Провадження № 1-кс/947/4187/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2023 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 представника потерпілої адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000238 від 25.03.2023 року відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Маньківка Маньківського району Черкаської області, громадянина України, українця, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, військовослужбовця за контрактом, перебуваючого на посаді старшого механіка апарата взводу зв`язку роти зв`язку основного командного пункту військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , проходячи військову службу за контрактом на посаді старшого механіка апарата взводу зв`язку роти зв`язку основного командного пункту військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший матрос», приблизно о 08 год. 15 хв. 25 березня 2023 року, не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом, керуючи технічно справним автомобілем марки «AUDIA6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався в світлий час доби, по асфальтованому сухому дорожньому покриттю автодороги «Одеса-Кучургане» за межами населеного пункту Одеського району Одеської області, з боку міста Одеса в напрямку міста Кучурган, де організований двосторонній рух і проїзна частина має по одній смузі для руху в обох напрямках.

Здійснюючи подальший рух, наближаючись до 1 км+500 м зазначеної автодороги водій ОСОБА_5 ,діючи в порушення вимог п. 1.5, п/п «б», «д»,п. 2.1. п/п «а», п. 2.3 п/п «б», п. 14.6 п/п «в», 12.1., дорожнього знаку 1.32 «Пішохідний перехід» п. 33.1. «Попереджувальні знаки» Розділу 33 «Дорожні знаки» та дорожньої розмітки 1.1 п. 34.1 «Горизонтальна розмітка» Розділу 34 «Дорожня розмітка» «Правил дорожнього руху» України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі Правила), рухався у смузі свого напрямку руху та наближаючись до колони транспортних засобів у кількості двох автомобілів: «Hyundai», реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_8 та «RENAULTLOGAN 90L», реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_9 , які рухалися попереду у попутному напрямку, вкрай уважним не був, не стежив за дорожньою обстановкою, проігнорував вимоги попереджувального дорожнього знаку 1.32 «Пішохідний перехід», який попереджав про наближення до нерегульованого пішохідного переходу та до місця на проїзній частині, де починається горизонтальна дорожня розмітка вузька суцільна лінія 1.1., з метою обгону цих автомобіля збільшив швидкість руху, яка перевищує установлену поза населених пунктах швидкість руху 90 км/год., здійснив маневр обгону, виїхав на зустрічну смугу руху, перетнувши суцільну лінію дорожньої розмітки (1.1.), перетинати яку заборонено, продовжив рух по смузі зустрічного руху, при цьому, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Проявляючи кримінальну протиправну самовпевненість, тобто передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, легковажно розраховував на їх відвернення, водій ОСОБА_5 рухаючись по смузі зустрічного руху, рух по якій був заборонений, наближаючись до розташованого ліворуч за ходом руху повороту до смт. Хлібодарське, отримуючи об`єктивні ознаки зміни дорожньої обстановки, що виразилось у ввімкненні автомобілем «RENAULTLOGAN 90L» покажчика лівого повороту, який рухався праворуч попереду, з суттєво меншою швидкістю та почав маневрувати ліворуч, виконуючи поворот, водій ОСОБА_5 , з моменту виникнення для нього небезпеки в русі, зобов`язаний був вжити заходів, що виключають виникнення і розвиток аварійної ситуації, а саме: зменшити швидкість руху аж до зупинки транспортного засобу.

Проте, рухаючись по смузі зустрічного руху з перевищенням допустимої швидкості руху, водій ОСОБА_5 позбавив себе можливості уникнути аварійної ситуації, неправильно оцінив зміну дорожньої обстановки, застосував невірні прийоми керування транспортним засобом і, при відсутності будь-яких перешкод технічного або іншого характеру, у лівого краю проїзної частини зустрічної смуги руху допустив зіткнення передньою частиною керованого автомобіля з лівим заднім бортом автомобіля «RENAULTLOGAN 90L», який практично закінчив маневр ліворуч, з подальшим відкиданням цього транспортного засобу за межі проїзної частини, на ліве за ходом руху узбіччя.

Внаслідок ДТП водію ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та пасажиру ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 автомобіля «RENAULTLOGAN 90L» спричинені тілесні ушкодження, з якими вони були госпіталізовані до лікарняних закладів, де ІНФОРМАЦІЯ_4 о 13.00 години ОСОБА_9 помер у КНП «МКЛ № 1 ОМР.»

Як зазначає орган досудового розслідування, допущені водієм ОСОБА_5 порушення вимог п. 1.5, п/п «б», «д», п. 2.1. п/п «а», п. 2.3 п/п «б», п. 14.6 п/п «в», 12.1., попереджувального дорожнього знаку 1.32 «Пішохідний перехід» та суцільної лінії дорожньої розмітки 1.1 зазначених «Правил» знаходяться у прямому причино - наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної події та настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілому.

За вказаних обставин 01.04.2023 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за кваліфікуючими ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Сторона обвинувачення звертається до слідчого судді з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , обґрунтовуючи його тим, що під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення вказаних ризиків та виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язків.

В судовому засіданні -

Прокурор ОСОБА_3 клопотання про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримав у повному обсязі.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_4 проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись на те, що підозрюваний з пред`явленою йому підозрою погоджується, свою провину визнає, кається та співпрацює зі слідством. ОСОБА_5 надає потерпілій матеріальну допомогу, а тримання його під вартою позбавить можливості заробляти кошти для надання матеріальної допомоги потерпілій, яка зараз знаходиться у лікарні. Ризики наведені у клопотанні сторони обвинувачення не доведені та ґрунтуються виключно на припущеннях слідства. Його підзахисний належним чином виконує обов`язки, з`являється до органу досудового розслідування за першим викликом. Кримінальне правопорушення в якому підозрюється ОСОБА_5 є неумисним. Крім того, ОСОБА_5 є військовослужбовцем ЗСУ, де характеризується виключно з позитивного боку, як людина відповідальна, дисциплінована, має статус учасника бойових дій, має численні подяки. Враховуючи вказане, надавши у судовому засіданні письмове заперечення, просив слідчого суддю відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Підозрюваний ОСОБА_5 зазначив, що з підозрою повністю погоджується, свою провину визнає та щиро кається у скоєному. Просив відмовити в задоволені клопотання та не обирати йому запобіжний захід пов`язаний з триманням під вартою задля того, аби проходити надалі службу та виплачувати потерпілій матеріальну допомогу.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_6 зазначив, що потерпіла сторона, не дивлячись на надання матеріальної допомоги, наполягає на обранні відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також, у судовому засіданні командир радіорелейного батальйону військової частини НОМЕР_5 ОСОБА_10 заявив клопотання про взяття ОСОБА_5 на особисту поруку з посиланням на те, що він впевнений у тому, що щире каяття ОСОБА_5 є дієвим, він є відповідальною і свідомою особою та щиро переживає за настання смерті людини через його необережні дії. Зазначив, що ОСОБА_5 позитивно характеризується за місцем служби та він із достовірністю може гарантувати, що до нього достатньо буде застосувати запобіжний захід саме у вигляді його особистої поруки. Також вказав, що з правами та обов`язками поручителя він ознайомлений та його згода на поруку є добровільною та обдуманою.

Прокурор заперечував проти обрання підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного у виді особистої поруки, вказуючи на те, що вказаний запобіжний захід не буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків.

Слідчий суддя вислухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали додані в обґрунтування клопотання, а також письмове заперечення сторони захисту із додатками, приходить до наступного переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При розгляді клопотання у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

У справі «Мироненко і Мартенко проти України» від 10.12.2009 року ЄСПЛ зазначив, що компетентний суд повинен перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої буде здійснено затримання, та законність мети цього затримання й подальшого тримання під вартою.

Як вбачається з матеріалів клопотання, 01 квітня 2023 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за кваліфікуючими ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Згідно п. 32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Обґрунтованість пред`явленої підозри ОСОБА_5 не заперечується ним самим та підтверджується зібраними у ході досудового розслідування матеріалами, зокрема: протоколом огляду місця події від 25.03.2023 року, схемою та фото таблицею до нього; протоколом додаткового огляду місця події від 26.03.2023 року та схемою до нього; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_9 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 ; відеозаписом з камери відеоспостереження, що встановлена на будівлі Хлібодарської сільської ради Авангардівської селищної ради, розташованої за адресою: Одеська область, Одеській район, смт. Хлібодарське, вул. Маяцька дорога, буд. 20; оглянутими та залученими до провадження речовими доказами (автомобілі «AUDIA6», реєстраційний номер НОМЕР_2 та «RENAULTLOGAN 90L», реєстраційний номер НОМЕР_4 ), а також іншими матеріалами зібраними органом досудового розслідування.

На підставі зазначеного, слідчий суддя суд вважає, що надані прокурором докази, які долучені до клопотання, на даній стадії досудового розслідування повністю доводять обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Вирішуючи питання про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, про які в своєму клопотанні зазначає сторона обвинувачення, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Так, враховуючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, суспільно-небезпечні наслідки вчинення кримінального правопорушення, які проявилися у вигляді смерті особи, а також те, що підозрюваний має зареєстроване місце проживання за межами міста Одеси, де проводиться досудове розслідування, слідчий суддя вважає доведеним прокурором існування ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризику можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду.

Проте, аналізуючи вказаний ризик також в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії)). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови)).

Розглядаючи ризик переховування підозрюваного ОСОБА_5 в контексті практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя звертає увагу на наступне: підозрюваний з пред`явленою йому підозрою погоджується, матеріально допомагає потерпілій стороні, є військовослужбовцем Збройних Сил України та боронить державу від збройного нападу країни-агресора, має безліч нагород та грамот за військову службу, а також є учасником бойових дій, крім того, має постійне місце проживання, що на думку слідчого судді значно зменшує ризик переховування підозрюваного, а отже встановлений ризик є мінімальним.

Слідчий суддя також погоджується з доводами клопотання, що існує ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України у вигляді можливого незаконного впливу підозрюваним ОСОБА_5 на свідків та потерпілу у даному кримінальному провадженні, оскільки є достатні підстави вважати, що підозрюваний може на них впливати з метою схилення їх не давати правдиві, послідовні показання у ході досудового розслідування та/або змінити свої показання у подальшому в суді, для уникнення або мінімізації можливої кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину, адже свідки та потерпіла безпосередньо судом допитані не були, а показання, що надаються на досудовому розслідуванні, не можуть лягти в обґрунтуванні судових рішень, зважаючи на положення ч. 4 ст. 95 КПК України. Крім того, як було встановлено у судовому засіданні потерпіла сторона наполягає на утриманні підозрюваного під вартою, що може викликати у останнього мотив для незаконного впливу на потерпілу.

Сторона обвинувачення в своєму клопотанні посилається також на наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливе вчинення підозрюваним ОСОБА_5 іншого кримінального правопорушення.

Разом з тим, слідчий суддя зазначає, що вказаний ризик не знайшов свого підтвердження зокрема, з огляду на те, що ОСОБА_5 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, виключно позитивно характеризується та підозрюється у вчиненні неумисного кримінального правопорушення.

Попри вищевказаний встановлений в судовому засіданні ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, сторона обвинувачення, всупереч п. 6 ч. 1 ст. 184 КПК України, жодним чином не обґрунтовує неможливість запобігання таким ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 для забезпечення його належної процесуальної поведінки впродовж досудового розслідування кримінального провадження, натомість, одна лише тяжкість кримінального правопорушення, у якому підозрюється особа, та тяжкість покарання, що загрожує їй у разі визнання її винною у вчиненні інкримінованого злочину, не може бути єдиною підставою для застосування відносно неї виняткового та найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Як вбачається з п. 62 рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України», у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

У п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України» зазначено: «Тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу», про це ж вказується у п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 11.10.2010 року по справі «Хайреддінов проти України».

При цьому на користь звільнення свідчать відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, роботи, усталений спосіб життя, наявність утриманців, відсутність спроб ухилитися від правосуддя (Справа Європейського суду з прав людини «Пунцельт проти Чехії»).

Згідно ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Під час розгляду клопотання та дослідження матеріалів клопотання слідчий суддя прийшов до висновку, що стороною обвинувачення не доведено доцільність утримання підозрюваного ОСОБА_5 під вартою та неможливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

Слідчий суддя встановив неможливість задоволення заяви командира радіорелейного батальйону військової частини НОМЕР_5 ОСОБА_10 про взяття підозрюваного ОСОБА_5 на особисту поруку, оскільки вказаний запобіжний захід є надто м`яким та не буде здатним вплинути на запобігання встановленому слідчим суддею ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України та забезпечення виконання процесуальних обов`язків підозрюваним.

Одночасно, слідчий суддя надає належну правову оцінку обставинам ймовірного вчинення підозрюваним ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення, яке є неумисним, а також відомостям щодо його особи, а саме: як встановлено в судовому засіданні підозрюваний раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, є військовослужбовцем з бездоганною характеристикою, з підозрою погоджується, співпрацює зі слідством та намагається оплатити потерпілій стороні лікування, що в сукупності, свідчить про можливість запобігання встановленому судовому засіданні ризику та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

При цьому, слідчий суддя наголошує на тому, що відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Зокрема, зобов`язання підозрюваного цілодобово не залишати приміщення власного домоволодіння цілодобово, унеможливить вчинення підозрюваним дій, спрямованих на переховування від органу досудового розслідування та суду.

В свою чергу покладення на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, в повній мірі забезпечуватиме належну процесуальну поведінку підозрюваного.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до переконання, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який відповідно до ст. 181 КПК України полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_5 та в повній мірі здатний запобігти встановленому в судовому засіданні ризику.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 194, 199, 309, 376 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000238 від 25.03.2023 року відносно підозрюваного ОСОБА_5 відмовити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 01.06.2023 року, включно, в межах строку досудового розслідування, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , за виключенням необхідності залишити житло під час оголошення повітряної тривоги.

Покласти строком до 01.06.2023 року, включно, на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

1. прибувати до органу досудового розслідування та/або суду за першою вимогою;

2. повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

3. утримуватися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні;

4. здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1