У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 січня 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 114-2, ч. ч. 1, 3 ст. 436-2 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001569.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

обвинувачений ОСОБА_5 ,

захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 січня 2023 року відносно ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 06.03.2023 р. включно, з правом внесення застави у сумі 2 600 000 грн.

Постановлено обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні повернути прокурору через невідповідність його вимогам КПК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою обрати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді застави у розмірі не більше 80 прожиткових мінімумів доходів громадян, що становить не більше 190 320 грн.

Узагальнені доводи апелянта.

В апеляційній скарзі захисник зазначає, що ухвала суду в частині продовження запобіжного заходу є незаконною, необґрунтованою, та такою що підлягає скасуванню.

Апелянт вважає, що стороною обвинувачення не надано вагомих і достатніх доказів причетності обвинуваченого ОСОБА_5 до вчинення інкримінованого йому кримінальних правопорушень, обвинувальний акт не містить чіткого формулювання обвинувачення, що свідчить про недоцільність продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Крім того, ОСОБА_5 , має постійне місце мешкання в Україні, має намір здати свій паспорт з метою уникнення можливості виїзду за межі країни.

На думку захисника ризики, передбачені ст. 177 КПК України не доведені, оскільки обвинувачений не вчиняв кримінальних правопорушень.

Апелянт звертає увагу на те, що у зв`язку з невідповідністю обвинувального акту вимогам КПК України, суд повернув обвинувальний акт прокурору.

На думку захисника, на даний час, відсутня потреба у застосуванні обвинуваченому такого запобіжного заходу, як тримання під вартою та можливо обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту або зменшити розмір застави до 190 320 грн.

Апелянт вказує на те, що визначений судом розмір застави не обґрунтований, без з`ясування майнового стану обвинуваченого, стану здоров`я та обставин кримінального провадження. Обвинувачений має можливість сплатити лише граничний розмір застави.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

До Ленінського районного суду м. Миколаєва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0001569 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 114-2, ч. ч. 1, 3 ст. 436-2 КК України.

В ході підготовчого судового засідання прокурор просив призначити обвинувальний акт до судового розгляду та продовжити відносно ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Клопотання мотивоване тим, що строк тримання обвинуваченого під вартою закінчується, а ризики можливого переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення не зменшились та продовжують існувати.

У зв`язку з невідповідністю обвинувального акту вимогам КПК України, суд дійшов висновку про його повернення.

Стосовно продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 , суд врахував те, що останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого, тяжкого та нетяжкого злочинів, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, дані про його особу, який не працює та не має стабільного джерела доходу, наявність ризиків переховування від суду, вчинення інших кримінальних правопорушень та дійшов висновку, що застосування іншого, менш суворого запобіжного заходу, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали, надані судом, та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказаних вимог закону судом дотримано в повному обсязі.

З матеріалів провадження вбачається, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, в підготовчому судовому засіданні повернуто прокурору, тобто судове провадження на даний час не розпочате. ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого, тяжкого та нетяжкого злочинах, за найтяжчий з яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років, зареєстрований за межами Миколаївської області, в м. Миколаєві проживає без реєстрації, не має міцних соціальних зв`язків, не працює.

Наведене, а також обставини інкримінованих ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, дають підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності або вчинити інші кримінальне правопорушення, тобто наявні ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Отже, доводи захисника про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України є безпідставними.

Твердження захисника про те, що прокурором не надано достатніх доказів доведення винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, на даній стадії судового розгляду не перевіряються, оскільки оцінка доказів, в тому числі, показань свідків та письмових доказів здійснюється судом у нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку. При цьому, на даний час, суд не приступив до дослідження доказів у кримінальному провадженні, оскільки обвинувальний акт повернутий прокурору.

Що стосується оскаржуваного захисником розміру застави, то апеляційний суд доходить наступного.

Відповідно до вимог ч. ч. 4, 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і, щодо особи підозрюваної у вчиненні особливо тяжкого злочину застава визначається у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

З урахуванням тяжкості покарання, що загрожує ОСОБА_5 , даних що характеризують його особу, наявністю 2 ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та обставин кримінального провадження, з яких вбачається, що останній підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, який міг призводити до ворожих авіа та ракетних ударів по місту та по місцях розташування Збройних Сил України, що могло спричинити жертви серед цивільного населення, непоправну шкоду обороноздатності країни, руйнуванню інфраструктури, завдання збитків державі, тому апеляційний суд вважає, що залишений судом попередньо визначений розмір застави, який перевищує, передбачені п. 3 ч. 5 ст. 182 КК України, розміри, достатньою мірою гарантуватиме виконанню обвинуваченим покладених на нього обов`язків, у випадку внесення застави, а тому має бути залишений у визначеному розмірі.

Стосовно доводів захисника про те, що ОСОБА_5 , начебто діяв в інтересах України, то ці обставини не стосуються обвинувачення та можуть бути розглянуті судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті.

Отже, правових підстав для обрання обвинуваченому іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою або вирішення питання про зменшення розміру застави, про що просить сторона захисту, апеляційний суд не вбачає і вважає, що рішення суду про продовження відносно ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, постановлене з дотриманням вимог закону, з врахуванням конкретних обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, а відтак підстав для задоволення апеляційної скарги захисника не має, ухвалу суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 7, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 січня 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3