Справа № 577/4338/22
Провадження № 1-кп/577/414/22
У Х В А Л А

про призначення судового розгляду

"30" листопада 2022 р.

Конотопський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

адвоката ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Конотопі обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, військовослужбовця А-1376, освіта середня, РНОКПП НОМЕР_1 , раніше несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До Конотопського міськрайонного суду за підсудністю надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

На досудовому слідстві обвинуваченому ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Прокурор пропонує призначити справу до судового розгляду у закритому судовому засіданні, вважає, що обвинувальний акт складений із дотриманням вимог ст.291 КПК України. Крім того, заявив клопотання про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення застави вказавши, що ризики, які були наявні при обранні на досудовому слідстві цього заходу, а саме визначені п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК, як то можливість переховування від суду, незаконно впливати на свідка у кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, на даний час не зменшились і не перестали існувати. Про наявність наведених ризиків свідчить тяжкість інкримінованого підсудному злочину, суворість покарання, яке загрожує у випадку визнання винним, а також вірогідність того, що перебуваючи на свободі командування військової частини може направити підсудного до іншого місця служби або ведення бойових дій, що унеможливить виконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків. Крім того, ОСОБА_5 у разі перебування на свободі, може впливати на інших військовослужбовців, які є свідками по справі, таким чином перешкоджати розгляду кримінального провадження.

Адвокат ОСОБА_4 заперечує призначенню кримінального провадження до судового розгляду по суті та вважає, що обвинувальний акт необхідно повернути прокурору, оскільки, на його переконання, не конкретезовано обвинувачення, зокрема невірно вказаний діагноз захворювання ОСОБА_5 . Щодо запобіжного заходу, то пропонує обрати більш м`який домашній арешт, посилаючись на незадовільний стан здоров`я обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав правову позицію свого захисника.

Прокурор заперечуючи поверненню обвинувального акту послався на відповідність цього процесуального документа вимогам ст.291 КПК і прерогативу формулювання обвинувачення саме органом досудового розслідування.

Вирішуючи клопотання сторони захисту про повернення обвинувального акту прокурору суд виходить із такого.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК суд має право у підготовчому судовому засіданні прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

За визначенням п. 13 ч.1 ст.3 КПК обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України. Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі.

Згідно ч.4 ст.110 КПК обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 КПК.

Пунктом 5 ч.2 ст.291 та ч.1 ст.337 КПК визначено, що обвинувальний акт повинен містити в собі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Отже, формулювання обвинувачення - це юридичне виведення, засноване на викладених в описовій частині обвинувального акту фактичних обставинах справи, змістом якого повинні бути правові ознаки злочину, викладені мовою диспозиції норми кримінального закону, що застосовується до конкретної особи.

На переконання суду обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 відповідає наведеним вище правовим нормам, а тому клопотання адвоката ОСОБА_4 про повернення цього процесуального документу прокурору не підлягає задоволенню, оскільки наведені підстави, зокрема уточнення медичного діагнозу обвинуваченого, можуть бути усунуті під час розгляду справи по суті.

Відтак, суд дійшов висновку про відсутність перешкод для призначення судового розгляду, передбачених ст.314 КПК.

Кримінальне провадження підсудне Конотопському міськрайонному суду, підстав для закриття чи зупинення не встановлено, обвинувальний акт складено у відповідності до вимог кримінально-процесуального законодавства, при його затвердженні прокурором дотримані приписи закону.

Отже, обставин, що перешкоджають призначенню кримінального провадження (кримінальної справи) до судового розгляду, не встановлено, а відтак, маються усі підстави для призначення кримінального провадження (кримінальної справи) до розгляду по суті.

За змістом частин 1, 2 ст.314-1 КПК з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також прийняття судового рішення про міру покарання представник уповноваженого органу з питань пробації складає досудову доповідь за ухвалою суду. Досудова доповідь складається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості, або тяжкого злочину, нижня межа санкції якого не перевищує п`яти років позбавлення волі.

З огляду на те, що обвинувачений проживає на території м.Києва складання досудової доповіді слід доручити Деснянському районному відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м.Києві та Київської області.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Вирішуючи питання необхідності обрання запобіжного заходу ОСОБА_5 у виді тримання під вартою, суд виходить з того, що ризик наведений прокурором, який був підставою для обрання на досудовому слідстві саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зокрема можливість переховування підсудного від суду, на що вказують тяжкість інкримінованого злочину, суворість покарання, яке загрожує у випадку визнання винним, продовжує існувати і до теперішнього часу не зменшився.

Разом з тим, ризики можливості впливу на свідків лише з підстав того, що останні є військовослужбовцями, а також направлення підсудного командуванням військової частини до іншого місця служби або ведення бойових дій, що унеможливить виконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин, не заслуговують на увагу.

Частиною 4 ст. 183 КПК регламентовано, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема щодо злочину, передбаченого ст.407 КК України.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На переконання суду обрання ОСОБА_5 саме такого запобіжного заходу, відповідно до пп.«с» п.1 ст.5 Конвенції відповідатиме принципу пропорційності, оскільки застосований до нього запобіжний захід буде необхідним за встановлених обставин, унеможливить переховування обвинуваченого від суду.

Суд також бере до уваги мету застосування заходів забезпечення кримінального провадження, яка передбачає досягнення дієвості провадження (ст.131 КПК), з огляду на необхідність попередження ризиків, зокрема переховування ОСОБА_5 від суду під тиском тягаря можливого відбування покарання.

Відтак саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить належне виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, запобіганням спробам, зазначених у пункті 1 ч.1 ст.177 КПК.

За таких обставин пропозиція сторони захисту про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, зокрема з підстав хворобливого стану обвинуваченого, за відсутності відповідного медичного висновку про неможливість перебування останнього під вартою, не заслуговує на увагу.

Положеннями частини 2 статті 27 КПК визначено, що суд може прийняти рішення про здійснення кримінального провадження у закритому судовому засіданні впродовж усього судового провадження або його окремої частини лише у разі:

1) якщо обвинуваченим є неповнолітній;

2) розгляду справи про кримінальне правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості особи;

3) необхідності запобігти розголошенню відомостей про особисте та сімейне життя чи обставин, які принижують гідність особи;

4) якщо здійснення провадження у відкритому судовому засіданні може призвести до розголошення таємниці, що охороняється законом;

5) необхідності забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Обгрунтовуючи необхідність розгляду справи у закритому судовому засіданні прокурор вказав на можливість розголошення місця дислокації певних військових підрозділів під час воєнного стану. Проте, такої підстави законодавець не визначив, а іншого прокурором не доведено.

Відтак клопотання сторони обвинувачення в цій частині задоволенню не підлягає.

Керуючись: ст.ст. 182, 183, 314-317, 369-372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Кримінальне провадження № 0000069 (кримінальну справу) відносно ОСОБА_5 обвинувачуваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Конотопського міськрайонного суду на 14 год. 00 хв. 10 січня 2023 року і розглядати суддею одноособово.

Про день, час і місце розгляду справи повідомити прокурора, захисника ОСОБА_4 .

У судове засідання доставити обвинуваченого, викликати свідків згідно реєстру матеріалів.

Обрати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 24 години 26 січня 2023 року, без визначення застави.

Доручити Деснянському районному відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м.Києві та Київської області підготувати у строк до 05.01.2023 року досудову доповідь щодо обвинуваченого ОСОБА_5 .

Ухвала може бути оскаржена в частині обрання запобіжного заходу до Сумського апеляційного суду протягом п`яти днів з часу оголошення, а для обвинуваченого отримання копії.

СуддяОСОБА_1