Провадження № 1-кс/201/3822/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2022 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з секретарем ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання старшого слідчого СВ ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 про арешт майна за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001778 від 18.12.2022 року, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про арешт майна.

В обґрунтування заявленого клопотання прокурор посилався на те, що в провадженні СВ ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0001778 від 18.12.2022 року, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 18.12.2022 року близько о 11:40 год. ОСОБА_5 перебував за адресою м. Дніпро, проспект Гагаріна, біля буд. 99 Д, а саме біля кафе «Пивбар», де грубо порушуючи громадський порядок, використовуючи малозначний привід, розпочав словесну сварку з раніше незнайомими йому особами ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , при цьому висловлюючись нецензурною лайкою на їхню адресу. Вказані особи, з метою недопущення подальшого розвитку конфлікту, зайшли до приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». В цей час в ОСОБА_5 виник раптовий злочинний умисел, направлений на хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчиненому із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень у відношенні раніше незнайомих йому ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , після чого він прослідував за вищевказаними особами до приміщення кафе.

Так, перебуваючи у приміщенні кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у вказаний час, ОСОБА_5 порушуючи нормальну роботу закладу а також право інших відвідувачів на нормальний відпочинок, реалізуючи злочинний умисел, направлений на хуліганство, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, супроводжуючи свої дії особливою зухвалістю, що виразилось у зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих правил поведінки і моральності в громадських місцях та закладах харчування та відпочинку, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, використовуючи предмет, заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень за своїми властивостями схожий на ніж, наніс не менше 1-го удару вказаним предметом в область лівої сідниці ОСОБА_8 , спричинивши останньому колото-різану рану лівої сідничної ділянки. Після чого, продовжуючи свою злочинну діяльністю, тримаючи предмет за своїми властивостями схожий на ніж у правій руці, наніс один удар вказаним предметом в обличчя потерпілому ОСОБА_7 в область лівої щоки, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді коло-різаної рани обличчя, а після чого ще декілька ударів, однак не менше 2-х кулаком по обличчю ОСОБА_7 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин голови, гематоми нижньої губи. В цей же час, з метою припинення протиправної діяльності ОСОБА_5 , ОСОБА_6 намагався відібрати в останнього предмет, схожий за своїми властивостями на ніж, внаслідок чого отримав тілесні ушкодження у вигляді різаних ран другого та третього пальців правої кисті.

18.12.2022 року в порядку ст. 208 КПК України було затримано гр. ОСОБА_5 , в ході особистого обшуку якого було вилучено:

- мобільний телефон iPhone 13 з сім картою оператора лайфселл 093-998-000-1;

- куртка чорна марки Nike на якій знаходяться сліди РБК;

- сіра шапка зі слідами РБК.

Виявлені речі вилучені до ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області та визнані речовими доказами.

Метою арешту речових доказів є забезпечення їх збереження у незмінному стані, уникнення їх реалізації, втрати, знищення.

Слідчий надав суду заяву з проханням розглядати клопотання без його участі.

Від захисника ОСОБА_5 до суду надійшло клопотання з проханням розглядати клопотання про арешт майна без його участі, в якому останній зазначив, що не заперечує щодо накладення арешту на куртку та шапку, але заперечує щодо запобіжного заходу на мобільний телефон, так як він не є об`єктом кримінального правопорушення, та на ньому не було знайдено слідів кримінального правопорушення.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та матеріали, додані до нього приходить до наступного.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як докази факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що буди об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у випадках, якщо існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Проте, в даному випадку, слідчим в клопотанні про накладення арешту на майно не зазначено жодної підстави, метою якої є накладення арешту на мобільний телефон iPhone 13 з сім картою оператора НОМЕР_1 , матеріалами, доданими до клопотання не підтверджуються обставини, на які посилається слідчий. В чому полягає необхідність арешту вищенаведеного майна слідчим не визначено.

Відповідно до п.3 ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Однак, за текстом клопотання не зазначені конкретні факти і докази, що свідчать про те, що вилучене майно в частині (мобільний телефон iPhone 13 з сім картою оператора лайфселл НОМЕР_2 ) має відношення до кримінального провадження.

Слідчий суддя при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що слід врахувати необхідність забезпечення справедливого балансу між конкуруючими інтересами відповідної особи і суспільства в цілому. Необхідно зважати й на те, що цілі, згадані в цьому положенні можуть мати певне значення при визначені того, чи забезпечено баланс між вимогами відповідних суспільних інтересів і основоположним правом заявника на власність. В обох контекстах держава користується певним полем розсуду при визначені заходів, які необхідно вжити для забезпечення дотримання Конвенції. Рішення Sargsyan v. Azerbaijan , n.220.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини під поняттям необхідності слід розуміти, що втручання відповідає нагальній суспільній необхідності та що воно пропорційне з правомірною метою, яку планується досягти (п.67 справи «ОЛССОН (OLSSON) проти Швеції», п.44 справи «Камензинд проти Швейцарії»).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ проти Об`єднаного Королівства"). Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Стаття 1 Протоколу Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод забороняє будь-яке невиправдане втручання у право власності державних органів.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Приписами ч. 5 ст. 173 встановлено, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає: 1) перелік майна, на яке накладено арешт; 2) підстави застосування арешту майна; 3) перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення; 4) заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; 5) порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.

На підставі викладеного, а також з врахуванням матеріалів клопотання та наданих доказів, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість клопотання та можливість його задоволення, оскільки дані, викладені у матеріалах кримінального провадження дають підстави для висновку про те, що з метою не допущення переховування, забезпечення схоронності вищевказаного майна, часткове накладення арешту в даному кримінальному провадженні є необхідним, оскільки метою накладення арешту є забезпечення його збереження на час досудового слідства та судового провадження у даному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 110, 168-169, 170-173 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, яке вилучене під час особистого обшуку ОСОБА_5 та визнане речовим доказом по кримінальному провадженню:

- куртка чорна марки Nike на якій знаходяться сліди РБК;

- сіра шапка зі слідами РБК.

Заборонити здійснення будь-яких операцій пов`язаних із відчуженням вказаного майна, та заборонити інший особі розпоряджатись будь яким чином та використовувати зазначено майно.

В іншій частині клопотання відмовити.

Строк оскарження ухвали протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Слідчий суддя ОСОБА_1