпілих визнав частково та суду надав наступні показання.

Так, ОСОБА_3 20.05.2020 близько 20:00 год., рухаючись на автомобілі «Audi» по вул. Воїнів Інтернаціоналістів в м. Вінниця зі швидкістю близько 40 км/год, під час виїзду на перехрестя з вулицею В. Порика помітив зелений миготливий сигнал світлофору, та вирішив, що встигне проїхати перехрестя, однак під час маневру повороту ліворуч не пересвідчився, що це буде безпечно, не побачив велосипедиста, який рухався по велосипедній смузі, внаслідок чого здійснив з ним зіткнення. Після чого, ОСОБА_3 одразу вийшов з автомобіля та підбіг до потерпілого. Зіткнення відбулось в праву частину автомобіля.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 в частині відшкодування матеріальної шкоди ОСОБА_3 не визнає, оскільки автомобіль був застрахований на момент ДТП, в частині відшкодування моральної шкоди обвинувачений визнає цивільний позов на 200 000 грн., які вніс на депозитний рахунок ТУ ДСА у Вінницькій області для подальшого перерахунку потерпілій.

Позовні заяви цивільних позивачів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , обвинувачений ОСОБА_3 не визнає.

Крім того, у ході судового провадження обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що вину у вчиненому злочині він визнає у повному обсязі, щиро кається та просив суд його суворо не карати.

Допитана у ході судового провадження потерпіла ОСОБА_6 , суду надала наступні показання.

Так, її чоловік, ОСОБА_10 був спортивною людиною, готувався до сходження та майже щодня продовж весни та осені займався велобігом. ОСОБА_10 був дуже обережним водієм, його велосипед був оснащений всіма необхідними знаками, а він завжди одягав яскраву куртку з світловідбиваючими елементами та їздив виключно велодоріжками.

20.05.2020 потерпіла ОСОБА_6 ввечері зателефонувала до чоловіка, оскільки він вже повертався додому, але трубку підняла лікар та повідомила, що її чоловік ОСОБА_10 знаходиться в реанімації.

Також, потерпіла зазначила, що одразу після ДТП з нею зв`язувався обвинувачений та його матір, просили вибачення та ОСОБА_3 пропонував 2 000 доларів, оскільки більше немає та він не працевлаштований. Однак, порадившись з адвокатом ОСОБА_6 вважає, що мінімальну суму, яку вона може прийняти це 20 000 доларів. В подальшому, протягом 1,5 року до ОСОБА_6 обвинувачений ОСОБА_3 не звертався. Щодо призначення міри покарання ОСОБА_6 поклалась на розсуд суду.

Також судом у ході судового провадження безпосередньо досліджені наступні докази надані стороною обвинувачення, належність та допустимість, яких не оспорюється стороною захисту, а саме:

?витяг з Єдиного реєстру досудового розслідування від 21.05.2020 за № 0001130;

?протокол огляду місця дорожньо-транспортної події від 20.05.2020 з схемою місця дорожньо-транспортної пригоди, яка була оглянута та досліджена у ході судового провадження, відповідно до якого в присутності двох понятих оглянуто місце дорожньо-транспортної пригоди;

?протокол огляду предмету від 27.05.2020 із відеозаписом до протоколу, який був оглянутий та досліджений у ході судового провадження, відповідно до якого було оглянуто диск із фрагментами відеозаписів, зафіксованих відео-реєстратором, який розміщений в салоні автомобіля марки «Мерседес 516», державний номерний знак НОМЕР_2 ;

?протокол огляду місця події від 21.05.2022, відповідно до якого в присутності двох понятих оглянуто реанімаційне відділення № 1 міської центральної лікарні швидкої медичної допомоги, що розташована за адресою: вул. Київська, 68, м. Вінниця;

?схема розміщення технічних засобів регулювання дорожнього руху на перехресті вулиць Порика Воїнів-Інтернаціоналістів, а також циклорама та режим роботи по тактах світлофорного об`єкта «вул. Порика вул. Воїнів-Інтернаціоналістів», станом на 20:10-20:50 год. 20.05.2020;

?висновок експерта № 476 від 18.06.2020, відповідно до якого при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_10 виявлено ушкодження важка відкрита черепно-мозкова травма. Перелом кісток склепіння з переходом на основу черепа. Забій головного мозку важкого ступеню. Внутрішньочерепні крововиливи. Закрита травма грудної клітки. Множинні переломи ребер з обох боків. Контузія легень. Пневмоторакс справа, гемопневмоторакс зліва. Закрита травма живота. Закритий перелом правої ключиці. Закритий перелом кісток правого передпліччя. Садна та забої м`яких тканин голови. Травматичний шок 3 ст. Набряк та дислокація головного мозку. Набряк легень. Гостра серцево-судинна недостатність. Гостра дихальна недостатність. ІХС, атеросклеротичний кардіосклероз. Крім слідів медичних маніпуляцій було виявлено: сполучну травму тіла відкриту черепно-мозкову травму (рани голови, крововиливи в м`які покрови голови зі сторони їх внутрішньої поверхні, субарахноїдальні крововиливи мозку та мозочку, забій речовини головного мозку, перелом кісток основи черепа; закриту тупу травму грудей та живота (множинні переломи ребер з обох сторін з ушкодженням пристінкової плеври, розрив та забій лівої легені, забій правої легені, лівобічний гемопневмоторакс, правобічний пневмоторакс, перелом лівої ключиці, розрив хребтового стовбуру, розрив печінки). Виявлена у ОСОБА_10 сполучна травма тіла утворилась від дії тупих твердих предметів, можливо 20.05.2020 в момент дорожньо-транспортної пригоди. Смерть ОСОБА_10 настала від сполучної травми тіла, яка ускладнилась травматичним шоком. Сполучна травма тіла у ОСОБА_10 мала ознаки тяжкого тілесного ушкодження, яке небезпечне для життя в момент заподіяння і стоїть в причинному зв`язку зі смертю. Садна обох гомілок у ОСОБА_10 утворились від дії тупих твердих предметів незадовго до настання смерті, мали ознаки легких тілесних ушкоджень, в причинному зв`язку зі смертю не стоять. При судово-токсикологічній експертизі крові від трупа ОСОБА_10 етилового та інших спиртів не виявлено, що свідчить про його тверезий стан на момент настання смерті;

?висновок експерта № 352 від 04.06.2020, відповідно до якого на момент експертного огляду рульове керування, гальмівна система автомобіля «Audi-A6», державний номер НОМЕР_1 знаходяться у працездатному стані. У деталях та вузлах рульового керування, гальмівної системи автомобіля «Audi-A6», державний номер НОМЕР_1 на момент експертного огляду експлуатаційних несправностей, які б виникнули до ДТП та могли впливати на можливий некерований рух чи керованість даного автомобіля до початку розвитку події ДТП не виявлено;

?висновок експерта № 4168/4169/20-21 від 22.06.2020, відповідно до якого в заданій дорожній ситуації обидва учасники ДТП скоїли виїзд на перехрестя на жовтий забороняючий сигнал світлофора, перед увімкненням якого горів мигаючий зелений сигнал світлофора, який попереджував про увімкнення жовтого заборонного сигналу світлофора, тому в даній ситуації водій велосипеда марки «OCTANE SCOTT» ОСОБА_10 повинен був діяти відповідно до вимог п. 8.7 «в, г», п. 12.3, а водій автомобіля «Audi A6», державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_3 п. 8.7 «в, г», 10.1 Правил дорожнього руху. Експертним шляхом визначити швидкість руху автомобіля не визнається за можливе. Швидкість руху велосипеда, відповідно до відеозапису з відео-реєстратора, який розміщений в салоні автомобіля марки «Мерседес 516», державний номерний знак НОМЕР_2 , складала величину близько 28,15 км/год. В заданій дорожній ситуації час існування небезпеки для водія велосипеда складав величину близько 0,9 сек., а для водія автомобіля марки «Audi A6» не існував. Технічна можливість у водія автомобіля «Audi A6», державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_3 , попередити наїзд на велосипедиста забезпечувалась виконанням ним технічних норм вимог п. 8.7 «в, г», 10.1 Правил дорожнього руху України. Технічна можливість у водія велосипеда марки «OCTANE SCOTT» ОСОБА_10 попередити зіткнення забезпечувалась виконанням ним вимог технічних норм п. 8.7 «в, г» Правил дорожнього руху України. В заданій дорожній ситуації в діях водія автомобіля «Audi A6», державний номерний знак НОМЕР_1 вбачаються невідповідності технічним норм вимог п. п. 8.7 «в, г», 10.1 Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, знаходились у причинному зв`язку з виникненням події даної ДТП. В заданій дорожній ситуації в діях велосипедиста ОСОБА_10 вбачаються невідповідності технічним норм вимог п. п. 8.7 «в, г» Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, не знаходились у причинному зв`язку з виникненням події даної ДТП.

?висновок експерта № 4629/20-21 від 17.06.2020, відповідно до якого ринкова вартість бувшого у користуванні велосипеда марки «OCTANE SCOTT» діаметром коліс 26, 24 швидкості, складала 4 070 грн, при умові робочого стану.

Аналізуючи всі докази у їх сукупності, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення приходить до наступного.

Так, у ході судового провадження обвинувачений ОСОБА_3 вину в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України визнав у повному обсязі та суду надав зізнавальні показання, зазначивши при тому, що 20.05.2020 близько 20:00 год. рухався на власному автомобілі та на вул. Воїнів Інтернаціоналістів на миготливий зелений колір вирішив проїхати перехрестя, однак під час маневру допустив наїзд на велосипедиста, який рухався на велосипедній доріжці, від вказаного удару потерпілий впав на землю та в лікарні помер.

Вказані покази обвинуваченого повністю підтверджують обставини викладені у обвинувальному акті та узгоджуються із дослідженими у ході судового провадження доказами, а саме: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної події від 20.05.2020, відеозаписом із відео-реєстратора за 20.05.2020, схемою розміщення технічних засобів регулювання дорожнього руху на перехресті вулиць Порика Воїнів Інтернаціоналістів, висновком експерта № 476 від 18.06.2020, відповідно до якого у ОСОБА_10 виявлено ряд тілесних ушкоджень, висновком експерта № 352 від 04.06.2020, відповідно до якого автомобіль «Audi-A6», державний номер НОМЕР_1 знаходився у працездатному стані, висновком експерта № 4168/4169/20-21 від 22.06.2020 у якому встановлено порушення правил безпеки дорожнього руху учасниками ДТП.

Таким чином, вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України повністю знайшла своє підтвердження у ході судового провадження, доводиться, як безпосередніми показаннями обвинуваченого, так і дослідженими у ході судового провадження письмовими доказами, які є логічними, допустимими та такими, що узгоджуються між собою.

Аналізуючи та оцінюючи обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що стороною обвинувачення доведено поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбачених ч. 2 ст. 286 КК України, а тому його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 286 КК України, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України та приймає до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Таким чином, судом враховано те, що обвинувачений ОСОБА_3 раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно. Відповідно до довідки комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради» № 29/2788 від 04.06.2020 ОСОБА_3 на обліку у закладі не перебуває. Згідно довідки комунального підприємства Вінницький обласний наркологічний диспансер «Соціотерапія» № 1925 від 04.06.2020 ОСОБА_3 на диспансерному наркологічному обліку у закладі не перебуває.

Обставинами, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд враховує щире каяття та часткове добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Враховуючи всі обставини справи в їх сукупності, тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_3 , а саме те, що останній раніше не судимий, ставлення до вчиненого, поведінку в ході судового провадження, щире каяття, часткове добровільне відшкодування завданого збитку, думку потерпілої у частині призначення міри покарання, а тому суд переконаний, що саме покарання у виді позбавлення волі на певний строк призначене ОСОБА_3 з позбавленням права керувати транспортними засобами на певний строк, буде необхідним та достатнім і досягне мети не лише кари ОСОБА_3 за вчинене, а й буде слугувати для його виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.

У ході судового провадження потерпілою ОСОБА_6 заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення на її користь матеріальної шкоди у розмірі 1 675 000 грн. та моральної шкоди на суму 1 000 000 грн., а також витрат понесених на правову допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідальність ОСОБА_3 на момент скоєння ДТП була застрахована у ПрАТ Страхова компанія «Саламандра», про що свідчить поліс № ЕР-144012652.

У Постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц, зазначено, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик заподіювача шкоди.

Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України порядку «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відтак, право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.

В матеріалах справи відсутні докази належного звернення потерпілої ОСОБА_6 із вимогами до страхової компанії та фактично за відсутності відмови страхової компанії у виплаті страхового відшкодування даний позов до винуватця ДТП є передчасним, оскільки, останнім була застрахована відповідальність перед третіми особами та звернення потерпілого з вимогами в такий спосіб суперечить меті інституту страхування.

З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (ст. 12 ЦК України), як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі.

Таким чином, суд дійшов висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої ОСОБА_6 та доведеності, що річний строк пропущений через незалежні від потерпілої причини, вона може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц дійшла до висновку про те, що за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 40, 41 постанови). У даній постанові зазначено також про те, що неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_6 у частині відшкодування матеріальної шкоди слід відмовити.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, є шкода пов`язана: з лікуванням потерпілого; з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку із каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Згідно ст. 26-1 вказаного закону страховиком відшкодовується потерпілому, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода в розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Вказані норми про відповідальність страховика враховуються при вирішення вказаного цивільного позову.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди встановлюються саме судом, тому суд враховує норми про відповідальність страховика при вирішення вказаного цивільного позову. При цьому суд зауважує, що відповідно до норм цивільно-процесуального законодавства саме позивачі визначають відповідачів у справі. В той же час виплата чи не виплата страхового відшкодування не може бути підставою для звільнення ОСОБА_3 від відшкодування завданої ним моральної шкоди.

Так, протиправними діями обвинуваченого ОСОБА_3 , які перебувають у причинному зв`язку з наступними негативними наслідками, а саме смертю ОСОБА_10 , потерпілій ОСОБА_6 було завдано й моральну шкоду.

При цьому, суд враховує, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Як вбачається з цивільного позову, у тому числі з пояснень потерпілої у судовому засіданні, стягнення моральної шкоди обґрунтовано тим, що потерпіла ОСОБА_6 понесла психологічний дискомфорт і значні переживання внаслідок втрати чоловіка, вона піддалась моральним і фізичним стражданням. У зв`язку із діями ОСОБА_3 потерпіла пережила душевні страждання, стрес, після скоєного потерпіла довгий період часу знаходилась у подавленому стані. Постійні моральні переживання призвели до погіршення психологічного стану ОСОБА_6 , вона стала роздратованою, нервовою, змушена була змінити звичайний спосіб життя.

З огляду на принципи розумності, виваженості та справедливості, оцінивши в сукупності викладені в позові обставини, суд вважає, що цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 в частині відшкодування моральної шкоди, слід задовольнити частково та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 400 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Разом з тим, судом враховано, що згідно квитанції ПАТ КБ «ПриватБанк» № 0.8.1 обвинувачений ОСОБА_3 вніс на депозитний рахунок суду грошові кошти у сумі 200 000 грн., в рахунок відшкодування завданої потерплій ОСОБА_6 шкоди, а тому вказані кошти підлягають виплаті потерпілій.

Щодо вирішення питання про професійну правничу допомогу, суд виходить з такого.

Питання процесуальних витрат у кримінальному провадженні врегульовано главою 8 КПК України. Перелік видів таких витрат міститься у ст. 118 цього Кодексу, а їх розподіл регламентовано ст. 124 КПК України.

За правилами ч. 2 ст. 120 КПК України, витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, який надає правову допомогу за договором, несе потерпілий, а згідно ч. 1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

У п.п. 47, 48 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», які знайшли своє відображення, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 у справі № 569/10915/17, судам роз`яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, перегляд документів, копіювання документів). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Так, із позовної заяви потерпілої ОСОБА_6 вбачається, що нею були понесені витрати на правничу допомогу у зв`язку із залученням захисника, однак сума вказаних витрат не зазначена та вказано, що розрахунок вартості витрат буде надано в судове засідання.

Однак, жодних доказів сплати потерпілою ОСОБА_6 захисникам ОСОБА_8 та ОСОБА_7 будь-яких коштів, суду надано не було, також не надано жодних інших підтверджуючих доказів понесених інших судових витрат, зокрема квитанцій, платіжних доручень або ж розрахунків витрат.

Відтак, враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги потерпілої ОСОБА_6 в частині компенсації судових витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають.

Цивільними позивачами ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 було заявлено цивільні позови до обвинуваченого ОСОБА_3 про відшкодування завданої злочином моральної шкоди у сумі 10 800 000 грн. кожен.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Як вбачається із вказаних цивільних позовів ОСОБА_11 є матір`ю померлого ОСОБА_10 , ОСОБА_12 є батьком померлого, а ОСОБА_13 є сином померлого.

Внаслідок вчиненого ОСОБА_3 злочину, цивільні позивачі зазнали суттєвих переживань у зв`язку із втратою близької людини, єдиного годувальника всієї родини, оскільки усі цивільні позивачі перебували на його утриманні.

ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є особами похилого віку, які потребують витрат на їх лікування та профілактику, а ОСОБА_13 є студентом закордонного вузу, вартість навчання та проживання у якому є досить високою, а померлий ОСОБА_10 будучи керівником та власником кількох компаній мав достатній заробіток аби забезпечувати усіх членів родини.

З огляду на принципи розумності, виваженості та справедливості, оцінивши в сукупності викладені в позові обставини, суд вважає, що цивільні позови ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в частині відшкодування моральної шкоди, слід задовольнити частково та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 30 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди кожному цивільному позивачу.

Арешт накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25.05.2020 підлягає скасуванню.

У порядку ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого ОСОБА_3 підлягають стягненню на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Питання, щодо речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 369, 370, 371, 374, 615 КПК України, ст. 65 КК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Початок строку відбування покарання рахувати з дня затримання на виконання вироку.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_3 про відшкодування завданої злочином моральної шкоди задовольнити частково на суму 400 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_6 400 000 грн. у рахунок відшкодування завданої злочином моральної шкоди.

Грошові кошти у сумі 200 000 грн., які згідно квитанції ПАТ КБ «ПриватБанк» № 0.8.1 внесені ОСОБА_3 на депозитний рахунок суду у рахунок відшкодування шкоди ОСОБА_6 виплатити потерпілій ОСОБА_6 шляхом виплати в рахунок часткового відшкодування моральної шкоди, визначеної вироком суду.

В решті позовних вимог відмовити.

Цивільний позов цивільного позивача ОСОБА_11 до обвинуваченого ОСОБА_3 про відшкодування завданої злочином моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь цивільного позивача ОСОБА_11 30 000 грн. у рахунок відшкодування завданої злочином моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовити.

Цивільний позов цивільного позивача ОСОБА_12 до обвинуваченого ОСОБА_3 про відшкодування завданої злочином моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь цивільного позивача ОСОБА_12 30 000 грн. у рахунок відшкодування завданої злочином моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовити.

Цивільний позов цивільного позивача ОСОБА_13 до обвинуваченого ОСОБА_3 про відшкодування завданої злочином моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь цивільного позивача ОСОБА_13 30 000 грн. у рахунок відшкодування завданої злочином моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовити.

Речові докази, а саме:

?диск із відеозаписом, який зберігається в матеріалах кримінального провадження залишити в матеріалах кримінального провадження;

?автомобіль марки «Audi A6», державний номерний знак НОМЕР_1 , який переданий на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_14 залишити ОСОБА_14 ;

?велосипед марки «Octane Scott», який зберігається на майданчику тимчасово затриманих транспортних засобів Головного управління Національної поліції у Вінницькій області повернути потерпілій ОСОБА_6 .

Стягнути з ОСОБА_3 процесуальні витрати за проведені експертизи на користь держави у сумі 4 249, 51 грн.

Арешт накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25.05.2020 скасувати.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого п. 1 ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вручити копію вироку обвинуваченому та прокурору негайно.

Учаснику судового провадження, який не був присутній у судовому засіданні копію вироку суду надіслати поштою не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя: