КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/83/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2023 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

при участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

переглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому, у режимі відеоконференції, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 , ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 листопада 2022 року у межах кримінального провадження № 0000303 від 13.06.2021, якою стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів - до 13 січня 2023 року включно.

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні місцевого суду перебуває обвинувальний акт стосовно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 301-1, ч. 2 ст. 156 КК України /ЄУН 401/4369/21/.

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень проти громадського порядку та моральності, проти статевої свободи та недоторканості: 15-16 квітня 2021 року за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем отримав доступ до графічних файлів з ознаками дитячої порнографії, зберігав їх без мети збуту або розповсюдження, 13 червня 2021 року вчинив розпусні дії стосовно малолітньої потерпілої ОСОБА_9 , 2012 року народження.

У межах даного кримінального провадження, під час судового засідання, судом першої інстанції розглянуто клопотання прокурора й питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 .

Судом встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не перестали існувати можливість переховування обвинуваченого від суду, продовжити злочинну діяльність.

Враховано судом й тяжкість інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який не має міцних соціальних зв`язків.

Із судовим рішенням судді не погоджується обвинувачений ОСОБА_8 , оскаржує його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу місцевого суду, призначити новий судовий розгляд відносно вирішення питання про обрання запобіжного заходу.

В обґрунтування своїх вимог зазначає наступні доводи.

Ухвала суд не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, не узгоджується із позицією ЄСПЛ, порушено порядок подання клопотання та його процесуальні права.

Вказує про відсутність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 156 КПК України, оскільки дій, які передбачає ця стаття обвинувачення, він стосовно потерпілої не вчиняв.

Обвинувачення за ст. 301-1 КК України вважає не у тому ступені тяжким, щоб продовжувати його тримання під вартою.

Також, вказує на недоведеність заявлених прокурором ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Є не підтвердженим його можливість переховуватись від суду, крім того, суд, обираючи інший, не пов`язаний із триманням під вартою, запобіжний захід, може зобов`язати його здати на зберігання паспорт для виїзду за кордон.

Протягом тривалого часу, до застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, він належно виконував процесуальні обов`язки, з`являвся на виклики слідчого, не вчиняв кримінальних та адміністративних правопорушень.

Він має постійне місце проживання та реєстрації, позитивно характеризований, на обліках не перебуває.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку захисту на підтримку апеляційної скарги обвинуваченого, думку прокурора щодо залишення апеляційної скарги без задоволення, дослідивши виділені матеріали, зваживши доводи апеляційної скарги, колегією суддів зауважується про наступне.

Як убачається з матеріалів, в провадженні місцевого суду перебуває судова справа за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 301-1, ч. 2 ст. 156 КК України.

Згідно із положеннями ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого ; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу ; за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, ряд інших обставин та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Розумність строку тримання під вартою має оцінюватись в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, переконливості аргументів заявника, викладених у клопотанні про звільнення; продовження тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (справа «Харченко проти України»).

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Врахування тяжкості злочину має раціональний зміст, оскільки тяжкість свідчить про ступінь суспільної небезпечності особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризики ухилення підозрюваного від слідства, суду (рішення ЄСПЛ «W проти Швейцарії»).

У справі «Москаленко проти України» ЄСПЛ зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Аналогічно, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та роз`яснень Пленуму ВСУ (Постанова №4 від 25.04.2003р. «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства»), тримання під вартою направлено на полегшення здійснення правосуддя та забезпечення громадського порядку та обирається як запобіжний захід при наявності підстав вважати, що інші (більш м`які) запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним (обвинуваченим) обов`язків та його належної поведінки.

Вимог закону місцевий суд дотримався.

Суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Слід зважати, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були заявлені під час попереднього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, не перестали існувати, й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

ОСОБА_8 у даному кримінальному провадженні тримається під вартою з грудня 2021 року; у справі наразі розпочато і триває судове слідство.

Строк тримання під вартою обвинуваченого не перевищує розумного, не перебуває за межами розумних строків.

При цьому слід враховувати, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, - розбещення малолітньої, що відноситься до категорії тяжких умисних кримінальних правопорушень проти статевої свободи та статевої недоторканості, карається позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років, - умисне одержання доступу до дитячої порнографії з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, умисне її зберігання без мети збуту чи розповсюдження, що відноситься до категорії тяжких умисних кримінальних правопорушень проти громадського порядку та моральності, карається арештом на строк від трьох до шести місяців або обмеженням волі на строк до п`яти років, або позбавленням волі на строк від двох до шести років.

Обвинувачений ОСОБА_8 не має міцних соціальних зв`язків, безробітний, не навчається, неодружений, без утриманців.

Усвідомлюючи кримінальне правопорушення та розуміючи міру покарання, яка може бути до нього застосована, зважаючи на ряд вчинених злочинних діянь, ОСОБА_8 може виїхати до іншого регіону, області, може переховуватись від суду, вчинити інше, подібне кримінальне правопорушення, продовжити злочинну діяльність.

Отже, є підстави вважати наявними ризики переховування обвинуваченого від суду, вчинення нового кримінального правопорушення, що передбачені ст. 177 КПК України.

Доводи апеляційної скарги з приводу відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, спростовуються наведеним вище.

Доводи про наявність постійного місця проживання у обвинуваченого як гарантію дотримання ним належної поведінки заслуговують на увагу, проте, уособлено, вказане не забезпечить належної поведінки обвинуваченого та завдань кримінального провадження.

Доводи з приводу доведеності або недоведеності вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 156 КК України, - наразі не можуть піддаватися оцінці судом апеляційної інстанції, оскільки кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду суду першої інстанції, і висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 у пред`явленому обвинуваченні, як і оцінку наявних доказів здійснює суд першої інстанції.

Зважаючи на зазначене, більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 й дотримання ним своїх процесуальних обов`язків.

Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б на даний час унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 406, 407, 418, 419, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 листопада 2022 року у межах кримінального провадження № 0000303 від 13.06.2021, якою стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів - до 13 січня 2023 року включно, залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4