ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/783/23 Справа № 205/6823/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Західної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровськ від 06 грудня 2022 року про задоволення заяви про умовно-дострокове звільнення щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Софіївка Софіївського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, засудженого по теперішній справі:

- 03.10.2017 року вироком Тернівського районного суду м. кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років; ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.12.2021 року застосовано вимоги ч.5 ст. 72 КК України,

Встановила:

Вказаною ухвалою задоволено заяву ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України та постановлено звільнити його від відбування покарання, призначеного вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.10.2017 року.

Рішення суду обґрунтовано тим, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою довів своє виправлення та продемонстрував позитивні зрушення в своїй свідомості та контролю поведінки.

Прокурор не погодився з даним рішенням суду. В апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання установи виконання покарань про звільнення умовно-достроково від відбування покарання ОСОБА_7 .

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом не було з`ясовано залучення засудженого до праці на виробництві на інших суспільно-корисних видів праці, виконання ним норм виработку тощо, що унеможливлює застосування до ОСОБА_7 положень ст. 81 КК України, оскільки частиною 2 зазначеної статті як обов`язкова ознака доведеності виправлення засудженого зазначено сумлінне ставлення до праці.

На думку прокурора судом не обґрунтовано, що на момент судового розгляду в повній мірі реалізовано мету покарання, передбачену ч.2 ст. 50 КК України.

Крім того, під час розгляду клопотання, судом не було з`ясовано у засудженого додержання останній вимог режиму, праці та навчання, участь у самодіяльних організаціях та його наміри щодо долучення до суспільно- корисної праці.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги, просив їх задовольнити.

Засуджений заперечував проти задоволення апеляційних вимог сторони обвинувачення, вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою.

В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.

Відповідно до ст. 81 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. У разі заміни невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженого може бути звільнено також і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим, певного строку покарання.

Висновок про можливість застосування умовно - дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 2 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким", умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким - того, що засуджений став на шлях виправлення.

Згідно вимог ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Суд першої інстанції розглядаючи клопотання засудженого про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання, належним чином не врахував загальну характеристику особи за весь період відбуття покарання.

Так, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_7 засуджено вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 121КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Початок строку відбування покарання: 22.05.2017 року.

Кінець строку: 11.12.2023 року.

З характеристики на ОСОБА_7 від 06.12.2022 року вбачається, що засуджений у місцях позбавлення волі знаходиться з 25.05.2017 року. Під час утримання у Криворізькій установі виконання покарань №3 характеризувався посередньо, режим утримання не порушував, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, заохочення не застосовувались.

З 20.11.2017 року відбуває покарання у ДУ "Дніпровська виправна колонія (№89)", працевлаштований, до роботи ставиться сумлінно. Має 9 заохочень.

За час відбування покарання характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання.

Порушень режиму відбування покарання не допускає, заходи стягнення не застосовувались.

Бере активну участь у роботах з благоустрою.

Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи.

Приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу за темою "Правова просвіта".

Підтримує зв`язки з рідними шляхом телефонних розмов, особистих побачень.

Апеляційний суд зауважує, що у характеристиці на засудженого зазначено, що ризик вчинення ОСОБА_7 повторного кримінального правопорушення та рівень втручання оцінюється як середній.

Крім того, у характеристиці вказано, що засуджений має 9 заохочень, однак у довідці про заохочення та стягнення засудженого ОСОБА_7 двічі зазначено одну дату отримання останнім подяки від начальника ДВК (№89) за зразкову поведінку - 05.07.2022 року.

Враховуючи викладене, дані про особу засудженого, який раніше судимий, був звільнений від відбування покарання умовно-достроково та знову вчинив кримінальне правопорушення, колегія суддів приходить до висновку, що хоча у поведінці ОСОБА_7 і існують позитивні зміни, однак це в повній мірі не дає підстави вважати, що він своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Окрім того, в матеріалах справи відсутні переконливі дані про те, що процес виправлення ОСОБА_7 досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі, а сам факт відбуття засудженим 2/3 строку призначеного покарання та наявність заохочень не свідчить про його виправлення та сумлінне ставлення останнього до праці.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання є помилковими та не відповідають обставинам провадження, даним про особу і поведінку засудженого.

З огляду на зазначене, апеляційний суд дійшов до висновку, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення, що виключає можливість його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.

За таких обставин доводи апеляційної скарги прокурора підлягають задоволенню, а оскаржувана ухвала щодо засудженого - скасуванню, з постановленням нової ухвали на підставі п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Західної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_8 - задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровськ від 06 грудня 2022 року про задоволення заяви про умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання щодо ОСОБА_7 - скасувати.

Постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4