ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/2742/22 Номер провадження 11-кп/814/1301/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора засудженогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеконференції судове провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 25 жовтня 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Богодухів Харківської обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого

17 червня 2010 року Апеляційним судом Харківської області (з урахуванням змін за ухвалою Верховного Суду України від 14 грудня 2010 року) за п.п.4, 9 ч.2 ст.115, ч.2 ст.185, ч.1 ст.190, ст.70 КК України на 15 років позбавлення волі.

Постановлене рішення місцевий суд мотивував тим, що засуджений за час відбування покарання не довів своє виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 25 жовтня 2022 року та на підставі ст.81 КК України звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що він сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, так як: 25 разів заохочувався адміністрацією установи виконання покарань, виконує всі вимоги КВК України, сплатив стягнуті з нього на користь держави 3250 гривень, а кошти в сумі 69 993 гривні 73 копійки за цивільним позовом не міг сплатити у зв`язку з відсутністю виконавчого листа з реквізитами. Водночас ОСОБА_7 посилається на те, що його попереднє притягнення до кримінальної відповідальності не є обставиною, яка стосується положень ст.81 КК України та враховується при їх застосуванні.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку засудженого на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, перевірила матеріали особової справи й судового провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог місцевим судом дотримано.

За ч.ч.1-2 ст.81 КК України до засудженого, що відбуває покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У п.п.1, 2, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" визначено, що умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст.50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

За змістом ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються у його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого у соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя у суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Однією із головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Окрім того, відповідно до ст.9 КВК України добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що 17 червня 2010 року Апеляційним судом Харківської області (з урахуванням змін за ухвалою Верховного Суду України від 14 грудня 2010 року) ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за п.п.4, 9 ч.2 ст.115, ч.2 ст.185, ч.1 ст.190, ст.70 КК України на 15 років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 15 356 гривень 57 копійок майнової шкоди та 54 643 гривні моральної шкоди (а.п.23-29).

08 лютого 2016 року Харківським районним судом Харківської області зараховано ОСОБА_7 в строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 12 січня до 14 грудня 2010 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (а.п.29-30).

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він 11 січня 2010 року приблизно о 20 годині 45 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в лісопосадці поблизу буд. №160-А по вул. Білогірській у м. Харків, шляхом обману ОСОБА_9 заволодів її золотими сережками та обручкою, загальною вартістю 1 071 гривня 36 копійок.

Після вчинення шахрайства ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що ОСОБА_9 його знає та повідомить про наведені вище протиправні дії в правоохоронні органи, з метою приховати вчинений ним злочин, діючи з особливою жорстокістю, наніс ОСОБА_9 руками щонайменше 8 ударів у обличчя та кухонним ножем щонайменше 12 ударів у життєво важливі органи, чим заподіяв останній численні колото-різані поранення шиї з ушкодженням хрящів гортані, правої щитовидної артерії, лівої сонної артерії, що призвело до розвитку гострої крововтрати, внаслідок чого настала смерть ОСОБА_9 на місці події.

Окрім того, затим ОСОБА_7 таємно викрав належний ОСОБА_9 мобільний телефон «Самсунг М 610», вартістю 600 гривень.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що початок строку покарання засудженому визначено з 12 січня 2010 року, кінець цього строку - 10 лютого 2024 року.

Таким чином, наявні передумови (формалізованої підстави, що пов`язується із фактичним відбуттям засудженим певної частини строку призначеного йому покарання) для розгляду питання про застосування положень ст.81 КК України щодо ОСОБА_7 , що не оспорюється ніким з учасників судового провадження.

Однак, для застосування положень ст.81 КК України необхідна наявність не лише формально-юридичних підстав, а й оціночних, які виражаються формулюванням «… засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення».

Як убачається з матеріалів особової справи, ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 18 січня 2010 року, за час перебування в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» стягнень і заохочень не мав, до праці не залучався.

З 22 лютого 2011 року засуджений відбуває покарання в ДУ «Темнівська виправна колонія (№100)», де 2 рази притягувався до дисциплінарної відповідальності, за що отримував догану й сувору догану, має 25 заохочень у вигляді подяк, протягом строку відбування покарання працює на виробництві установи, за що отримує заробітну плату, до поставлених завдань відноситься сумлінно, бере участь у заходах, які проводяться у вказаній установі, достроково компенсував стягнуті з нього за вироком суду 3 250 гривень, водночас має залишок заборгованості в сумі 69 993 гривні, визнає винуватість у вчинених злочинах, що підтверджується даними характеристики ДУ «Темнівська виправна колонія (№100)» від 03 серпня 2022 року, матеріалів про заохочення, стягнення, працевлаштування й заборгованості засудженого (а.п.8-22).

За висновком виправної колонії ОСОБА_7 за час відбування покарання своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення. Застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є передчасним (а.п.9).

Зазначене узгоджується з тим, що ДУ «Темнівська виправна колонія (№100)» неодноразово на протязі всього строку відбування покарання засудженим (17 серпня 2016 року, 03 червня 2020 року, 06 березня 2021 року) було відмовлено в поданні матеріалів про застосування щодо ОСОБА_7 положень ст.ст.81, 82, 100 і 101 КК України через відсутність належного процесу виправлення останнього (а.п.9).

При цьому, місцевий суд також обґрунтовано врахував те, що засуджений раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливого злочину, за що відбував покарання в місцях позбавлення волі, однак належних висновків для себе не зробив і знову вчинив особливо тяжкий злочин проти життя людини та 2 корисливих злочини. Доводи ж ОСОБА_7 про безпідставне врахування цієї обставини судом першої інстанції є неспроможними, оскільки вирішення питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого (п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким").

Таким чином, із аналізу наведених вище даних і обставин у їх сукупності, встановлено, що в процесі виправлення ОСОБА_7 наявні певні позитивні тенденції, однак його поведінка не характеризувалась своєю сумлінністю протягом усього строку відбування покарання та була нестабільною. Усупереч доводам апеляційної скарги, в основі висновку суду про виправлення засудженого має лежати аналіз даних про його поведінку саме за увесь строк відбування покарання.

На думку апеляційного суду, є відсутніми підстави вважати про досягнення ОСОБА_7 необхідного ступеню виправлення, що підтверджувало би про необхідність застосування положень ст.81 КК України.

Так, доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, що полягає у тому, що засуджений виправився та в подальшому немає необхідності у відбуванні покарання. У даному випадку, хоча відбутий ОСОБА_7 строк покарання й узгоджується з вимогами КК України, проте наразі застосування положень ст.81 КК України щодо засудженого є передчасним та невиправданим з точки зору дотримання вимог загальної та особливої превенції. Матеріали судового провадження, особової справи не підтверджують те, що мета покарання, яка насамперед полягає у виправленні засудженого, а також запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень, наразі досягнута, тобто у більш короткий строк, ніж встановлено вироком суду.

За таких обставин, місцевий суд, дослідивши обставини провадження, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 .

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити місцевому суду постановити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 25 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4