УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 753/4533/22

провадження № 51-3714 ск 22

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_2,

суддів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши матеріали касаційної скарги першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду

від 02 вересня 2022 року,

встановив:

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 06 липня 2022 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 і ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК) та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_1 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК.

Прокурор оскаржив вирок в апеляційному порядку. Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 серпня 2022 року апеляційну скаргу було залишено без руху та надано прокурору строк для усунення недоліків.

Оскільки у визначений строк прокурор не усунув недоліки, суддя апеляційного суду ухвалою від 02 вересня 2022 року цю скаргу йому повернув.

У поданій касаційній скарзі прокурор просить скасувати вказану ухвалу

і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Вважає, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про невідповідність поданої скарги вимогам КПК

та повернув її.

Зокрема зазначає, що підставами для оскарження вироку щодо ОСОБА_1 було неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки кваліфікуючи дії останнього за ч. 2 ст. 15 і ч. 4 ст. 185 КК як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене в умовах воєнного стану, у викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення суд помилково вказав про повторне його вчинення. Крім того, на його думку, судом неправильно було застосовано ст. 76 КК, оскільки покладено обов`язок повідомляти орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, що свідчить про невизначеність точного обсягу обов`язків обвинуваченого та порушення загального принципу юридичної визначеності.

Перевіривши доводи касаційної скарги та долучену до неї копію судового рішення, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження.

Як убачається з доданої до касаційної скарги копії оскаржуваної ухвали, апеляційний суд, повертаючи прокурору апеляційну скаргу на вирок суду першої інстанції у своєму рішенні вказав на те, що правова кваліфікація дій ОСОБА_1 в апеляційній скарзі прокурором не оспорювалась, а вимога про виключення з фактичних обставин кримінального правопорушення посилання на те, що останній вирішив повторно таємно викрасти чуже майно, стосувалася виключно фактичних обставин, в зв`язку з чим в ухвалі апеляційного суду від 22 серпня 2022 року про залишення апеляційної скарги без руху прокурору було запропоновано вказати, у чому виразилося неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність у розумінні положень ст. 413 КПК, або яким чином невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи вплинула чи могла вплинути на вирішення питання про винуватість чи невинуватість обвинуваченого, на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, на визначення міри покарання, як це передбачено ч. 2 ст. 411 КПК.

Одночасно з цим прокурору було роз`яснено право звернутися до суду із заявою про роз`яснення судового рішення в порядку, визначеному ст. 380 КПК, якщо йому не зрозуміло порядок виконання вироку в частині покладених на ОСОБА_1 обов`язків.

Прокурор повторно подав апеляційну скаргу на виконання ухвали апеляційного суду від 22 серпня 2022 року, в якій знову ж таки просив виключити помилкове посилання суду на повторний характер дій ОСОБА_1 з фактичних обставин кримінального правопорушення, хоча кримінальне провадження розглядалося

в порядку ч. 3 ст. 349 КПК і дані про те, що ОСОБА_1 не вчинив, а вирішив вчинити повторне таємне викрадення чужого майна, зазначені у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення в обвинувальному акті. Також просив покласти на ОСОБА_1 обов`язки, передбачені ст. 76 КК, періодично з`являтися до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти його

про зміну місця проживання, тобто фактично ті самі обов`язки, які були покладені судом першої інстанції .

При цьому судом апеляційної інстанції було звернуто увагу на те, що посилання прокурора на помилкову вказівку суду щодо повторного характеру злочинного посягання ОСОБА_1 на чуже майно могло негативно вплинути на оцінку дійсного рівня суспільної небезпеки вчиненого діяння та його особи,

що враховуються при призначенні покарання, носять суто формальний характер, як і міркування про невизначеність точного обсягу зобов`язання обвинуваченого, що нібито порушує принцип юридичної визначеності, що може бути підставою для звернення до суду із заявою про роз`яснення судового рішення, а не з апеляційною скаргою.

Залишаючи апеляційну скаргу прокурора без руху, суд апеляційної інстанції в ухвалі детально виклав, які недоліки вона містила, встановив достатній строк для усунення цих недоліків та роз`яснив наслідки невиконання ухвали.

Однак, як убачається зі змісту повторної апеляційної скарги прокурора, вказані недоліки ним усунуто не було.

За таких обставин суд апеляційної інстанції прийняв обґрунтоване рішення

про повернення апеляційної скарги.

Відтак підстав для задоволення касаційної скарги прокурора колегія суддів

не вбачає.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу

про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

На підставі викладеного та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 02 вересня 2022 року.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4