ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 року

м. Київ

справа № 713/235/22

провадження № 51-1333км23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника (у режимі відеоконференції) ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 ,

на вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 23 вересня

2022 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 30 листопада 2022 року

у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000052 від 14 травня 2021 року,

за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

с. Виженка Вижницького району Чернівецької області, який згідно з матеріалами кримінального провадження зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 Кримінального кодексу України (далі - КК України).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 23 вересня

2022 рокуОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю та організаційно-розпорядчими повноваженнями на строк 3 роки та штрафом у розмірі 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4250 грн.

Відповідно до статей 75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням на строк 2 роки.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат.

Згідно з цим вироком майстер з охорони природи Вижницького природоохоронного науково-дослідного відділення Національного природного парку «Вижницький» (далі - НПП «Вижницький») ОСОБА_7 , будучи службовою

правоохоронного органу та матеріально-відповідальною особою, перебуваючи

на ввіреному йому обході № 4 НПП «Вижницький» на території с. Багна Вижницького району Чернівецької області, неналежно виконував свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, не здійснював належних перевірок на ввіреному обході та дій щодо попередження і припинення порушень природоохоронного законодавства, а саме попередження пошкодження лісових насаджень внаслідок незаконних рубок, належної охорони природних комплексів національного парку в межах ввіреного йому обходу. Як наслідок, протягом

2019-2020 років ОСОБА_7 допустив незаконну порубку 63 дерев різних порід

на території вказаного обходу, у зв`язку із чим охоронюваним законом державним інтересам завдано матеріальних збитків на загальну суму 369 968 грн, що є тяжким наслідком.

Крім того, ОСОБА_7 не виявляв та не повідомляв керівництво НПП «Вижницький» про незаконну рубку, що призвело до неможливості встановити осіб, причетних

до цього та унеможливило відшкодування заподіяних цією рубкою збитків.

Чернівецький апеляційний суд ухвалою від 30 листопада 2022 року вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 23 вересня 2022 року стосовно ОСОБА_7 залишив без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У поданій касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просить вищезазначені судові рішення скасувати

та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Стверджує, що суд першої інстанції не надав належної оцінки показанням свідків

та не усунув суперечностей між ними, не здійснив належної оцінки письмових доказів, а саме перелікових відомостей, в які внесені записи щодо можливого періоду давності незаконних рубок дерев та фактично переклав на сторону захисту тягар спростування і доведення невинуватості обвинуваченого.

Вказує, що непідтверджена кількість незаконно вирубаних дерев суттєво впливає на правову кваліфікацію кримінального правопорушення, визначення

та встановлення наявності істотної шкоди чи тяжких наслідків.

Вважає, що судами не доведена винуватість ОСОБА_7 поза розумним сумнівом, а надані стороною обвинувачення акти ревізій від 15 травня та 11 листопада

2020 року є недопустимими доказами та не можуть підтверджувати відсутність

незаконних рубок дерев. Вказані акти, а також зокрема акт прийому-передачі

від 02 серпня 2019 року складалися посадовими особами НПП «Вижницький» формально, без їх виходу на місцевість та з порушенням порядку, передбаченого інструкціями.

На думку захисника матеріали, які підтверджують передачу ОСОБА_7 ввіреної ділянки лісового масиву - відсутні. Вказує, що посадова інструкція підписана начальником НПП «Вижницький» ОСОБА_8 , однак коли ОСОБА_7 призначався на посаду майстра з охорони природи, в той час т.в.о. начальника Вижницького ПНДВ був ОСОБА_9 , що підтверджується документально. Зазначає, майже чотири місяці після переведення на посаду ОСОБА_7 не був обізнаний щодо кола своїх службових обов`язків. У порушення п. 4 ч. 1 ст. 91 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) судом не досліджено жодного документу, що підтверджує наявність у ОСОБА_7 відповідного освітнього рівня.

Крім того, суд першої інстанції взяв до уваги тільки інформацію щодо можливого періоду незаконної порубки 63 дерев, який був визначений некомпетентними особами без залучення спеціалістів чи експертів стороною обвинувачення, а також отримання підтверджуючих висновків.

Покликається на те, що судом безпідставно зроблено висновки, що всі дерева зрубані в період перебування ОСОБА_7 на посаді.

Крім цього, висновок суду з приводу наслідків від дій ОСОБА_7 не підтверджений доказами. Зазначення у вироку розміру матеріальних збитків, завданих

від незаконної порубки дерев, ґрунтується виключно на підставі не підтверджених відомостей, викладених у акті від 25 листопада 2020 року № 139/03, складеного працівниками екологічної інспекції, які є зацікавленими особами, не володіють спеціальними знаннями щодо визначення часу проведення незаконної вирубки. Будь-яких даних про призначення експертизи щодо з`ясування часу вирубки дерев, виявлених під час перевірки від 25 листопада 2020 року, стороною обвинувачення протягом судового розгляду не надано.

Стверджує, що висновок судово-економічної експертизи від 08 грудня 2021 року

є недопустимим доказом, оскільки висновок щодо встановлення періоду незаконної порубки всіх дерев, які включені до розрахунку, та встановлення розміру матеріальної шкоди відсутній.

Наголошує, що суд першої інстанції після дослідження наданих стороною обвинувачення витягів з Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР), визнав їх допустимими, проте не врахував, що згідно з ч. 2 ст. 84 КПК України вони не є процесуальним джерелом доказів.

Вказує, що вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України не підтверджується доказами, проте судом апеляційної інстанції всупереч ч. 3 ст. 404 КПК України безпідставно було відмовлено у задоволенні клопотання захисника про повторне дослідження доказів та допит свідків.

Зазначає, що апеляційний суд, доводи щодо визначення розміру заподіяної шкоди, а також інші доводи сторони захисту належним чином не перевірив, вичерпних відповідей на них не надав.

Вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам статей 94, 370 та 419 КПК України.

Позиції учасників судового провадження

Захисник ОСОБА_6 підтримав подану касаційну скаргу та просив її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 вважала касаційну скаргу необґрунтованою і просила залишити її без задоволення, а оскаржені судові рішення - без зміни.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені

в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того

чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Отже, касаційний суд не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Під час перегляду судових рішень у касаційному порядку Суд виходить із фактичних обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій.

Натомість зазначені обставини, на які, зокрема, посилається в касаційній скарзі захисник, були предметом перевірки в судах першої та апеляційної інстанцій.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого

ч. 2 ст. 367 КК України.

Розглянувши кримінальне провадження, суд першої інстанції визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні вказаного правопорушення та призначив відповідне покарання.

Так, свої висновки щодо доведеності винуватості засудженого ОСОБА_7

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, суд першої інстанції обґрунтував показаннями, наданими в суді свідками ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ,

ОСОБА_9 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ; даними протоколів слідчих дій; письмовими доказами, зокрема договором про повну матеріальну відповідальність від 01 серпня 2019 року, укладеного між НПП «Вижницький»

з майстром з охорони природи ОСОБА_7 ; актом приймання-здачі обходу (дільниці) від 02 серпня 2019 року; посадовою інструкцією майстра з охорони природи НПП «Вижницький» від 02 грудня 2019 року; витягами з книг реєстрації порушення природоохоронного законодавства за відповідні роки; даними перелікових відомостей; актами ревізій; актом від 25 листопада 2020 року № 139/03, складеним за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів НПП «Вижницький» про виявлення на території ввіреного ОСОБА_7 обходу незаконних порубок 63 дерев; розрахунком розміру заподіяної незаконною вирубкою шкоди, сума якої становить 369 968 грн, що підтверджено висновком експерта від 08 грудня 2021 року № СЕ-19/126-21/9581-ЕК; фото- і відеозаписами незаконних порубок дерев та іншими письмовими і речовими доказами.

Дослідивши докази, зокрема й надані стороною захисту, надавши кожному з них оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

При цьому, мотивуючи свої висновки суд виходив з того, що згідно з наказом директора НПП «Вижницький» від 29 липня 2019 року №18 ОСОБА_7 з 01 серпня 2019 року було переведено з посади провідного інженера з рекреаційного благоустрою НПП «Вижницький» на посаду майстра з охорони природи

НПП «Вижницький».

01 серпня 2019 року між НПП «Вижницький» (в особі директора ОСОБА_10 )

та ОСОБА_7 (майстром з охорони природи) був укладений договір № 27

про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, згідно якого останній взяв на себе повну матеріальну відповідальність за збереження довірених йому матеріальних цінностей і в установленому законом порядку відповідає

за їх збереження, у зв`язку з чим зобов`язується дбайливо ставитись до переданих йому для зберігання матеріальних цінностей, приймати всілякі заходи

для запобігання їх нестачі, розкраданню, знищенню, псуванню та втратам.

Відповідно до посадової інструкції майстра з охорони природи, затвердженої директором НПП «Вижницький» 02 грудня 2019 року, на ОСОБА_7 покладено обов`язки: забезпечувати додержання режиму охорони території та об`єктів

НПП «Вижницький» у межах ввіреного відділення (обходу); попереджувати

та припиняти порушення природоохоронного законодавства; здійснювати охорону природних комплексів національного природного парку в межах відділення; забезпечувати порядок використання природних ресурсів; попереджувати пошкодження лісових насаджень внаслідок незаконних рубок; нести безпосередньо охорону лісу та іншого державного майна на ввіреній йому дільниці; складати протоколи про всі види порушень природоохоронного законодавства; проводити відводи лісосік; нести персонально матеріальну та дисциплінарну відповідальність за порушення вимог, передбачених цією посадовою інструкцією.

02 серпня 2019 року майстер з охорони природи ОСОБА_7 , згідно з актом приймання-здачі обходу (дільниці), прийняв від т.в.о. НПП «Вижницький»

ОСОБА_9 обхід №4 НПП «Вижницький», який складається з кварталів №7, 8, 13, 14 площею 306 га. Під час процедури приймання-передачі обходу, яка відбувалася

в присутності заступника начальника НПП «Вижницький» ОСОБА_18 , здійснено перевірку території вказаного обходу. За результатами проведеної перевірки станом на 02 серпня 2019 року, на момент прийому обходу майстром з охорони природи ОСОБА_7 будь-яких самовільних рубок, а також інших порушень

не оформлених відповідними актами, на території обходу № 4 виявлено не було.

Той факт, що перевірка вказаного обходу перед підписанням акта проводилася уповноваженими на те особами, підтверджений у судовому засіданні свідком ОСОБА_18 , а також ОСОБА_7 , який беззастережно підписав вищезазначений акт.

Таким чином, доводи сторони захисту про те, що перед підписанням акта приймання-здачі обходу (дільниці) фактичний обхід дільниці не здійснювався

є необґрунтованими.

Надалі, у період з 24 по 25 листопада 2020 року Державна екологічна інспекція Карпатського округу провела перевірку, за результатами якої встановлено,

що у ввіреному ОСОБА_7 у обході № 4 (квартали №7, 8, 13, 14 )

НПП «Вижницький» виявлено незаконну порубку 63 дерев різних порід, вчинену протягом 2019-2020 років (пні зрізаних дерев замасковані листям, гілками

та глиною, відсутні клейма на кореневих лапах та на зрізі пня).

Як встановив суд, зазначена незаконна порубка була допущена майстром

з охорони природи НПП «Вижницький» ОСОБА_7 , який неналежно виконував свої службові обов`язки, оскільки не здійснював належних перевірок на ввіреному йому обході, не вчиняв будь-яких дій щодо попередження пошкодження лісових насаджень внаслідок незаконних рубок, не здійснював належної охорони природних комплексів національного, не повідомляв керівництво

НПП «Вижницький» про незаконну рубку, що призвело до неможливості встановлення осіб, причетних до незаконних рубок та унеможливило відшкодування заподіяних збитків.

При цьому, спростовуючи доводи сторони захисту, суд першої інстанції слушно визнав показання свідків послідовними й такими, що співпадають між собою,

не містять істотних суперечностей та узгоджуються з іншими доказами.

Усупереч доводам захисника, у суду не було підстав вважати недостовірними показання свідка ОСОБА_12 , яка виявила та повідомила про самовільні рубки

на обході № 4.

Перевірячи твердження сторони захисту про те, що показання свідка ОСОБА_21

є недостовірними та упередженими, суд апеляційної інстанції визнав указані твердження безпідставними й такими, які спростовуються матеріалами кримінального провадження, оскільки показання свідка є чіткими, послідовними

і такими, що взаємодоповнюють показання інших свідків. ОСОБА_21 була попереджена про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, при цьому під час судового засідання не було встановлено, що вказана особа перебувала чи перебуваєу неприязних стосунках із обвинуваченим

ОСОБА_7 . Таким чином апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку

про те, що у ОСОБА_21 відсутні підстави оговорювати обвинуваченого.

Водночас посилання захисника на те, що вказаний обхід раніше був ввірений майстру з охорони природи ОСОБА_22 , який є чоловіком свідка, також не може свідчити про упередженість або заінтересованість ОСОБА_21 , оскільки

ОСОБА_22 вказаний обхід обвинуваченому безпосередньо не передавав.

Так, матеріалами кримінального провадження, зокрема актом приймання-здачі обходу (дільниці) від 02 серпня 2019 року та показаннями свідка ОСОБА_9 підтверджено, що ОСОБА_22 спочатку передав обхід № 4 ОСОБА_9 , а останній лише через деякий час передав зазначений обхід ОСОБА_7 .

З приводу покликання захисника на те, що ОСОБА_7 зі своєю посадовою інструкцією ознайомився 02 грудня 2019 року, тобто протягом чотирьох місяців після переведення на посаду він не був обізнаний щодо своїх посадових обов`язків слід зазначити таке.

01 серпня 2019 року між НПП «Вижницький» та ОСОБА_7 було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, за яким на останнього покладено вищеперелічені обов`язки з охорони ввіреного йому обходу.

02 грудня 2019 року був ознайомлений посадовою інструкцією майстра з охорони природи НПП «Вижницький».

Таким чином ОСОБА_7 прийняв на себе повну матеріальну відповідальність

за забезпечення збереження ввірених йому матеріальних цінностей і відповідно

в період 2019-2020 років був матеріально-відповідальною та службовою особою правоохоронного органу.

Водночас кількість незаконно вирубаних дерев на вказаному обході встановлено за результатами позапланової документальної перевірки щодо дотримання

НПП «Вижницький» вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Зазначений захід державного нагляду (контролю) був проведений за участі заступника начальника відділу державного екологічного нагляду (контролю) природно-заповідного фонду, лісів та рослинного світу Управління державного екологічного нагляду (контролю) у Чернівецькій області - старшого державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Карпатського округу ОСОБА_16 та головного спеціаліста зазначеного відділу - державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Карпатського округу ОСОБА_15 , повноваження яких визначені Положенням про Державну екологічну інспекцію України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 2017 року № 275. Отже, посилання захисника у касаційній скарзі на те, що зазначені особи некомпетентні, зацікавлені та упереджені

є голослівними.

В ході перевірки її учасники здійснили виїзд на місцевість, перевіряли відповідні квартали ввіреного ОСОБА_7 обходу на предмет незаконних порубок дерев шляхом перевірки наявності дозволів (лісорубних квитків), за відсутності яких встановлювали, чи виявлялись відповідні порушення працівниками

НПП «Вижницький», чи реєструвались вони в книзі реєстрації обліку лісопорушень, перевіряли клейма на кореневих лапах та на спилі пеньків, здійснювали їх виміри для подальшої оцінки заподіяної шкоди.

За результатом зазначеної перевірки встановлено кількість незаконно вирубаних дерев на ввіреному майстру з охорони природи ОСОБА_7 обході - 63, а також період, коли дерева були вирубані - 2019-2020 роки. Вказаний акт беззастережно підписав ОСОБА_7 .

Отже, підстав для сумнівів у результатах зазначеної перевірки у суду не було,

а тому відповідний акт обґрунтовано покладений в основу вироку, як належний

і допустимий доказ винуватості ОСОБА_7 .

Розмір шкоди надалі був розрахований тими ж спеціалістами Управління державного екологічного нагляду (контролю) у Чернівецькій області,

та підтверджений висновком судової економічної експертизи від 08 грудня

2021 року № СЕ-19/126-21/9581-ЕК.

Так, з дотриманням положень статей 101, 102 КПК України вищезазначений висновок склала завідувач сектору економічних досліджень відділу товарознавчих, гемологічних, економічних, будівельних, земельних досліджень

та оціночної діяльності Чернівецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України ОСОБА_23 ,

яка є кваліфікованим експертом із відповідною освітою та стажем роботи,

згідно вимог Закону України «Про судову експертизу», ст. 69 КПК України, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України.

Таким чином, суд першої інстанції не мав підстав для визнання недопустимим доказом висновку експерта, оцінив його у сукупності з іншими доказами і дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 поза розумним сумнівом.

Як зазначено в частинах 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод

і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів провадження, у випадку наявності обґрунтованих сумнівів щодо повноти та правильності проведення експертного дослідження сторона захисту не була позбавлена можливості під час судового розгляду заявляти клопотання про призначення відповідних експертиз.

Також з матеріалів убачається, що сторона захисту вільно використовувала передбачені КПК України права.

Отже, доводи захисника про те, що місцевий суд фактично переклав на сторону захисту тягар доведення невинуватості обвинуваченого, зокремау цьому кримінальному провадженні не було призначено низки експертиз та не отримано відповідних висновків експертів, також є безпідставними.

Що стосується доводів сторони захисту про необґрунтоване визнання судом витягів з ЄРДР допустимими доказами, то з вироку убачається, що суд навів перелік наданих стороною обвинувачення і досліджених в судовому засіданні матеріалів, при цьому витягам ЄРДР дав оцінку як документам, які підтверджують законність відкриття кримінального провадження, а не як доказам

на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Усупереч доводам захисника дані про освіту обвинуваченого (середня спеціальна) наведені у характеристиці ОСОБА_7 , виданій Вижницькою міською радою Вижницькою району Чернівецької області (т. 1, а.к.п. 247) та зазначені останнім особисто в судовому засіданні при встановленні його особи судом.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що вирок суду належним чином умотивований і відповідає вимогам ст. 374 КПК України. У ньому вказано формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів злочину, диспозицій статтей (частин статтей) закону України

про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність

за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_7 визнано винуватим, та об`єктивні докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Висновки судів у частині призначеного ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 367

КК України в касаційному порядку ніким не оспорюються.

Апеляційний суд, перевіряючи доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі захисника, погодився з наведеними висновками суду першої інстанції.

Разом з тим згідно зі ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо.

Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити

і перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними в ч. 1 ст. 94 КПК України,

та сформувати повне й об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.

Виходячи з такої засади кримінального провадження, як безпосередність дослідження доказів (п. 16 ч. 1 ст. 7, ст. 23 КПК України), апеляційний суд не вправі давати доказам іншу оцінку, ніж та, яку дав суд першої інстанції, якщо доказів, наданих сторонами обвинувачення й захисту, не було безпосередньо досліджено під час апеляційного перегляду кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим

не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Згідно з ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази,

які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

За змістом цієї норми процесуального закону учасник судового провадження

має право не лише формально заявити клопотання про повторне дослідження обставин або доказів, а й повинен зазначити, які конкретно обставини (докази) потрібно дослідити, та обґрунтувати, чому вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями чи взагалі не досліджені.

Як убачається з матеріалів провадження, апеляційний суд відмовив захиснику

у задоволенні клопотання про повторне дослідження доказів, оскільки він

не обґрунтував, чому відповідні докази були досліджені судом першої інстанції неповністю чи з порушеннями (т. 3, а.к.п. 172, аудіозапис судового засідання

від 30 листопада 2022 року).

Тобто у зв`язку з відсутністю належно обґрунтованого клопотання сторін кримінального провадження про повторне дослідження доказів у справі

та відповідного доведення ними своїх доводів апеляційний суд вичерпав усі визначені законом можливості для з`ясування обставин справи, зокрема перевірки доводів апеляційної скарги, а з урахуванням положень статей 2, 7, 22, 26

КПК України, відповідно до яких на суд не може бути покладена функція збирання доказів, а також за умови відсутності обґрунтованих клопотань сторін кримінального процесу щодо повторного дослідження доказів апеляційний суд

не має законних підстав повторно досліджувати докази у кримінальному провадженні, оскільки таким чином буде порушено принцип змагальності

та диспозитивності.

При цьому апеляційний суд урахував, що такі засади, як безпосередність дослідження доказів судом апеляційної інстанції та судом першої інстанції, відрізняються за змістом, оскільки апеляційний розгляд здійснюється згідно

з правилами судового розгляду в місцевому суді з урахуванням особливостей, передбачених гл. 31 КПК України. Ця відмінність зумовлена такою функцією суду апеляційної інстанції, як перегляд вироку суду в апеляційному порядку,

а не вирішення кримінального провадження по суті, що дублює функції суду першої інстанції.

Верховний Суд наголошує, що апеляційний суд покликаний не стільки самостійно встановити обставини кримінального провадження, скільки перевірити й оцінити правильність їх встановлення судом першої інстанції, точність та відповідність застосування норм матеріального і процесуального закону, справедливість призначеного заходу кримінально-правового впливу, а також безпомилковість вирішення інших питань, що підлягають з`ясуванню під час ухвалення судового рішення.

Тобто, на відміну від суду першої інстанції, апеляційний суд здійснює перегляд вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а тому повноваження суду апеляційної інстанції стосовно дослідження доказів визначаються переглядом кримінального провадження в межах вимог апеляційної скарги з урахуванням наявності або відсутності обґрунтованого клопотання сторони кримінального провадження щодо повторного дослідження доказів.

Отже, відсутність обґрунтованого клопотання сторони кримінального провадження про дослідження доказів, за умови того, що в оскарженому вироку суд дав оцінку всім доказам, на неправильну оцінку яких посилається сторона на стадії апеляційного оскарження вироку, не зумовлює обов`язку апеляційного суду повторно досліджувати обставини, встановлені під час кримінального провадження, та не створює передумов для використання апеляційним судом свого права дослідити нові докази за наявності підстав, регламентованих положеннями ч. 3 ст. 404 КПК України.

Тому за відсутності мотивованого клопотання про повторне дослідження доказів, яке обов`язково має відповідати положенню ч. 3 ст. 404 КПК України, апеляційний суд не повинен досліджувати ці докази, оскільки протилежне, без дотримання принципів, закріплених у приписах зазначеної норми процесуального закону, може перетворити апеляційний перегляд судового рішення в повторний розгляд кримінального провадження по суті, що фактично нівелює принцип інстанційності судочинства.

Отже, доводи захисника про недотримання апеляційним судом приписів

ч. 3 ст. 404 КПК України через безпідставну відмову у задоволенні клопотання

про повторне дослідження доказів, є необґрунтованими.

Зважаючи на вимоги кримінального процесуального закону та практику Європейського суду з прав людини, яка вказує на необхідність належної оцінки всіх важливих аргументів сторін і наведення в судовому рішенні достатніх мотивів, суд апеляційної інстанції перевірив під час апеляційного перегляду доводи апеляційної скарги, вмотивовано погодившись із рішенням суду першої інстанції.

В ухвалі апеляційного суду належним чином зазначено підстави, на яких вона ґрунтується. Це рішення відповідає приписам статей 370, 419 КПК України. Апеляційний суд надав обґрунтовані відповіді на всі основні доводи, викладені

в апеляційній скарзі, які здебільшого є аналогічними доводам касаційної скарги захисника, навів переконливі аргументи на їх спростування, зазначив підстави,

з яких визнав апеляційну скаргу необґрунтованою, та належним чином мотивував свою позицію.

Вищезазначене дозволяє колегії суддів касаційного суду дійти висновку, що суд апеляційної інстанції розглянув апеляційну скаргу захисника з дотриманням положень ст. 405 КПК України і дійшов правильного висновку, що вирок суду першої інстанції відповідає вимогам кримінального процесуального закону,

є обґрунтованим та вмотивованим.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів констатує, що матеріалами кримінального провадження підтверджено те, що висновки судів обох інстанцій про доведеність винуватості засудженого за ч. 2 ст. 367 КК України зроблені з дотриманням вимог ст. 23 КПК України на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Інші доводи, викладені в касаційній скарзі, та матеріали кримінального провадження не містять вказівки на порушення судом апеляційної інстанції під час розгляду кримінального провадження норм кримінального процесуального закону, які би ставили під сумнів обґрунтованість прийнятого рішення, і фактично зводяться до неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що не є предметом касаційного розгляду.

Враховуючи те, що під час касаційного розгляду не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би були безумовними підставами для скасування або зміни судових рішень, касаційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд

ухвалив:

Вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 23 вересня 2022 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 30 листопада 2022 року стосовно ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3