Справа № 303/1399/19
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

16.03.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,

та учасників судового провадження : прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/562/19, за апеляційними скаргами, які подали захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , та прокурор відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_5 (далі - прокурор),

ВСТАНОВИВ :

Вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 березня 2019 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, одружений, працюючий, раніше не судимий,

визнаний винуватим і йому призначено покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного йому основного покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, якщо він протягом 1 (одного) року не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України на обвинуваченого ОСОБА_6 покладено такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Контроль за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_6 покладено на орган пробації за місцем його проживання.

Ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати в кримінальному провадженні в розмірі 2400 (дві тисячі чотириста) гривень.

Речовий доказ: автомобіль марки «Mercedes-Benz» моделі «Sprinter 311 D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , - повернуто власнику, в якого він перебуває на зберіганні.

Згідно вироку, ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

26 січня 2016 року приблизно об 11-й годині, ОСОБА_6 , керуючи належним йому, технічно-справним транспортним засобом автомобілем марки «Mercedes-Benz» моделі «Sprinter 311 D», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись по автомобільній дорозі загального значення «Н-09» сполученням «Мукачево - Івано-Франківськ - Рогатин - Львів», зі сторони міста Хуст у напрямку міста Мукачево, проїжджаючи ділянку вказаної дороги, що на 9 км. у населеному пункті с. Лалово Мукачівського району Закарпатської області, де дорога має дві смуги руху, по одній смузі в кожному напрямку, порушивши вимоги передбачені п. п. 1.3, 1.4, 2.3 «б», 10.1, 11.3 та 12.1 Правил дорожнього руху України» (далі ПДР), проявив неуважність до дорожньої обстановки що склалася та її зміни, при виборі безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку та дорожні умови, чим не забезпечив безпеку дорожнього руху, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ» моделі «21103», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_8 , який у той час разом із пасажирами ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , рухався по своїй зустрічній для керованого ОСОБА_6 автомобіля смузі руху, та з моменту виникнення йому небезпеки для руху був позбавлений технічної можливості зупинити керований ним транспортний засіб до місця зіткнення шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування. У результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля марки «ВАЗ» моделі «21103», реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження які, згідно п. 2.1.3. (б) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, а пасажир даного автомобіля ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження які, за своїм характером, згідно п. 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року, відносяться до групи тілесних ушкоджень середньої ступені тяжкості, як такі, що потягли за собою розлад здоров`я на строк понад 21 день.

Вищевказані дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості та тяжке тілесне ушкодження.

В а п е л я ц і й н и х с к а р г а х:

- захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , не оспорюючи висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 та кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України, вказує на те, що вирок у частині призначеного покарання є незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного ОСОБА_6 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок суворості. Стверджує, що обвинувачений ОСОБА_6 визнав вину та щиро розкаявся у вчиненому, безпосередньо після ДТП викликав швидку медичну допомогу та за власні кошти забезпечив потерпілих всіма необхідними медикаментами, активно сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував потерпілим заподіяну шкоду. Разом із тим, зазначає і про відсутність обставин, які обтяжують покарання, однак, указує на те, що суд першої інстанції безпідставно не визнав обставинами, що пом`якшують ОСОБА_6 покарання активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданих збитків та надання потерпілим медичної допомоги безпосередньо після вчинення злочину. При цьому, вважає, що наведені вище обставини, а також ступінь необережної форми вини обвинуваченого ОСОБА_6 та відсутність з боку потерпілих будь-яких претензій щодо обвинуваченого, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що в свою чергу, з огляду на дані про особу обвинуваченого, свідчить про можливість застосування до нього положень ст. 69 КК України та призначення більш м`якого за видом основного покарання, не передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, а саме штрафу. Також вказує на те, що на даний момент професія водія для обвинуваченого ОСОБА_6 є єдиним засобом заробітку, а позбавлення його права керування транспортними засобами позбавить його можливості на отримання доходів. Просить вирок у частині призначеного покарання змінити, призначивши обвинуваченому ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання із застосуванням положень ст. 69 цього Кодексу у виді штрафу без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами;

- прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи, доведеності вини ОСОБА_6 та кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України, вказує на те, що вирок суду в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання є незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного ОСОБА_6 покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, і який свідчить про грубе порушення Правил дорожнього руху України, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої постраждало двоє людей та було піддано ризику життя та заподіяння тілесних ушкоджень пасажирів мікроавтобусу, яким обвинувачений керував. Тому, вважає, що суд першої інстанції безпідставно застосував щодо обвинуваченого ОСОБА_6 положення ст. 75 КК України та звільнив від відбування призначеного основного покарання, а також призначив йому занадто м`яку міру додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, належним чином не вмотивувавши свої висновки, що в свою чергу буде недостатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів. Просить вирок у частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий, яким обвинуваченому ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки, а в решті вирок залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційних скарг, пояснення прокурора ОСОБА_5 , який підтримав подану стороною обвинувачення апеляційну скаргу і заперечив щодо апеляційної скарги сторони захисту, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Кримінальне провадження розглядається за відсутності сторони захисту та потерпілої сторони, неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає його розгляду. З матеріалів провадження вбачається, що: повідомлення про час та місце розгляду кримінального провадження стороні захисту та потерпілій стороні направлено відповідно до вимог законодавства і вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду кримінального провадження; даних про поважність причин неявки та заяви про відкладення розгляду апеляційних скарг на інший термін від потерпілої сторони та сторони захисту не надходило ; відповідно до ст. 28 КПК України кримінальне провадження повинно бути розглянуте і процесуальні рішення повинні бути прийняті у розумні строки.

При оцінці доводів апеляційних скарг щодо незаконності та необґрунтованості судового рішення щодо обвинуваченого ОСОБА_6 колегія суддів бере до уваги таке.

Так, відповідно до ст. ст. 370, 371, 373, 374 КПК України судове рішення (вирок), який ухвалюється іменем України, є найважливішим актом правосуддя в кримінальних справах, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, у тому числі ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням, передбачених цим Кодексом, вимог щодо кримінального провадження, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням у ньому належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. У мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви не врахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованим, якщо судом приймалися такі рішення; обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, застосування примусових заходів медичного характеру при встановленні стану обмеженої осудності обвинуваченого, застосування примусового лікування відповідно до статті 96 Кримінального кодексу України, мотиви призначення громадського вихователя неповнолітньому; підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; диспозитивність; гласність і відкритість судового провадження та його повне фіксування технічними засобами.

Колегія суддів вважає, що при розгляді кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 судом першої інстанції не дотримані передбачені ст. 7 КПК України загальні засади кримінального провадження, допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неповнота та поверховість при дослідженні його фактичних обставин, зокрема, викладені у вироку висновки не підтверджені наведеними у ньому доказами, які були досліджені під час судового розгляду, у зв`язку із чим такий не може бути визнано законним та обґрунтованим.

Відповідно до ч. 2 ст. 314 КПК України підготовче судове засідання відбувається за участю обвинуваченого (крім випадків, коли здійснювалося спеціальне досудове розслідування), прокурора, захисника, потерпілого, його представника та законного представника, цивільного позивача, його представника та законного представника, цивільного відповідача та його представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом для судового розгляду. Після виконання вимог, передбачених статтями 342-345 цього Кодексу, головуючий з`ясовує в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду.

Колегія суддів встановила, що у порушення положень ст. 314 КПК України, підготовче судове засідання 11.03.2019 проведено за відсутності потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , і при цьому, в матеріалах кримінального провадження відсутні такі відомості, які б із достовірністю свідчили про те, що потерпілі були належним чином повідомлені про час та місце підготовчого судового засідання та не бажали брати участь у підготовчому судовому засіданні, зокрема заяви, подані особисто потерпілими.

Відповідно до ч. 2 ст. 318 КПК України судовий розгляд здійснюється в судовому засіданні з обов`язковою участю сторін кримінального провадження, крім випадків, передбачених цим Кодексом. У судове засідання викликаються потерпілий та інші учасники кримінального провадження.

Так, з матеріалів кримінального провадження, у тому числі вироку суду та журналу судових засідань, убачається, що судовий розгляд кримінального провадження (справи) щодо обвинуваченого ОСОБА_6 проведено за відсутності потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , і при цьому, з матеріалів кримінального провадження не убачається, що потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду 18.03.20219 та особисто подавали до суду заяви про розгляд кримінального провадження без їхньої участі.

Разом із тим, із матеріалів кримінального провадження убачається, що заява гр. ОСОБА_10 (а. к. п. 33) не зареєстрована в суді першої інстанції у встановленому порядку.

Окрім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що судовий розгляд проведено у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, однак проведення судового засідання без участі потерпілих призвело до того, що потерпілим не було роз`яснено положення цієї норми кримінального процесуального закону, у тому числі права на оскарження фактичних обставин та права на заявлення цивільного позову.

Вказане свідчить про порушення прав потерпілих на доступ до правосуддя, а відповідно до приписів ст. ст. 412, 415 КПК України розгляд кримінального провадження за відсутності потерпілих віднесено до істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, тягне скасування вироку із направленням кримінального провадження на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 349 КПК України після виконання дій, передбачених статтею 348 цього Кодексу, головуючий з`ясовує думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження. Докази зі сторони обвинувачення досліджуються в першу чергу, а зі сторони захисту - у другу. Обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені. Суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадку, передбаченого статтею 381 цього Кодексу.

Із вироку суду вбачається, що судовий розгляд проведено відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, що суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, однак із журналу судового засідання не убачається, що судом першої інстанції роз`яснювались учасникам справи положення цієї норми права.

Крім цього, у мотивувальній частині вироку не вказується на те, у чому саме полягають вчинені ОСОБА_6 діяння, які кваліфіковані як порушення передбачених пунктами 1.3, 1.4, 2.3 «б» Правил дорожнього руху України.

При цьому, зі змісту вироку вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 не надавав пояснень з приводу порушення ним вимог п. п. 1.3, 1.4, 2.3 «б» ПДР України, що дає підстави вважати, що суд першої інстанції необґрунтовано обмежив дослідження доказів щодо фактичних обставин справи лише допитом обвинуваченого та дослідженням даних про його особу.

Вказане свідчить про те, що викладені у судовому рішенні висновки не підтверджені доказами, які безпосередньо досліджені у судовому засіданні.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у підтвердження висновку про доведеність вини обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України ОСОБА_11 суд послався лише на його показання, інших доказів у підтвердження доведеності вини обвинуваченого у скоєному у вироку не навів.

Наведені обставини також свідчать і про неповноту та поверховість при дослідженні інкримінованих ОСОБА_6 фактичних обставин кримінального правопорушення, що свідчить про порушення судом першої інстанції вимог ст. ст. 370, 373 цього Кодексу щодо законності та вмотивованості судового рішення, а також про те, що викладені у вироку висновки не підтверджені дослідженими безпосередньо під час судового розгляду доказами.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що ухвалений у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_6 вирок не може бути визнано законним та обґрунтованим.

Тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, яке віднесено до істотних порушень вимог КПК України, і яке колегія суддів Закарпатського апеляційного суду не може виправити, використовуючи свої повноваження, що у свою чергу, відповідно до ст. ст. 412, 415 КПК України, є підставою для скасування вироку із призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі.

Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що якщо при новому розгляді кримінального провадження доведеними будуть доводи апеляційної скарги прокурора, то застосування при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 приписів ст.75 КК України, може бути розцінено як неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

У зв`язку з цим, вимоги апеляційної скарги сторони захисту про пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання та вимоги апеляційної скарги сторони обвинувачення про призначення обвинуваченому більш суворого покарання, у тому числі без застосування іспитового строку, не можуть бути задоволені.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно усунути вказані вище недоліки, повно, всебічно та об`єктивно розглянути матеріали кримінального провадження, дати належну оцінку пред`явленим сторонами кримінального провадження доказам у їх сукупності, а також викладеним у апеляційній скарзі прокурора доводам щодо додаткового покарання, і прийняти рішення з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, тобто ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, з урахуванням положень ст. ст. 370-374 КПК України.

Тому, апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 417, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги, які подали захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , та прокурор відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_5 , задовольнити частково.

Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 березня 2019 року щодо обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 ОСОБА_6 скасувати, призначивши новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції в іншому складі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: