В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2022 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

його захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород, обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000729 про обвинувачення: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тячів Закарпатської області, громадянина України, одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 в червні 2022 року, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вирішив організувати незаконне переправлення осіб через державний кордон України. На виконання свого злочинного умислу щодо організації незаконного переправлення осіб через держаний кордон України, 27.06.2022 ОСОБА_4 запропонував ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та 29.06.2022 близько 13:00 години ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , переправити останніх через державний кордон України.

Одночасно, 24 лютого 2022 року у зв`язку широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та діє до теперішнього часу.

У зв`язку із запровадженим правовим режимом воєнного стану на території України, відповідно до статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» заборонено виїзд за межі України громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років.

Незважаючи на це, 30.06.2022 о 00:50 год. в міжнародний пункт пропуску для автомобільного сполучення «Ужгород», у напрямку виїзд з України, прибув транспортний засіб марки «Мерседес», з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , в ході спільного огляду якого прикордонним нарядом та представниками Державної митної служби України були виявлені в багажному відділенні за шторою два громадяни України ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які були приховані від прикордонного контролю.

Своїми діями ОСОБА_4 діючи умисно, намагався незаконно переправити вказаних громадян через Державний кордон України.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, вчинена щодо кількох осіб.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно обвинувального акту згідно до вимог статті 337 КПК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, визнав та щиро розкаявся. Запевнив, що в майбутньому не буде вчиняти таких правопорушень та просив суворо його не карати.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора, а обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті та беручи до уваги, що прокурор та обвинувачений не оспорювали фактичні обставини кримінального провадження і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Допитавши обвинуваченого та дослідивши докази, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 332 КК України, а саме організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, вчинена щодо кількох осіб.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує, що відповідно до ст. 12 КК України злочин, у вчиненні якого він обвинувачується, відноситься до категорії тяжких злочинів, а також характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, дані, що характеризують особу обвинуваченого, його вік та стан його здоров`я, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, ОСОБА_4 є осудним у розумінні ч. 1 ст. 19 КК України, має постійне місце проживання, не веде аморальний спосіб життя, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та суду не надано відомостей про його перебування на обліку у лікарів нарколога, психіатра та фтизіатра.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та повне визнання вини.

Обставиною, що обтяжує покарання суд визнає вчинення злочину з використанням умов воєнного або надзвичайного стану.

Враховуючи положення статті 50 КК України якою встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та враховуючи положення статті 65 КК України, якою встановлено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 332 КК України.

З урахуванням обставин і наслідків злочину, ставлення обвинуваченого до вчиненого діяння та можливість його виправлення без відбування призначеного покарання, враховуючи процесуальну позицію прокурора щодо можливості застосування до обвинуваченого ст. 75 КК України, суд вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 положення ст. 75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Крім того, на думку суду, обвинуваченому ОСОБА_4 не може бути призначено додаткове покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 332 КК України, у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року роз`яснено, що відповідно до ст. 55 КК України позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю застосовується як додаткове покарання лише в тих випадках, коли вчинення злочину було пов`язане з посадою підсудного або із заняттям ним певною діяльністю. Якщо додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю за санкцією статті (санкцією частини статті) є обов`язковим, то воно застосовується лише до тих осіб, які обіймали посади чи займалися діяльністю, з якими було пов`язано вчинення злочину. До інших осіб, додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю не застосовується з наведенням у вироку відповідних мотивів.

Виходячи з вищенаведеного та враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 на час вчинення злочину і по теперішній час не працює, вчинення ним злочину не було пов`язане з його посадою або із заняттям ним певною діяльністю, а тому додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю до нього не застосовується.

Суд вважає, що призначення саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 .

Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.07.2022, підлягає скасуванню відповідно до положень ст. 174 КПК України.

Судові витрати по справі відсутні.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.369-371, 373-376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 /п`ять/ років, без позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою згідно ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.07.2022, з подальшим внесенням застави після набрання вироком законної сили скасувати.

Повернути грошові кошти у розмірі 49 620 (сорок дев`ять тисяч шістсот двадцять) гривень, внесенні на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області відповідно до ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.07.2022 по справі №308/8295/22 згідно квитанції №3818-1859-6199-3665 від 04 липня 2022 року (отримувач: Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області, код отримувача 26213408) заставодавцю ОСОБА_8 .

Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.07.2022 на грошові кошти номіналом 100 доларів США в кількості 31 купюри та мобільний телефон марки «Самсунг Galaxy» А20 ІМЕІ 1) НОМЕР_2 скасувати.

Речові докази:

- грошові кошти номіналом 100 доларів США в кількості 31 купюри повернути належному власнику;

- мобільний телефон марки «Самсунг Galaxy» НОМЕР_3 ІМЕІ 1) НОМЕР_2 повернути належному власнику;

- транспортний засіб марки «Mercedes Benz», номерний знак НОМЕР_4 повернути належному власнику.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вручити сторонам кримінального провадження копію вироку негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_9 ОСОБА_10