печерський районний суд міста києва
Справа № 757/2072/23-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2023 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову старшого слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 від 29.12.2022 року у кримінальному провадженні № 0000073 від 22.11.2012 року та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

До провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову старшого слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 від 29.12.2022 року у кримінальному провадженні № 0000073 від 22.11.2012 року та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування скарги зазначено, що постанова слідчого є необґрунтованою, незаконною та винесеною з істотним порушенням кримінального процесуального закону, оскільки, в силу положень ст. 55 КПК України ОСОБА_4 є потерпілою від кримінального правопорушення.

Особа, якою подано скаргу у судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду скарги повідомлений належним чином. Проте, адвокатом подано заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги скарги підтримав та просив задовольнити.

Слідчий, рішення, якого є предметом оскарження в судове засідання не з`явився, про час розгляду скарги повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду скарги слідчим суддею не здійснювалась.

Частиною 3 ст. 306 КПК України передбачено, що відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Вивчивши скаргу, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя, приходить до наступного висновку.

З матеріалів скарги вбачається, що Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000073 від 22.11.2012 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 190, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 206, ч. 3 ст. 191, ч. 2 ст. 110, ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 258-3 КК України.

У рамках вказаного кримінального провадження, адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 до Державного бюро розслідувань звернувся з заявою про визнання ОСОБА_4 потерпілою у кримінальному провадженні № 0000073 від 22.11.2012 року.

За наслідками розгляду вказаної заяви, постановою старшого слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 від 29.12.2022 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про залучення до провадження останньої, як потерпілої до кримінального провадження № 0000073 від 22.11.2012 року та відмовлено у залученні ОСОБА_4 до провадження останньої, як потерпілої до кримінального провадження № 0000073 від 22.11.2012 року, та не надавати процесуальних документів із провадження.

В обґрунтування вказаної постанови, слідчий вказує, що доказів завдання фізичній особі ОСОБА_4 збитків або матеріальної шкоди у кримінальному провадженні № 0000073 від 22.11.2012 року не встановлено.

Проте слідчий суддя, з висновками, які зробив слідчий у своїй постанові від 29.12.2022 року погодитися не може, виходячи з наступного.

Так, відповідно до положень ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Відповідно до ч. 5 ст. 55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Вимогами ч. 5 ст. 110 КПК України, передбачено, що мотивувальна частина рішення слідчого, викладеного у формі постанови повинна містити відомості про мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу, однак слідчим при винесенні постанови вказані вимоги проігноровані.

З матеріалів скарги встановлено, що у провадженні Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань перебувають матеріали кримінального провадження №0000073 від 22.11.2012.

Із заяви про залучення до провадження у якості потерпілої ОСОБА_4 вбачається наступне.

Так ОСОБА_4 є власником готелю, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 03.

Із засобів масової інформації ОСОБА_4 дізналась, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва накладено арешт на ряд готельних комплексів, що підконтрольні громадянам рф та це майно відповідає ознакам, як таке,що одержане внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна. Зазначає, що у ході ознайомлення з матеріалами справи та ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.12.2022 року у справі №757/35933/22-к дізнались, що цією ухвалою задоволено клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 та накладено арешт із забороною відчуження та розпорядження на нерухоме майно, серед яких єготель « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який перебуває за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 03.

Проте, за цією адресою та реєстраційним номером об`єкта нерухомого майназнаходиться належний ОСОБА_4 готель «ІНФОРМАЦІЯ_2», томувважає, що арешт накладено на належний їй готель « ІНФОРМАЦІЯ_2 », а вказана в ухвалі назва « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за цією ж адресою та реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна є помилковим.

Як зазначає адвокат ОСОБА_3 арешт накладено слідчим суддею на майно ОСОБА_4 , ґрунтуючись на відомостях, які отримані слідством на підставі інформації з мережі інтернет та засобів масової інформації, що оформлені слідством у протоколи огляду, а не на підставі отриманих у ході слідчих (розшукових), процесуальних дій доказів. Вказує, що матеріали кримінального провадження не містять жодного доказу того, що арештоване майно - готель набуто ОСОБА_4 у власність будь-яким протиправним шляхом або внаслідок вчинення нею кримінального правопорушення, і з цих підстав арешт не накладався.

Представник ОСОБА_4 також вказав, що ОСОБА_4 не є особою, у відношенні якої зареєстроване чи розслідується будь-яке кримінальне провадження, у цьому ж кримінальному провадженні вона не була допитана як свідок і стосовно неї не проводились жодні процесуальні чи слідчі дії, у тому числі, ані слідчі, ані прокурори не звертались до неї за отриманням правовстановлюючих документів щодо законності набуття нею у власність готелю, джерел походження коштів на придбання готелю тощо.

Крім того вказує, що ОСОБА_4 є фізичною особою-підприємцем, яка надає послуги у сфері діяльності готелів і подібних засобів тимчасового розміщення починаючи з 2003 року. 18.12.2010на підставі договору купівлі-продажу № 2809 ОСОБА_4 придбала у ОСОБА_7 готель «ІНФОРМАЦІЯ_2», який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . У свою чергу, ОСОБА_7 набув цей готель на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Олександрійської міської ради від 12.09.2007 року. Вказані відомості про зареєстроване право власності ОСОБА_4 на готель внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а отже уповноважена особа на вчинення реєстраційних дій та посвідчення угод купівлі-продажу майна, зокрема перевіряла, що у складі власників цього нерухомого майна не було громадян рф. Тому, про те, що це майно могло бути набуте протиправно «злочинною організацією «Лужники» до складу якої входять громадяни рф, їй нічого не було відомо. У зв`язку з цим, ОСОБА_4 було визначено попередній розмір завданих їх збитків протиправними діями злочинної організації, до складу якої входять громадяни рф та іншими особами, що підтверджується укладеним договором купівлі-продажу готелю від 18.12.2010 року, згідно якого ОСОБА_4 сплатила за готель 1 000 000, 00 грн.

Відповідно до ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

У рішенні ЄСПЛ «Шмалько проти України» п. 33 та «Далбан проти Румунії» п. 44 визначено, що термін «потерпілий» у сенсі статті 34 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод означає особу, яка безпосередньо постраждала від дії чи бездіяльності, яка є предметом судового розгляду; при цьому порушення Конвенції може мати місце навіть за відсутності шкоди. Отже, прийняття рішення чи вжиття заходу на користь заявника в принципі не є достатнім для позбавлення останнього статусу «потерпілого», якщо державні органи не визнали порушення Конвенції, чи то безпосередньо, чи по суті, і не надали за це порушення компенсації.

Слідчим суддею взято до уваги, що жодних відомостей щодо встановлення фактів та доказів, того, що саме ОСОБА_4 здобула майно незаконно, є пов`язаною особою з громадянами рф у кримінальному провадженні №0000073 від 22.11.2012 постанова слідчого від 29.12.2022 року не містить, таких доказів не було і надано слідчому судді під час розгляду скарги.

Також, висновки слідчого у постанові від 29.12.2022 року про те, що відсутні докази завдання фізичній особі ОСОБА_4 збитків або матеріальної шкоди у кримінальному провадженні №0000073 від 22.11.2012 спростовуються викладеними обставинами про те, що ОСОБА_4 було визначено попередній розмір завданих їх збитків, що становить суму, яку ОСОБА_4 сплатила за придбання готелю та дорівнює вартості визначеній у договорі купівлі-продажу готелю від 18.12.2010 року. Доказів проведених слідчих чи інших процесуальних дій, що спростовують ці обставини постанова від 29.12.2022 року не містить та їх не було надано під час судового розгляду.

Як регламентовано ч.2 ст. 22 КПК України сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до п. 18 ст. 3 КПК України, до повноважень слідчого судді суду першої інстанції належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

З огляду на викладене, в силу принципу змагальності сторін, стороною обвинувачення не надано належних та допустимих доказів та в судовому засіданні не встановлено таких, які б давали підстави слідчому судді прийти до висновку про законність та вмотивованість рішення слідчого. Зокрема, постанова слідчого не містить посилань на проведені слідчі чи інші процесуальні дії, які в своїй сукупності та взаємному зв`язку підтверджують відсутність завдання ОСОБА_4 шкоди, як потерпілій, а відтак приходжу до висновку, що таких не має та як наслідок вважаю за необхідне скасувати постанову слідчого від 29.12.2022 року, як невмотивовану, у зв`язку з чим, скарга у цій частині підлягає задоволенню, а обставини щодо визнання ОСОБА_4 потерпілою у кримінальному провадженні мають бути повторно розглянуті з урахуванням встановлених слідчим суддею обставин.

Щодо решти вимог скарги, то слідчий суддя приходить до висновку, що вони є передчасними, а відтак задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 2, 3, 22, 26, 55, 107, 110, 220, 303-304, 307, 309, КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

Скаргу - задовольнити частково.

Скасувати постанову старшого слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 від 29.12.2022 року у кримінальному провадженні № 0000073 від 22.11.2012 року, якою в задоволенні заяви ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про залучення до провадження як потерпілого відмовлено та відмовлено у залученні ОСОБА_4 до провадження як потерпілого та вирішено не надавати процесуальних документів із провадження.

У задоволенні решти вимог скарги - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1