Справа 754/5169/21 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Провадження 11-кп/824/33/2022 Доповідач в суді ІІ інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

08 вересня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:
ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_7
потерпілої ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_8 на вирок Деснянського районного суду міста Києва від 29 липня 2021 року, -
в с т а н о в и л а :
Вироком Деснянського районного суду міста Києва від 29 липня 2021 року,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Івано-Франківськ, українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину 2019 року народження, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
засуджено за ч.1 ст.286 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік;
на підставі ст.75 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в 2 роки із покладенням обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України;
цивільний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 5 887 грн в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди та 30 000 грн в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди;
вирішене питання про речові докази та процесуальні витрати.
Відповідно до вироку, ОСОБА_10 , 28 січня 2021 року, близько 08 години 17 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «Citroen Berlingo», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись в м. Києві по проїзній частині вул. С. Лифаря зі сторони вул. Пухівської у напрямку вул. Градинської, в порушення п.п. 2.3 «б», 4.16 «а», 10.1, 10.7 «ґ» Правил дорожнього руху України, не був уважним, виконуючи розворот на регульованому пішохідному переході не надав перевагу для руху пішоходу ОСОБА_8 , яка пересікала проїзну частину по вказаному пішохідному переходу на зелене світло світлофора для пішоходів і мала перевагу в русі, внаслідок чого вчинив наїзд на останню.
В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.
В апеляційній скарзі потерпілої указано на незаконність вироку у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, а також у зв`язку із неправильним розв`язанням цивільного позову. В обґрунтування доводів скарги указала на безпідставність висновків суду щодо можливості виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства. Погодившись у суді першої інстанції із можливістю призначення обвинуваченому ОСОБА_10 основного покарання у виді обмеження волі, яке на переконання потерпілої є необхідним та достатнім для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, потерпіла категорично заперечує щодо призначення цього ж покарання з випробуванням. На думку потерпілої, поза увагою суду першої інстанції залишилась поведінка обвинуваченого як після ДТП, так і під досудового розслідування, яка була байдужою до потерпілої. Визнання вини та щире каяття, про яке вказав обвинувачений ОСОБА_10 у судовому засіданні, на переконання потерпілої було формальним, метою якого було уникнення справедливого покарання. Будь-яких вибачень та натяків на добровільну компенсацію заподіяних збитків від обвинуваченого не надходило, натомість останній уникав усілякого спілкування. Крім цього, додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування строком на один рік, на думку потерпілої є занадто м`яким і таким, що не здатне забезпечити мету покарання, визначену ст. 50 КК України. Висновки суду щодо розміру грошового відшкодування моральної шкоди, на думку потерпілої є неналежним чином обґрунтованими та фактично визначені судом без врахування глибини фізичних та душевних страждань, які зазнала потерпіла внаслідок злочинних дій обвинуваченого. Просила вирок скасувати та призначити обвинуваченому ОСОБА_10 покарання у виді 2-х років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 60 000 грн в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.
Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:
потерпілої, яка подану апеляційну скаргу підтримала, підтвердила її доводи та просила її задовольнити;
прокурора, який не заперечував щодо задоволення апеляційної скарги потерпілої;
обвинуваченого, який доводи апеляційної скарги потерпілої вважав необґрунтованими, просив залишити її без задоволення, а вирок без зміни;
вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.
Висновки суду першої інстанції щодо обставин кримінального провадження, докази стосовно яких судом першої інстанції, за згодою учасників судового розгляду не досліджувались і щодо яких не надійшло апеляційних скарг, апеляційним судом не перевірялися. Підстав для виходу за межі апеляційних скарг відповідно до положень ч.2 ст. 404 КПК України колегія суддів не знаходить.
Щодо доводів апеляційної скарги про незаконність вироку в частині призначеного покарання, то вони не ґрунтуються як на матеріалах кримінального провадження, так і на вимогах закону.
Відповідно до частин першої та другої ст. 65 КК України покарання призначається у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Умовами звільнення особи від відбування покарання із випробуванням на підставі ст. 75 КК України є переконання суду про можливість виправлення засудженого без відбування покарання яке ґрунтується на даних, особу винного та інших обставина справи із урахуванням тяжкості кримінального правопорушення.
Судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, указані вимоги закону було дотримано в повному обсязі.
Так, як вбачається із вироку, суд, вирішуючи питання про призначення ОСОБА_10 покарання, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, є особою молодого віку, неодружений, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання. При цьому, суд обґрунтовано врахував щире каяття у вчиненому у якості обставини, яка відповідно до вимог ст.66 КК України пом`якшувала покарання обвинуваченого ОСОБА_11 . Обставин, які обтяжували покарання обвинуваченого, судом не встановлено. Крім цього, судом враховано думку потерпілої ОСОБА_8 , яка підтримала думку сторони обвинувачення та просила призначити обвинуваченому покарання на розсуд суду.

Врахувавши наведені обставини, суд першої інстанції призначив ОСОБА_11 покарання у виді 2 років обмеженні волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
При цьому, врахувавши сукупність указаних обставин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого переконання про можливість виправлення обвинуваченого без відбування ним основного покарання у зв`язку із чим суд ухвалив рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_10 від відбування основного покарання із випробуванням на підставі ст. 75 КК України, належним чином мотивувавши своє рішення.
За своїм видом та розміром призначене ОСОБА_11 як основне, так і додаткове покарання є таким, яке необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів. Рішення суду в частині звільнення ОСОБА_11 від відбування основного покарання з випробуванням є належним чином обґрунтованим. Підстав для посилення цього покарання, у тому числі шляхом ухвалення рішення про його реальне відбування колегія суддів не вбачає.
Апеляційна скарга потерпілої не містить належних доводів, які указують на незаконність ухваленого суддею рішення у цій частині. На переконання колегії суддів, потерпілою у апеляційній скарзі не наведено належних доводів, які би спростовували висновки суду першої інстанції та указували на те, що за наведених судом обставин виправлення обвинуваченого не можливе без відбування ним покарання.
Щодо доводів апеляційної скарги потерпілої про необґрунтованість вироку в частині розв`язання цивільного позову, а саме, в частині вимог про відшкодування моральної шкоди, то на думку колегії суддів вони є обґрунтованими.
Оцінюючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 до ОСОБА_10 , суд обґрунтовано прийшов до висновку про те, що неправомірними діями ОСОБА_10 потерпілій ОСОБА_8 була заподіяна моральна шкода, яка полягала у тривалих душевних стражданнях, негативних емоціях та переживаннях з приводу ушкоджень її здоров`я, у порушенні звичного способу життя потерпілої та необхідності докладення додаткових зусиль для його нормалізації, а також обставин, за яких потерпіла отримала тілесні ушкодження, ступінь їх тяжкості та глибину її страждань. Однак, оцінивши розмір завданої моральної шкоди потерпілій, на переконання колегії суддів місцевий суд не дотримався принципу розумності та справедливості.
Врахувавши викладені обставини щодо обсягу моральних страждань потерпілої, які судом першої інстанції були встановлені вірно, колегія суддів приходить до переконання про те, що заявлений потерпілою ОСОБА_8 розмір заподіяної моральної шкоди є обґрунтованим і таким, який ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження. Заявлений розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 60 000 грн, на переконання колегії суддів відповідає засадам розумності і справедливості.
З огляду на викладене цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 в частині вимог до ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди підлягає до задоволення.
У зв`язку із викладеним, вирок Деснянського районного суду міста Києва від 29 липня 2021 року щодо ОСОБА_10 підлягає зміні в частині розв`язання цивільного позову потерпілої.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Деснянського районного суду міста Києва від 29 липня 2021 року щодо ОСОБА_10 змінити в частині розв`язання цивільного позову.
Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 60 000 грн в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.
В решті вирок Деснянського районного суду міста Києва від 29 липня 2021 року щодо ОСОБА_10 залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців із моменту проголошення.

СУДДІ

__________________ ______________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4