КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_5 та обвинуваченої ОСОБА_6 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 19 грудня 2022 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 19 грудня 2022 року задоволено клопотання прокурора та продовжено ОСОБА_6 , обвинуваченій у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, строк тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави.

Рішення суду мотивовано наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема, тим, що обвинувачена ОСОБА_6 перебуваючи на волі, може переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а тому застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить дотримання обвинуваченою процесуальних обов`язків під час судового розгляду.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 19 грудня 2022 року змінити та застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі - цілодобовий домашній арешт, а у випадку, якщо суд вирішить неможливим застосування домашнього арешту, в будь-якому разі визначити розмір застави в межах норми ч. 5 ст. 182 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що у даному випадку повністю відсутні будь-які ризики, передбачені ст. 177 КПК України, також має місце необґрунтованість підозри.

Прокурор не навів у клопотанні переконливих доказів і жодним чином не пояснив, що саме вказує на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК, а саме про те, що ОСОБА_6 може переховуватись від суду та вчиняти інший злочин або продовжувати кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Судом не було враховано, що підставою для застосування щодо особи запобіжного заходу є наявність реальних ризиків вчинення обвинуваченою іншого злочину, незаконний вплив на потерпілих та свідків, переховування від слідства і суду, але в жодному випадку не припущення прокурора чи суду про можливість існування таких ризиків.

Оскаржувана ухвала не містять чіткого визначення, які саме докази свідчать про те, що ОСОБА_6 може вчинити інший злочин, або переховуватись від суду, та що наявні інші ризики.

Також ні прокурором у клопотанні, ні судом в ухвалі не зазначено жодного обґрунтування того, чому інші запобіжні заходи не в змозі забезпечити належну поведінку ОСОБА_6 .

Окрім того, на думку захисника, суд протизаконно послався в ухвалі на інформацію у всесвітній мережі «Інтернет», зокрема, на сайті «Миротворець» та на багатьох інших інтернет-ресурсах, оскільки вказане є неприпустимим та таким, що грубо порушує норми ст. 62 Конституції, ст. 17 КПК України та ст. 6 Європейської Конвенції.

При цьому захисник посилається на думку юристів громадських правозахисних організацій, які відзначають необґрунтоване використання судами як доказів щодо діянь, які нібито мають ознаки злочинів проти національної безпеки, життя, здоров`я, миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, зібраної/оприлюдненої на сайті «Миротворець» інформації. Суди не здійснюють належну оцінку вказаної інформації щодо її достовірності, належності та допустимості, попри те, що веб-сайт «Миротворець» не відноситься до джерел офіційної інформації. Тому захисник рекомендує припинити практику посилання судів на веб-ресурс «Миротворець» як джерело доказів вчинення особою злочину та поширення незаконної інформації.

Таким чином, суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану ухвалу грубо порушив норми законодавства, міжнародні норми та принципи, а отже оскаржувана ухвала суду не є обґрунтованою і законною.

Тримання під вартою має обмежений строк дії, що чітко визначено статтею 197 Кримінального процесуального кодексу України.

Однак в даному випадку має місце автоматичне формальне продовження терміну тримання під вартою без з`ясування всіх суттєвих обставин та їх детального аналізу.

Згідно з ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану особи, інших даних, та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього. Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Для того аби розмір застави можна було вважати таким, який здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, слідчий суддя повинен врахувавши положення ст. 177, 178 КПК України, раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу підозрюваного, тяжкістю вчиненого злочину, а також майновим станом.

Враховуючи особу ОСОБА_6 , яка є жінкою похилого віку, та має низку хронічних захворювань, захисник вважає, що суд може, в тому числі, визначити заставу в межах розмірів, визначених для злочину відповідної тяжкості - тобто згідно п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судне навів жодного переконливого обґрунтування, у зв`язку з чим застава не була визначена в межах, передбачених п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, а тому судове рішення не можна вважати законним та обґрунтованим.

В даному ж випадку особа вперше притягається до кримінальної відповідальності, а висунуте обвинувачення жодним чином не є обґрунтованим. ОСОБА_6 тривалий час займається правозахисною діяльністю, є особою відомою в ООН, ОБСЄ, Європарламенті, інших міжнародних установах.

Судом належним чином не враховано, що ОСОБА_6 є особою похилого віку, має хронічні хвороби, має постійне місце проживання в м. Києві, поховала свою дочку, могила якої знаходиться на «Звіренецькому» кладовищі в м. Києві, яку ОСОБА_6 регулярно відвідувала, та не обґрунтовано, чому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту буде недостатнім в даному випадку по відношенню до обвинувачуваної, а також не обґрунтовано не визначення судом застави.

Захисник просить апеляційний суд при винесенні ухвали в якості джерела права застосувати рішення ЄСПЛ, а саме: «Єлоєв проти України», «Тодоров проти України», «Манчіні проти Італії», «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії», «Ігнатов проти України», а в разі їх незастосування вказати в судовому рішенні мотиви їхнього відхилення судом.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 просить ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 19 грудня 2022року скасувати та постановити нову ухвалу, застосувавши до неї запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Обвинувачена вважає ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 19грудня 2022 року про продовження їй строку тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави, незаконною, постановленою з грубим порушенням вимог чинного міжнародного та національного законодавства, та такою, що суперечить судовій практиці Європейського суду з прав людини.

Так, апелянт просить врахувати, що, в порушення вимог КПК України, прокурор надав її захиснику-адвокату ОСОБА_5 копію клопотання про продовження строку тримання під вартою за 9 хвилин до початку судового засідання.

Одночасно вона заявила суду перед наданням права прокурору оголосити своє клопотання про те, що нею також підготовлене своє клопотання про зміну запобіжного заходу і письмове заперечення на клопотання прокурора. Проте, на цю її заяву головуючий суддя безапеляційно заявив, що вона за три години до початку судового засідання не надала копію свого клопотання прокурору, тому суд не буде розглядати її клопотання. Тобто, на думку обвинуваченої, доведено порушення судом першої інстанції рівності та змагальності сторін, а також вимог ст.ст. 8, 9, 10, 11, 17, 21, 22, 42, 350 та глави 18 КПК України.

Окрім того, обвинувачена звертає увагу на те, що головуючий суддя, одноосібно приймаючи рішення, не поцікавився у прокурора чи отримав він клопотання обвинуваченої або ознайомлений з ним чи ні. Також суддя не поцікавився у прокурора та її захисника думку стосовно клопотання обвинуваченої про зміну запобіжного заходу, не порадився з іншими суддями, а самостійно відмовив, заборонивши його оголошувати.

Вказане порушення вимог КПК України, є безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

В оскаржуваній ухвалі суду безпідставно констатовано, що в клопотанні прокурора вказано на необхідність продовження обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою як для підозрюваної під час проведення досудового розслідування, як описка та це не впливає на прийняття судового рішення.

При цьому, продовжити запобіжний захід підозрюваним, згідно вимог КПК України, має право тільки слідчий суддя, а не суд, тому вона в своїх письмових запереченнях на клопотання прокурора просила суд взагалі залишити його без розгляду та запропонувати прокурору підготувати нове, так як до закінчення строку дії ухвали від 31 жовтня 2022 року залишалось 9 днів - до 27 грудня 2022 року.

В оскарженій ухвалі суду судді зробили необґрунтований висновок, що існує ризик вчинення обвинуваченою іншого кримінального правопорушення, тому, що в мережі Інтернет нібито опублікована якась інформація стосовно ОСОБА_6 .

Окрім того, апелянт звертає увагу на те, що про вигадану суддями підтримку обвинуваченою сепаратистського руху на Донбасі і анексію Криму, не зазначено на веб-сайті "Миротворець", на який посилалися судді в оскаржуваній ухвалі. Це перевірялось та досліджувалось під час проведення досудового слідства.

Що стосується інформації в мережі Інтернет та із веб-сайту "Миротворець", то її захисником - адвокатом ОСОБА_5 в апеляційній скарзі наведені обґрунтовані докази незаконності використання суддями такої інформації.

Також, доводи викладені в оскаржуваній ухвалі суду, що вона скоїла злочин "за допомогою месенджерів та всесвітньої мережі Інтернет", а тому суд вважає, що існує ризик продовження такої діяльності під час перебування обвинуваченої на волі, оскільки будь-який інший запобіжний захід, окрім тримання під вартою, не виключає можливості обвинуваченої користуватися електронними пристроями із доступом до соціальних мереж та месенджерів.

Проте, такий висновок суду, на думку апелянта, лише підтверджує упередженість та заінтересованість у необ`єктивному розгляді справи, тому що вважати, що обвинувачена продовжить кримінальні правопорушення, без дослідження доказів та без її допиту свідчить про явну та неприховану упередженість колегії суддів, що підтверджується висновками викладеними в оскаржуваній ухвалі.

Також, обвинувачена просить суд врахувати, що суд першої інстанції проігнорував наведені її пояснення та безпідставно в оскаржуваній ухвалі як доказ її тривалого тримання під вартою, зазначив про її участь у 2016 році в програмі та телебаченні РФ, тобто такі докази, вочевидь не можуть бути підставою для постановлення оскаржуваної ухвали суду.

Окрім того, довід суду першої інстанції про те, що саме вона направила до Генеральної Асамблеї ООН листа з текстом, який був оголошений 28 лютого 2022 року на засіданні, суперечить обвинувальному акту та матеріалам справи, оскільки в обвинувальному акті вказано, що лист, який цитувався на засіданні Генеральній Асамблеї ООН був направлений з невідомого поштового адресу невстановленою особою.

Суд першої інстанції зробив вищезазначений висновок не закінчивши досліджувати докази прокурора, не розглянувши клопотання сторони захисту про визнання усіх наданих прокурором доказів недопустимими, отже такий доказ суду є передчасним та свідчить про упередженість колегії суддів.

Також апелянт вказує, що під час обрання їй запобіжного заходу у виді тримання під вартою постановою прокурора від 16 березня 2022 року та під час продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12 квітня 2022 року були порушені її процесуальні законні права, а саме: в зазначених судових рішеннях, в порушення вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, не було визначено розмір застави, що було до 14 квітня 2022 року обов`язковою нормою для суддів, слідчих судді, тому що тільки 14 квітня 2022 року, законодавчим органом були внесені зміни до ч. 4 ст. 183 КПК України, згідно Закону України №2198-ІХ від 14.04.2022, якими суддям дозволили самостійно визначати розмір застави або не визначати його при застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.

Вищевикладені порушення її законних прав призвели до подальшого порушення - дублювання ухвал суду про її тримання під вартою.

Висновки суду першої інстанції про те, що в разі зміни їй запобіжного заходу у виді тримання під вартою на інший, обвинувачена буде переховуватись від суду, безпідставні та вигадані, оскільки вона не визнає своєї вини і сама зацікавлена не переховуватись від суду, а як швидше розглянути цю справу.

Про необґрунтовану тривалість розгляду цієї справи нею подана скарга до голови Солом`янського районного суду м. Києва.

На думку обвинуваченої, суд безпідставно послався в ухвалі на протокол огляду її мобільного телефону від 12 березня 2022 року, яким нібито підтверджується, що вона намагалася виїхати до племінниці, тому буде переховуватись від суду, оскільки в матеріалах кримінального провадження не існує протоколу огляду її мобільного телефону від 12 березня 2022 року, оскільки вона була затримана її в квартирі сестри лише 14 березня 2022 року, де вилучили її два мобільних телефони.

Обговорення питання в СМС-переписці з її телефону про, що відкрився гуманітарний коридор виїзду з Києва до Білорусії, тому є можливість виїхати, не є намаганням переховатись від суду, оскільки після обговорення 02 березня 2022 року можливості виїхати із Києва, який в той час був оточений військами РФ, протягом 12 днів вона не поїхала, а навпаки, переїхала жити до рідної сестри в Голосіївський район м. Києва. Тобто, висновки суду першої інстанції проте, що вона буде переховатись від суду є хибними.

Аналогічні підстави щодо її можливого переховування від суду, вказане в оскаржуваній ухвалі, про те, що вона нібито повідомила суду, що на початку року мала намір виїхати до Угорщини, взагалі є вигадкою суду, тому, що під час судового засідання вона розповідала про плідну співпрацю громадської організації з працівниками Посольства Угорщини в України в галузі прав та свобод людини, тому ці працівники пропонували їй надати притулок в Академії наук Угорщини у Будапешті, якщо вона приїде. Це зовсім різні пояснення, тому що викладене нею не є наміром, а навпаки, пропозицією з боку Посольства.

Окрім того, посилання суду на те, що на даний час для жінок та дітей існують спрощені умови перетину державного кордону, тому вона зможе покинути країну є помилковим, тому що такі умови діяли лише на початку агресії РФ на Україні. А враховуючи, що в неї вилучили не тільки внутрішній та закордонний паспорт, а також пенсійне посвідчення і картку киянина, вона не зможе покинути країну, тому висновки суду безпідставні та суперечать фактичним обставинам.

Висновок суду про те, що вона не має сталих соціальних зв`язків, а тому може вжити спроби залишити країну необґрунтований та суперечить як клопотанню прокурора, так і іншим доводам першої інстанції.

Суд безпідставно не врахував, що вона має власну трикімнатну квартиру, два офісних приміщення, протягом десятиліть вона з донькою допомагали усім соціально незахищеним громадянам України. Її захисником було надано лист Київської міської організації Ветеранів України, який був проігнорований судом, хоча в цьому листі її названо українською ОСОБА_9 . Також в неї позитивні характеристики сусідів за місцем проживання, в громадській організації вона отримує особисто подяки за співпрацю з органами Європейського Союзу, ООН, ОБСЄ, Ради Європи та від керівників інших міжнародних організацій, тому довід суду про те, що вона не має сталих соціальних зв`язків є безпідставним.

Також обвинувачена звертає увагу суду апеляційної інстанції, що при розгляді справ судді обов`язково повинні застосовувати практику Європейського суду з прав людини та здійснювати правосуддя у відповідності до вимог Конвенції про захист прав та свобод людини.

Також згідно з рішенням ЄСПЛ про справі "Свершов проти України", тяжкість злочину, в якому обвинувачується особа, не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Окрім того, в своїх рішеннях по справам "Кудла проти Польщі", "Ухань проти України", "Хуліматов проти Азербайджану", "Петухов проти України", ЄСПЛ встановив, що відсутність належної медичної допомоги в умовах тримання під вартою, доводить про поводження до ув`язненого, що суперечить ст. 3 Конвенції та є обов`язковою підставою для зміни запобіжного заходу.

Аналогічно ЄСПЛ в своїх рішеннях постійно зазначає, що національні суди, застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою повинні застосовувати альтернативний, а саме-заставу. Це конкретно викладено у рішенні ЄСПЛ у справі "Piruzyan v. Armenia". В цьому та в інших рішеннях ЄСПЛ констатував, що тримання під вартою не повинно бути надто довгим під час судового розгляду справи, оскільки це порушує презумпцію невинуватості.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої та її захисника, які підтримали апеляційні скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав.

Висновок, викладений в ухвалі Солом`янського районного суду м. Києва від 19 грудня 2022 року щодо підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_6 ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону.

Так, розглядаючи клопотання прокурора про продовження тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_6 суд врахував наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу згідно з вимогами ст. 178 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України при розгляді питання про продовження строку запобіжного заходу суд повинен встановити наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Вказані обставини щодо обвинуваченої ОСОБА_6 були перевірені судом першої інстанції та свої висновки стосовно цього суд зазначив в ухвалі.

Так, наведені в ухвалі ризики, зокрема, щодо можливості обвинуваченої переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, ґрунтуються на досліджених у суді матеріалах кримінального провадження, з огляду на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винуватою у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вона обвинувачуються, обраний відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає особі обвинуваченої, а ризики, які враховувались під час обрання виключного запобіжного заходу, не зменшились.

При розгляді клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд взяв до уваги те, що наразі у зв`язку із проведенням на території України військових дій країною агресором, є наявність ризику переховування обвинуваченої від суду, оскільки відсутність документів у обвинуваченої не є стримуючим фактором для перетину державного кордону, оскільки для жінок та дітей спрощені умови перетину державного кордону під час дії воєнного стану.

При цьому доводи апеляційної скарги обвинуваченої про безпідставне посилання в ухвалі суду на інформацію з її мобільного телефону та її пояснення щодо можливості виїхати за межі України, а також безпідставний висновок суду про те, що ОСОБА_6 намагалася виїхати з України, не можуть бути взятими до уваги, оскільки посилання в апеляції обвинуваченої на те, що вона не скористалася можливістю виїхати, само по собі не заперечує існування ризику переховування від суду, який в сукупності з іншими ризиками, викладеними в ухвалі суду, був підставою для продовження тримання під ватрою.

Також судом враховано тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , вид та міру покарання, що загрожує їй у випадку визнання її винуватою та вважає наявним ризик переховування від суду задля уникнення даного покарання.

Цей ризик був врахований судом у сукупності із ризиками вчинити інший злочин, перешкоджати кримінальному провадженню.

Так, в ухвалі суду зазначено, що під час судового засідання обвинувачена поводить себе агресивно, постійно порушує порядок в залі під час судового розгляду, намагається вчинити дії, спрямовані на зрив судового засідання, внаслідок чого неодноразово видалялася із зали. В перервах між судовими засіданнями обвинувачена зривалася на крик на секретаря судового засідання, захисника та на суд під час судових засідань, а тому суд вважав, що така поведінка обвинуваченої свідчить про те, що перебуваючи на волі обвинувачена буде активно перешкоджати кримінальному провадженню різноманітними шляхами, в тому числі, і шляхом ухилення від явки до суду та зриву судових засідань.

Окремо судом зазначено про неможливість на даній стадії судового розгляду дати оцінку ризику впливу на свідків, клопотання про допит яких заявила обвинувачена, оскільки на стадії дослідження письмових і речових доказів це питання ще не вирішено.

Окрім того, суд погодившись із думкою обвинуваченої, що вона не може знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин вчинення злочину, оскільки всі речові докази вилучені та долучені до матеріалів кримінального провадження, проте прийшов до висновку, що відсутність цього ризику не впливає на доцільність продовження строку тримання під вартою, оскільки існують інші ризики, передбачені п. п. 1, 4 та 5 ч. 1 ст. 177 КК України.

Отже доводи захисника про те, що у даному випадку повністю відсутні будь-які ризики, передбачені ст. 177 КПК України, є безпідставними.

Щодо доводів захисника про необґрунтованість підозри, то колегія суддів звертає увагу на те, що на стадії судового розгляду кримінального провадження суд позбавлений можливості давати оцінку обґрунтованості підозри, яка оголошена обвинуваченій, оскільки судом розглядається обвинувальний акт, у якому викладені фактичні обставини кримінального провадження, які потребують перевірки на предмет доведеності чи недоведеності висунутого обвинувачення.

Питання обґрунтованості підозри було предметом розгляду при обранні запобіжного заходу, а при продовженні строку дії запобіжного заходу суд перевірив обставини щодо наявності підстав для продовження строку дії запобіжного заходу.

Доводи захисника про те, що прокурор не навів у клопотанні переконливих доказів і жодним чином не пояснив, що саме в матеріалах справи вказує на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є безпідставними.

Так, у клопотанні прокурора вказано на наявність такого ризику як вчинення ОСОБА_6 іншого кримінального правопорушення, оскільки злочин, який інкримінується обвинуваченій, є надання іноземній державі, іноземній організації та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України за допомогою месенджерів та всесвітньої мережі «Інтернет», а тому існує ризик продовження такої діяльності під час перебування обвинуваченої на волі, оскільки будь-який інший запобіжний захід, окрім тримання під вартою, не виключає можливості обвинуваченої користуватись електронними пристроями із доступом до соціальних мереж та месенджерів і такий ризик встановлено судом при розгляді клопотання прокурора.

При цьому доводи апелянтів на незаконне та безпідставне посилання в ухвалі суду на інформацію у всесвітній мережі «Інтернет», зокрема, на інформацію з сайту «Миротворець» як на докази у кримінальному провадженні є неспроможними.

Так, в оскаржуваній ухвалі суд не посилався на інформацію у всесвітній мережі «Інтернет» та інформацію з сайту «Миротворець» як на доказ обвинувачення, а погоджуючись з доводами, викладеними у клопотанні прокурора про існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, у тому числі із застосуванням месенджерів та всесвітньої мережі «Інтернет», дав відповідну оцінку такому доводу прокурора.

Доводи захисника про те, що в даному випадку має місце автоматичне формальне продовження терміну тримання під вартою без з`ясування всіх суттєвих обставин та їх детального аналізу є безпідставними, оскільки суд, приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 , з достатньою повнотою та об`єктивністю дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченій злочину, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про її особу та навів мотиви, з яких прийняв таке судове рішення.

Доводи апелянтів щодо не визначення розміру застави та необґрунтованості в цій частині ухвали суду від 19 грудня 2022 року є безпідставними, оскільки відповідно до абз. 3 ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану, суд мав право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого, зокрема, ст. 111 КК України, про що суд зазначив в оскаржуваній ухвалі.

При цьому посилання в апеляції обвинуваченої на те, що застава не була визначена під час обрання їй запобіжного заходу у виді тримання під вартою постановою прокурора від 16 березня 2022 року та під час продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12 квітня 2022 року є неспроможними, оскільки у даному провадженні предметом перегляду судом апеляційної інстанції є ухвала Солом`янського районного суду м. Києва від 19 грудня 2022 року.

Доводи апелянтів про те, що судом належним чином не враховано, що ОСОБА_6 є особою похилого віку, має хронічні хвороби, має постійне місце проживання в м. Києві, поховала свою дочку, могила якої знаходиться на «Звіренецькому» кладовищі в м. Києві, яку ОСОБА_6 регулярно відвідувала, а тому суд міг визначити обвинуваченій заставу або застосувати запобіжний захід у виді домашнього арештує безпідставними, оскільки вказані обставини не нівелюють зазначених в ухвалі ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та окрім того, суд врахував дані про стан здоров`я обвинуваченої відповідно до довідок про стан її здоров`я.

Посилання апелянтів на те, що суд не врахував громадську діяльність обвинуваченої, яка тривалий час займається правозахисною діяльністю, є особою відомою в ООН, ОБСЄ, Європарламенті, інших міжнародних установах, надавала благодійну допомогу є не можуть бути взятими до уваги, позаяк вказані обставини не спростовують висновків суду щодо існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, викладених в оскаржуваній ухвалі.

Щодо стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченої про тривалість розгляду кримінального провадження відносно неї судом, то вказана обставина не спростовує висновків, викладених в ухвалі суду щодо підстав для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 .

При цьому посилання в апеляції захисника та обвинуваченої на практику ЄСПЛ щодо тяжкості злочину, в якому обвинувачується особа, як єдиної підставою для тримання особи під вартою, тривалості тримання під вартою під час судового розгляду справи, застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави, відсутність належної медичної допомоги в умовах тримання під вартою, як обов`язкової підстави для зміни запобіжного заходу, викладену в рішеннях "Piruzyan v. Armenia",«Єлоєв проти України», «Тодоров проти України», «Манчіні проти Італії», «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії», «Ігнатов проти України»,"Свершов проти України", "Кудла проти Польщі", "Ухань проти України", "Хуліматов проти Азербайджану", "Петухов проти України",колегія суддів не може взяти до уваги, з огляду на відсутність конкретних обставин, які можуть бути підставами для застосування положень вказаних рішень.

Зокрема, можливість застосування запобіжного заходу у виді застави у провадженні відносно ОСОБА_10 виключається в силу положень абз. 3 ч. 4 ст. 183 КПК України.

Тяжкість злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_10 , не є єдиною підставою для тримання особи під вартою, у даному провадженні, оскільки висновок суду про продовження строку тримання під вартою ґрунтується на наявності сукупності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та обставин, викладених у ст. 178 КПК України, серед яких тяжкість покарання, яке загрожує обвинувачений у разі визнання її винною у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 111 КК України, є лише однією з підстав для продовження строку тримання під вартою.

Суд першої інстанції дослідив обставини щодо стану здоров`я обвинуваченої ОСОБА_6 та можливості надання їй належної медичної допомоги в умовах тримання під вартою та констатував, що на момент постановлення ухвали стан здоров`я обвинуваченої стабільний, задовільний і вона не потребує лікування як в умовах Київської міської медичної частини, так і в закладах охорони здоров`я.

На момент розгляду в апеляційному суді апеляційних скарг обвинуваченої і захисника суду не надано будь-яких документів, які б стали підставою для зімни висновку, викладеного в оскаржуаній ухвалі щодо стану здоров`я ОСОБА_6 та необхідності надання їй медичної допомоги, які б могли слугувати підставою для застосування відповідних рішень ЄСПЛ з цього питання.

Колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції також досліджував практику ЄСПЛ на предмет її застосування у провадженні за клопотанням прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 та виклав в ухвалі відповідні висновки.

Зокрема, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що з урахуванням обставин провадження, рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

В апеляції обвинуваченої вказується на порушення судом вимог чинного кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора, яке полягало у тому, що копія клопотання про продовження строку тримання під вартою була вручена її захиснику безпосередньо перед судовим засіданням, проте, якщо таке порушення і мало місце, то в апеляції не зазначено, яким чином воно могло вплинути чи вплинуло на законність оскаржуваної ухвали. Невчасне вручення захиснику копії клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, на думку колегії суддів, не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке тягне безумовне скасування ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, як це вважає обвинувачена.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченої про те, що суд не розглянув її клопотання про зміну запобіжного заходу, то такі доводи не можуть бути взятими до уваги, з огляду на вимоги ст. 422-1 КПК України щодо порядку перевірки ухвал суду про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті за клопотанням прокурора.

З наданих судом першої інстанції документів, передбачених ст. 422-1 КПК України, убачається, що при розгляді клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 суд вислухав прокурора, обвинувачену та її захисника, виклав в ухвалі пояснення учасників судового розгляду та мотиви, з яких взяв до уваги чи відхилив ті чи інші доводи сторін, а також умотивував свої висновки щодо підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченої, тому колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної с карги обвинуваченої про порушення судом вимог ст.ст. 8, 9, 10, 11, 17, 21, 22, 42, 350 та глави 18 КПК України.

Зауваження в апеляції обвинуваченої щодо неправильного визначення її статусу у клопотанні прокурора для продовження строку тримання під вартою було предметом розгляду і в суді першої інстанції, який в ухвалі зазначив, що вказаний у клопотанні статус підозрюваної є очевидною опискою, яка ніяким чином не впливає на зміст клопотання в цілому, і колегія суддів з таким висновком погоджується.

Отже, при розгляді клопотання прокурора на про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 суд не допустив істотним порушень вимог кримінального процесуального закону, які можуть бути підставою для скасування ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 19 грудня 2022 року.

Таким чином, колегія суддів, вважаючи законною і обґрунтованою ухвалу Соломянського суду Київської області від 19 грудня 2022 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 , не вбачає підстав для її зміни чи скасування.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 422-1 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 19 грудня 2022 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, залишити без змін, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 та обвинуваченої ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №760/5320/22

Провадження №11-кп/824/756/2023

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_11

Доповідач ОСОБА_1