КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/96/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2023 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

при участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

переглянула у апеляційному провадженні, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_7 , ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 грудня 2022 року, якою у межах кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 19 лютого 2023 року.

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Кіровського районного суду м. Кіровограда перебуває судова справа про обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 289, ч. 1, ч. 4 ст. 358 КК України /ЄУН 404/3203/22/.

У межах даного кримінального провадження, за клопотанням прокурора, в порядку ст. 331 КПК України, судом першої інстанції розглянуто питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки судове провадження наразі не завершене.

Судом встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не перестали існувати, враховано судом тяжкість інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого.

Із судовим рішенням судді не погоджується захист, адвокат ОСОБА_8 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_7 , оскаржує його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу місцевого суду, обрати стосовно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В обґрунтування своїх вимог зазначає наступні доводи.

Ризики, передбачені ст. 177 КПК України, визначені для тримання під вартою, прокурором не доведені, підстави утримання ОСОБА_7 під вартою відсутні.

Тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та серйозність обвинувачення не можуть бути єдиними підставами продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений має постійне місце проживання, позитивно характеризований.

Крім того, обвинувачення за ст. 289 КК України необґрунтоване, у діях ОСОБА_7 убачається склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України, що є нетяжким злочином.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу за доводів, викладених у ній, думку прокурора на заперечення задоволення апеляційної скарги, дослідивши виділені матеріали, зваживши доводи апеляційної скарги, колегією суддів зауважується про наступне.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, ряд інших обставин та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, -має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України,

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Врахування тяжкості злочину має раціональний зміст, оскільки тяжкість свідчить про ступінь суспільної небезпечності особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризики ухилення підозрюваного від слідства, суду (рішення ЄСПЛ «W проти Швейцарії»).

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Зважується на практику Європейського суду, - тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, позицію ЄСПЛ, яка висвітлена в рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», - суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин (справи «Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Слід зважати, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були заявлені під час попереднього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, не перестали існувати, й виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

Отже, у провадженні Кіровського районного суду м. Кіровограда перебуває судова справа за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 289, ч. 1, ч. 4 ст. 358 КК України.

ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з червня 2022 року.

ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні декількох кримінальних правопорушень, злочинне діяння багатоепізодне: незаконне заволодіння транспортним засобом, повторно, підроблення офіційного документу, який видається та посвідчується установою, і який надає права, з метою використання його підроблювачем, використання завідомо підробленого документу.

Наразі триває судовий розгляд кримінального провадження.

Строк перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою не є поза межами розумного строку, а встановлені обставини виправдовують подальше тримання обвинувачених під вартою.

Кримінальні правопорушення відносяться до категорії кримінальних проступків та тяжких злочинів. Покарання за найтяжчий інкримінований злочин передбачає позбавлення волі на строк до восьми років.

Обвинувачений ОСОБА_7 безробітний, сталого джерела заробітку не має, не одружений, без утриманців, не має сталих соціальних зв`язків.

ОСОБА_7 багаторазово судимий, в тому числі й за вчинення умисних корисливих злочинів, зокрема, тяжких та особливо тяжких.

У межах даного кримінального провадження ОСОБА_7 оголошувався у розшук.

Вказане вище у сукупності свідчить про небажання ОСОБА_7 дотримання законослухняної поведінки, ставати на шлях виправлення, асоціальність поведінки, негативно характеризує його особу в аспекті ст. 178 КПК України, підвищує його суспільну небезпеку.

Відтак, беручи до уваги наведене вище сукупно, а також і тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , є підстави вважати про наявність ризиків переховування обвинуваченого від суду, вчинення нового кримінального правопорушення.

Доводи апеляційної скарги захисту з приводу відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, - спростовуються наведеним вище.

Відносно доводів апеляційної скарги з приводу та про те, що обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 289 КК України, є необґрунтованим, в його діях убачається інший склад злочину, зауважується наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 392 КПК України: Положення частини другої статті 392 щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 Ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

За змістом Рішенням Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019, можливість окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, обумовлена необхідністю дотримання принципів права обвинуваченого на свободу, перевірки правомірності обмеження конституційного права особи на свободу на стадії судового розгляду, гарантування права на свободу обвинуваченого, стосовно якого винесено ухвалу про тримання під вартою під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Також, за змістом означеного Рішення: «Надання особі права на апеляційний перегляд судового рішення про продовження строку тримання під вартою під час судового провадження є проявом гарантії виконання державою міжнародних зобов`язань зі створення умов із забезпечення кожному підозрюваному, обвинуваченому (підсудному) дієвого юридичного засобу захисту його конституційних прав і свобод відповідно до міжнародних стандартів, потрібною гарантією відновлення порушених прав, свобод і інтересів людини, додатковим механізмом усунення помилок, допущених судом першої інстанції під час розгляду кримінальних справ до ухвалення рішення по суті. Наведене узгоджується з частиною четвертою статті 5 Конвенції щодо права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.».

Тобто, суд апеляційної інстанції, зважаючи на наведені вище за текстом вимоги Конвенції, положення кримінального процесуального закону, висновки КСУ, перевіряє лише обґрунтованість висновків суду першої інстанції про доцільність продовження щодо обвинуваченого строку дії тримання під вартою, саме в межах ухвали про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, оцінює дотримання розумних строків тримання особи під вартою, які не мають перебувати поза розумним строком, необхідним для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, дотримання у цьому аспекті прав та свобод обвинуваченого.

При цьому, суд апеляційної інстанції на даній стадії провадження не вправі вдаватися до оцінки доказів у кримінальному провадженні, що доводять або спростовують вину обвинуваченого у вчиненні того чи іншого пред`явленого обвинувачення, висловлювати свою позицію з приводу процесуальної діяльності суду першої інстанції щодо дослідження судом першої інстанції доказів у кримінальному провадженні як окремо кожного доказу, так і у сукупності, порядку їх дослідження, тощо. Вказане є виключно повноваженнями суду першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження. Також суд апеляційної інстанції не вправі на цій стадії провадження надавати оцінки наявності в діях обвинуваченого ознак того чи іншого злочину.

Отже, з огляду на зазначене вище, те, що матеріали провадження не містять об`єктивних даних про застереження, які б на даний час унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 грудня 2022 року, якою у межах кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 19 лютого 2023 року, залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4