Справа №592/984/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/711/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми, у режимі відеоконференції, кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 листопада 2022 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою,-

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, в рамках якого, до суду звернувся з клопотанням прокурор про продовження останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з посиланням на те, що його строк закінчується 21 листопада 2022 року, а ризики, які стали підставою для його обрання, не зменшились та існують.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 листопада 2022 року вказане клопотання прокурора було задоволено. Продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на шістдесят днів, до 15 січня 2023 року включно.

Не погодившись з таким судовим рішенням, вважаючи його безпідставним та незаконним, обвинувачений ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, та застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло у нічний період доби, тобто, з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. Визначити місцем відбування домашнього арешту місце його постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Встановити для нього такі обов`язки: прибувати за кожною вимогою до суду, прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю, не відлучатись із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає, без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання або місця роботи, утримуватись від спілкування з потерпілим, свідками.

Вимоги апеляційної скарги обвинувачений обґрунтовує тим, що суд погодився з доводами прокурора про те, що є достатні підстави вважати, що застосування до нього більш м`які запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не забезпечить його належної процесуальної поведінки. При цьому, як того вимагає закон, з яким пов`язано вирішення питання обрання чи продовження запобіжного заходу, прокурором фактично не доведено існування ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були встановлені судом з врахуванням лише тих обставин, що він не має постійного джерела доходу, мешкає в одному населеному пункті зі свідками у даному провадженні, які ще не допитані, які не допитаний потерпілий, а судовий розгляд справи ще не завершений. Також, суд врахував і тяжкість майбутнього покарання.

Разом з тим, як зазначає апелянт, жодних доказів на підтвердження наявності вказаних ризиків, стороною обвинувачення надано не було, прокурор взагалі не вказує на обставини, які свідчать про те, що вказані ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання його під вартою, а суд, в порушення практики ЄСПЛ та ст. 22 КПК України, перебрав на себе функцію обвинувачення та прийняв рішення, виключно на свої припущеннях, без належного обґрунтування та вмотивування, всупереч вимог ст. 196 КПК України.

Крім того, апелянт вказує на те, що судове рішення є незаконним і у зв`язку з тим, що продовження йому строку дії обраного йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відбулося за його відсутності, та за відсутності його захисника - ОСОБА_8 .

Також, апелянт посилається на те, що він з`являвся на усі судові засідання, не з`явився лише на останні два, у зв`язку з тим, що працював у м. Києві, звідки було важно дістатися до м. Суми. Крім того, він взагалі не мав на меті переховуватись, що підтверджується тим, що коли до нього був застосований привід, він не чекав працівників поліції, а сам прийшов до суду. Жодних дій щодо перешкоджання встановленню істини з його боку не було, вчиняти інші кримінальні правопорушення він не буде, вину визнав повністю, дає пояснення, щиро кається. Звертає увагу на те, що з потерпілим, за попередньою домовленістю, було вирішено укласти мирову угоду, проте, з невідомих причин, потерпілий до суду не з`являється, його явка, та явка свідків, не забезпечується, судові засідання, з цих причин, постійно відкладаються. Розгляд кримінального провадження за його обвинуваченням триває вже 5 років, судовий розгляд стоїть майже на місці і за той час, що він перебуває під вартою - майже рік, не було жодного судового засідання, лише продовження строку дії запобіжного заходу.

Як вказує апелянт, ті ризики, на які посилався прокурор у клопотання, та які були встановлені судом, фактично не існують і не доведені, а тому, підстави для продовження йому строку дії найсуворішого запобіжного заходу, відсутні.

Заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які вимоги апеляційної скарги підтримали та просили їх задовольнити, прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою та просив залишити її без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції при вирішенні питання продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вищезазначених вимог закону дотримано не в повному обсязі.

Так, положеннями ст. 333 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Крім того, ст.331 КПК України встановлено, що вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Вказані норми Закону є відсилочними, та, у свою чергу, кореспондуються зі ст.ст.193, 199 КПК України, які регламентують порядок розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу та порядок продовження строку тримання під вартою.

Так, відповідно до ч. 4 ст.199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно зі ст. 193 КПК України, розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.

Слідчий суддя, суд може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених ст.177 КПК України, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Таким чином, із системного аналізу вищенаведених норм кримінального процесуального закону вбачається обов`язковість участі обвинуваченого під час продовження йому судом строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , окрім іншого, вказує на незаконність прийнятого судом рішення, з посиланням на те, що розгляд клопотання прокурора щодо продовження йому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відбувалося за його відсутності, та за відсутності його захисника.

З метою перевірки обґрунтованості зазначених доводів, апеляційним судом з Ковпаківського районного суду м. Суми було витребувало диск по справі №592/984/18 провадження №1-кп/592/62/22, з записом судового засідання від 17 листопада 2022 року, в якому було постановлено оскаржене обвинуваченим ОСОБА_7 судове рішення.

Під час дослідження вказаного диску, в порядку підготовки даного провадження до апеляційного перегляду, колегією суддів було встановлено, що дійсно, у вказаному судовому засіданні приймав участь лише прокурор, обвинувачений та його захисник участі не приймали. Головуючий повідомив, що з технічних причин забезпечити явку ОСОБА_7 , який перебуває у ДУ «Сумський слідчий ізолятор», для участі у судовому засіданні під час розгляду клопотання прокурора, виявилось неможливим, і, з врахуванням позиції прокурора, який не заперечував щодо здійснення розгляду поданого ним клопотання без участі останнього, прийняв рішення про розгляд питання продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності обвинуваченого.

Проте, за відсутності виняткових обставин для розгляду клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без участі ОСОБА_7 , при тому, що строк його тримання під вартою закінчувався 21 листопада 2022 року, суд мав відкласти розгляд даного питання на іншу дату, або пізніший час цього ж дня, з метою дотримання права обвинуваченого на доступ до правосуддя, однак цього не зробив, тобто, не вжив всіх можливих заходів для забезпечення його обов`язкової участі в судовому засіданні під час розгляду даного клопотання, чим допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили постановити законне та обґрунтоване судове рішення, що є підставою, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 412 КПК України, для його скасування, у зв`язку з чим, в цій частині, апеляційна скарга обвинуваченого підлягає до задоволення.

Після скасування ухвали суду першої інстанції, за результатом розгляду клопотання прокурора, колегія суддів постановляє нову ухвалу.

При цьому, вирішуючи питання доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що ризики, передбачені ч. 1,3,5 ст. 177 КПК України, які існували на час обрання останньому вказаного запобіжного заходу, та на які вказує прокурор у клопотанні, не зменшились та існують, з врахуванням конкретних обставин.

Так, ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, існує у зв`язку з неодноразовими неявками ОСОБА_7 до суду, крім того, з врахуванням тих обставин, що останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, і у разі визнання винуватості, йому загрожує суворе покарання у виді позбавлення волі, з метою уникнення відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення, він може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме незаконного впливати на свідків та потерпілого, підтверджується тим, що ОСОБА_7 відомо їх місце проживання, і перебуваючи на волі, він може незаконним шляхом впливати на вказаних осіб, з метою зміни їх показань на свою користь.

Ризик того, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, існує у зв`язку з тим, що ОСОБА_7 не має постійного джерела доходу, а також з врахуванням фактичних обставини злочину, у вчиненні якого він на даний час обвинувачується.

Таким чином, на спростування доводів апелянта щодо припущень в обґрунтуванні ризиків, встановивши обставини на підтвердження ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились та існують, колегія суддів дійшла висновку, що доводами клопотання прокурора доведено доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки запобігти зазначеним ризикам шляхом застосування до останнього більш м`яких запобіжних заходів, неможливо і саме такий запобіжний захід забезпечить його належну процесуальну поведінку.

Що стосується доводів обвинуваченого про те, що з потерпілим було вирішено укласти мирову угоду, то за відсутності доказів на підтвердження зазначених обставин, колегія суддів їх до уваги не приймає, а тривалість розгляду даного кримінального провадження та перебування його під вартою майже рік, не зменшує ризиків, які продовжують існувати і на даний час, враховуючи, що розгляд справи не завершено.

Інших обставин, за яких запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підлягав би зміні на більш м`який запобіжний захід, обвинуваченим ОСОБА_7 в апеляційній скарзі наведено не було, і таких обставин під час апеляційного розгляду даного провадження, колегією суддів не встановлено.

Крім того, колегія суддів зауважує на практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обгрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством. Право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

А тому, з врахуванням практики ЄСПЛ, а також тих обставин, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , становить небезпеку для суспільства, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку суспільний інтерес має більшу вагу над повагою до свободи особи, а тому, і з цих підстав, продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою останньому є виправданим.

З врахуванням вищезазначеного, клопотання прокурора підлягає до задоволення, а апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 в частині зміни йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.404, 405,412,419,422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 листопада 2022 року - задовольнити частково.

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 листопада 2022 року, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 було продовжено раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначенням розміру застави, скасувати у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Окружної прокуратури м. Суми ОСОБА_6 про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою на шістдесят днів, до 15 січня 2023 року, включно.

Ухвала набирає законної сили негайно та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4