ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1436/23 Справа № 242/1530/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023 року м.Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7 ,

обвинуваченого: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Ріг в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Селидівського міського суду Донецької області від 26 грудня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за №0000170 від 22.07.2022 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Селидове, Донецької області, громадянина України, який має неповну середню освіту, не одружений, не працює, на утриманні малолітніх дітей та непрацездатних осіб не має, раніше судимий:

- 05.12.2002 року Селидівським міським судом Донецької області за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 296, 75, 76 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки;

- 05.11.2004 року Селидівським міським судом Донецької області за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 296, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі;

- 02.08.2007 року Селидівським міським судом Донецької області за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 296, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений 26.03.2010 умовно достроково на 11 місяців 14 днів;

- 21.06.2012 року Селидівським міським судом Донецької області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, звільнений 17.07.2015 року по відбуттю строку покарання;

- 13.07.2016 року Селидівським міським судом Донецької області за ч. 2 ст. 185 КК України до 4 місяців арешту;

- 18.11.2016 року Селидівським міським судом Донецької області за ч. 2 ст. 185, 71 КК України до 5 місяців арешту, звільнений 14.03.2017 року по відбуттю строку покарання;

- 13 листопада 2017 року Селидівським міським судом Донецької області за ч. 2 ст. 15, ч. 3ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі з звільненням від відбування покарання відповідно до ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки. Вироком колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду від 20 березня 2019 року вирок в частині призначеного покарання змінено і призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі;

- 01.04.2019 року Октябрським районним судом м. Полтави за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений по відбуттю строку покарання 11.10.2021 року, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі, стягнуто судові витрати,-

Встановила:

вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним у тому, що він під час воєнного стану на території України, 30.04.2022 року у вечірній час, ОСОБА_9 перебував у свої знайомих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_1 , де вони разом вживали спиртні напої на подвір`ї будинку. Після вжиття спиртних напоїв, ОСОБА_9 зібрався та пішов додому, при цьому залишивши на столі належний йому мобільний телефон марки «Xiaomi» моделі «A2 MiLite (M1805D1SG)».

Після чого, 30.04.2022 року у вечірній час доби, точного часу судом не встановлено, до свого знайомого ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 , прийшов ОСОБА_8 .. Під час перебування за вищевказаною адресою ОСОБА_8 побачив на столі мобільний телефон марки «Xiaomi» моделі «A2 MiLite (M1805D1SG)», який залишив ОСОБА_9 . Побачивши мобільний телефон у ОСОБА_8 , який достовірно знав про те, що на всій території України введено воєнний стан, виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення вищевказаного мобільного телефону.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне збагачення шляхом таємного викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання ОСОБА_8 , переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає та вони невідомі оточуючим, діючи таємно, умисно, повторно, в умовах воєнного стану, викрав зі столу мобільний телефон марки «Xiaomi» моделі «A2 MiLite (M1805D1SG)», який належить ОСОБА_9 , вартість якого становить 1388 грн. 33 коп. Після чого, ОСОБА_8 з місця вчинення злочину пішов, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

В результаті злочинних дій ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_9 заподіяно матеріальну шкоду у розмірі 1388 грн. 33 коп.

Крім того, 04.08.2022 року приблизно о 19 годині 30 хвилин, точного часу судом не встановлено, ОСОБА_8 проходячи біля приміщення ювелірного салону « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , побачив над вхідними дверима світлодіодний прожектор. Після чого,у ОСОБА_8 , який достовірно знав про те, що на всій території України введено воєнний стан, виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення вищевказаного світлодіодного прожектору.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне збагачення шляхом таємного викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання ОСОБА_8 переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає та вони невідомі оточуючим, діючи таємно, умисно, повторно, в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу, викрав світлодіодний прожектор марки «Feron» моделі «LL-140», який належить ОСОБА_12 , вартість якого становить 272 грн. 20 коп. Після чого, ОСОБА_8 з місця вчинення злочину пішов, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

В результаті злочинних дій ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_12 заподіяно матеріальну шкоду у розмірі 272 грн. 20 коп.

З таким вироком суду першої інстанції не погодився обвинувачений та оскаржив в апеляційному порядку в частині призначення покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду змінити та призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі. В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що суд при призначенні покарання не врахував, що потребує постійного лікування, оскільки має ряд тяжких захворювань (ВІЛ-інфекція та гепатит), у лікаря нарколога та психіатра на обліку не перебуває, має на утриманні дружину, з якою перебуває у цивільному шлюбі та яка потребує допомоги, оскільки після операції. Також вказує, що є єдиним годувальником в сім`ї.

В запереченнях на апеляційну скаргу, прокурор вважає вирок суду законним та обґрунтованим, покарання ОСОБА_8 призначено відповідно до ст. 65 КК України, яке є необхідним та достатнім для його виправлення та по попередження нових злочинів, усі доводи, які наведені в апеляційній скарзі враховані судом при призначені покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та просили замінити міру покарання на альтернативний, не пов`язаний з відбуттям покарання, прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив вирок місцевого суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом.

В апеляційному порядку висновки суду щодо винуватості та кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 в скоєнні ним кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України ніким не оскаржуються, справа розглянута в порядку ч.3 ст.349 КПК України, у зв`язку з чим апеляційним судом не перевіряються.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, на думкуколегії суддів, є необґрунтованими.

Так, при вирішенні питання про призначення покарання і його розміру обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції взяв до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, його вік, стан здоров`я те, що він отримує лікування відповідно до діагнозу, раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, не одружений, на утриманні малолітніх дітей та непрацездатних осіб не має, за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а саме щире каяття та рецидив злочинів відповідно.

У відповідності зі ст.ст. 50, 65 КК України особі, що скоїла злочин, покарання повинне бути призначене необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.

Покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засудженого, а також попередження здійснення нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з конкретних обставин кримінального провадження, враховуючи спосіб вчинення умисних та корисливих злочинів, які вчинено в період воєнного стану, кількість епізодів злочинної діяльності, беззаперечного усвідомлення обвинуваченим суспільно-небезпечного характеру своїх дій, оскільки останній раніше неодноразово судимий, за аналогічні, умисні, корисливі кримінальні правопорушення проти власності до покарання з іспитовим строком та до реальної міри покарання та через незначний період часу після звільнення, знов вчинив тотожний з попередніми тяжкий, умисний, корисливий злочин проти власності.

Отже, ОСОБА_8 на шлях виправлення не став, що свідчить про схильність винного до протиправної поведінки та до вчинення протиправних діянь, тому колегія суддів вважає, що обране покарання, яке мінімальним відповідної санкції статті Особливої частини КК України, є обґрунтованим, необхідним і достатнім для його виправлення, і попередження нових злочинів, а тому відсутні обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину ОСОБА_8 та з урахуванням особи обвинуваченого, не вбачає достатніх підстав для застосування, як положень ст. 75 КК України, так і положень ст. 69 КК України.

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції при призначенні міри покарання враховані всі обставини викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого, зокрема щире каяття, сімейний стан, стан його здоров`я та відсутність відомостей, щодо неможливості його перебування в умовах установи виконання покарань за станом здоров`я. Будь-яких інших доказів, які можуть спростувати висновки суду першої інстанції щодо особи обвинуваченого, при розгляді кримінального провадження в апеляційній інстанції на підтвердження доводів апеляційної скарги не надано.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 щодо неврахування судом, при призначенні покарання, наявності у останнього захворювань на ВІЛ-інфекції та хронічного гепатиту спростовуються тим, що місцевим судом в судовому засіданні досліджувалися та надавалася оцінка захворюванням обвинуваченого та можливості відбування покарання у виді позбавлення волі.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_8 про неврахування судом, при призначенні покарання, того факту, що він є єдиним годувальником в сім`ї і на його утриманні перебуває цивільна дружина, яка щойно після операції спростовується наступним.

Під час судового засіданні в суді першої інстанції стороною захисту не надано належних доказів перебування на утриманні обвинуваченого неповнолітньої або малолітньої особи.

Окрім того, стороною захисту не надавалися жодні медичні документи, довідки відносно третіх осіб, які б підтверджували факт хвороби, проведення операції, необхідності стороннього догляду, встановлення над особою опіки чи піклування, та згідно яких обвинувачений ОСОБА_8 визнаний опікуном чи піклувальником.

Крім того, колегія суддів вважає, що необхідно критично оцінювати доводи обвинуваченого щодо визначення себе особою годувальником сім`ї, оскільки останній станом на день обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно нього, ніде не працював та самостійного доходу не мав, що також прийнято до уваги місцевим судом та враховано при ухваленні вироку.

Враховуючи наведене та вимоги ст. ст. 65, 66 КК України, колегія суддів вважає, що рішенням суду першої інстанції про призначення міри покарання, яка мінімальною передбаченою санкцією особливої частини кримінального закону, будуть дотримані загальні засади призначення кримінального покарання, зокрема принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, та відповідає ступеню тяжкості вчиненого діяння, буде справедливим за своїм видом і розміром, а також необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження нових злочинів.

Отже, рішення суду першої інстанції є справедливим та достатнім для досягнення мети покарання, таким, що відповідає принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 185 КК України ОСОБА_8 призначене мінімальне покарання, що відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження не було предметом розгляду колегією суддів, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості щодо належного направлення обвинуваченому, у встановлений законом строк, оскаржуваного рішення, тому колегія суддів вважає, що апеляційна скарга подана у передбачений законом строк.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Селидівського міського суду Донецької області від 26 грудня 2022 року щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді