Справа № 576/1493/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.11.22 Глухівський міськрайонний суд Сумської області в складі головуючого судді: ОСОБА_1 ,
з участю секретаря: ОСОБА_2 ,
прокурора: ОСОБА_3 ,
обвинувачуваного: ОСОБА_4 ,
захисника: ОСОБА_5 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м.Глухові кримінальне провадження №0000014 про обвинувачення ОСОБА_4 за ч.5 ст.407 із угодою про визнання винуватості,

В С Т А Н О В И В :

Органами досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 30 листопада 2020 року він вступив на військову службу у Збройні сили України на підставі контракту. При цьому, ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом у військовому званні «солдат», проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді навідника 3 кулеметного відділення кулеметного взводу роти вогневої підтримки, в умовах воєнного стану, діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилення від неї, у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Військової присяги, затвердженої Постановою Верховної Ради України «Про текст Військової присяги» від 06.12.1991, достовірно знаючи, що він являється військовослужбовцем військової служби за контрактом і повинен проходити військову службу за місцем дислокації військовій частині НОМЕР_1 без дозволу командування вказаної військової частини та поважних причин 24.02.2022 у період з 06 год. 00 хв. по 08 год. 00 хв. самовільно залишив місце служби військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалася за адресою: АДРЕСА_1 та попрямував до свого місця проживання: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не вживаючи жодних заходів для повернення у військову частину та виконання службових обов`язків, звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.

Всього, ОСОБА_4 був незаконно відсутній на місці служби у військовій частині НОМЕР_1 у період з 24.02.2022 по 07.03.2022.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а саме, самовільне залишення військової частини або місця служби без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, військовослужбовцем.

Однак, 10 листопада 2022року між обвинувачуваним ОСОБА_4 та прокурором Сумської спеціалізованої прокуратури у військовій області ОСОБА_3 у вказаному кримінальному провадженні була укладена угода про визнання винуватості.
Згідно даної угоди сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.5 ст.407 КК України, беззастережного визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні даного правопорушення та щодо покарання, яке повинен понести останній за вчинене кримінальне правопорушення. Так, згідно умов даної угоди, з врахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставин його вчинення, відсутності тяжких наслідків, даних про особу обвинуваченого та обставин, що пом`якшують покарання, його щирого каяття, активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення та враховуючи відсутність обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_4 , сторони дійшли згоди на призначення останньому покарання за ч.5 ст.407 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді двох місяців арешту.
Вирішуючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Так, відповідно до п.2 ч.1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором чи обвинувачуваним, а згідно п.1 ч.3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні серед іншого суд має право затвердити таку угоду.
При цьому відповідно до ч.7 ст.474 КПК України суд повинен перевірити на відповідність її вимогам цього Кодексу та закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо:
1)умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація правопорушення;
2)умови угоди не відповідають інтересам суспільства;
3)умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;
4)існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не помирилися;
5)очевидна неможливість виконання обвинувачуваним взятих на себе за угодою зобов`язань;
6)відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.
Вказаний злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_4 відноситься до тяжких злочинів, а тому у відповідності до ч.4 ст.469 КПК України у цьому провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між обвинувачуваним та прокурором.
Однак суд вважає, що укладена угода не може бути затверджена, оскільки вона не відповідає вимогам КПК України та закону з огляду на таке. Як вбачається із матеріалів справи, в цьому кримінальному провадженні ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні військового кримінального правопорушення, в період дії військового стану. За вчинення цього злочину передбаченого покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років.

Відповідно до положень ч.2 ст.50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим так і іншими особами.
Виходячи з указаної мети, а також принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, при вирішенні питання про призначення ОСОБА_4 покарання, воно має вирішуватись з врахуванням характеру вчинених дій, їх небезпечності та даних про особу засудженого.
Тому, на думку суду, наявність лише вищевказаних, формально позитивних характеристик обвинувачуваного ОСОБА_4 , відсутність у нього судимостей, не є переконливими та достатніми підставами для призначення йому покарання із застосуванням ст.69 КК України.
Суд вважає, що призначення обвинувачуваному покарання у виді арешту, яке узгоджене між обвинувачуваним та прокурором, в умовах дії військового стану в Україні та військової агресії рф, в цьому випадку фактично нівелюватиме мету кримінального покарання, оскільки таке покарання жодним чином не слугуватиме запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень обвинувачуваним, так і іншими особами, як це передбачено в ч. 2 ст. 50 КК України.
За таких обставин угода про примирення, яка була укладена 10 листопада 2022 року між обвинувачуваним та прокурорам, не може бути затверджена, оскільки умови угоди не відповідають інтересам суспільства.

Тому керуючись ст.370-372, п.1 ч.3 ст.314 КПК України суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості, яка була укладена 10 листопада 2022 року між обвинувачуваним ОСОБА_4 та прокурором Сумської спеціалізованої прокуратури у військовій області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_4 за ч.5 ст.497 КК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Глухівського міськрайонного суду ОСОБА_1