Справа №621/1330/21
Провадження №1-в/621/16/23
УХВАЛА

іменем України

20 лютого 2023 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3 ,

представника Зміївського районного відділу філії Державної установи "Центр пробації" в Харківській області - ОСОБА_4

засудженого - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання начальника Чугуївського районного відділу № 2 філії Державної установи "Центр пробації" в Харківській області ОСОБА_6 про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення ОСОБА_5 для відбування покарання, призначеного вироком Зміївського районного суду Харківської області від 14 червня 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

Вироком Зміївського районного суду Харківської області від 14 червня 2022 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік, в силу ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням на 1 рік.

06.02.2023 начальник Чугуївського районного відділу № 2 філії Державної установи "Центр пробації" в Харківській області ОСОБА_6 звернулася до суду із клопотанням про скасування звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням та направлення його для відбування покарання, призначеного вироком Зміївського районного суду Харківської області від 14 червня 2022 року.

В обґрунтування клопотання зазначено, що розпорядження про виконання вироку стосовно ОСОБА_5 надійшло на виконання 19.07.2022. ОСОБА_5 був викликаний до органу пробації, його було ознайомлено з обов`язками, визначеними судом, ознайомлено з відповідальністю за ухилення від відбування покарання з випробуванням або від виконання обов`язків, покладених на нього судом. Однак, засуджений 02.11.2022 без поважної причини не з`явився для реєстрації до органу пробації, про що до ОСОБА_5 застосовано застереження у вигляді письмового попередження. Після проведення профілактичної роботи, ОСОБА_5 повторно не з`явився для реєстрації до органу пробації 01.02.2023. З приводу неявки у засудженого було відібрано письмові пояснення, будь-яких документів про поважність причини неявки надано не було.

На підставі викладеного, начальник відділу пробації вважає, що засуджений ухиляється від відбування покарання з випробуванням, про його антисоціальну спрямованість, вперте небажання ставати на шлях виправлення та перевиховання.

Представник Зміївського районного відділу філії Державної установи "Центр пробації" в Харківській області ОСОБА_4 просила клопотання задовольнити з підстав, викладених у ньому.

Прокурор ОСОБА_3 підтримала клопотання.

Засуджений ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що переплутав дні явки до органу пробації, однак самостійно з`являвся на відмітку через два дні.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали особової справи стосовно ОСОБА_5 , суд дійшов наступного:

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком.ї

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду в межах територіальної юрисдикції якого проживає засуджений, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених п. 8 ч. 1 ст. 537 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 2 ст. 78 КК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Згідно вимог ч. 2 ст. 78 КК України та роз`яснень п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", суд за поданням органу, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, може прийняти рішення про скасування звільнення та про направлення засудженого для відбування призначеного покарання разі невиконання покладених на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК, або систематичного (три і більше разів) вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania). Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду.

З подання та матеріалів особової справи вбачається, що 19.07.2022 на виконання уповноваженого органу з питань пробації надійшла копія вироку стосовно ОСОБА_5 (а. 1-5 особової справи).

Засудженому ОСОБА_5 були роз`яснені порядок та умови відбування покарання з випробуванням, а також наслідки щодо їх невиконання, про що засуджена надала підписку (а. 11 особової справи).

Постановою від 27 липня 2022 засудженому ОСОБА_5 було встановлено дні явки на реєстрацію перша середа кожного місяця (а. 13 особової справи)

Із листа реєстрації вбачається, що ОСОБА_5 допустив неявку на реєстрацію 02.11.2022 та 01.02.2023 (а. 14 особової справи)

04.11.2022 та 03.02.2023 ОСОБА_5 надав письмови пояснення про причини неявки до орагну пробації на відмітку (а. 37, 47 особової справи)

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини суд приходить до висновку, що хоча засуджений і допустив неявки у визначений для реєстрації день до органу пробації, але ці обставини не можуть категорично свідчити про його небажання стати на шлях виправлення, при цьому судом враховано і загальну кількості встановлених днів для реєстрації, що передбачає явку засудженого, та те, що засуджений проживає на території іншого населеного пункту ніж розташований орган пробації.

Суд вважає, що вказані обставини та матеріали подання не свідчать про те, що ОСОБА_5 не став на шлях виправлення, не проявив готовності до самокерованої, соціально-правомірної поведінки, що свідчить про неможливість засудженого стати на шлях виправлення без ізоляції від суспільства.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях притримується позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series А заява № 25).

Згідно з положеннями ст. 166 КВК України, у разі ухилення засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, від виконання обов`язків, які покладені на нього судом, або порушення громадського порядку, за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності, кримінально-виконавча інспекція застосовує до нього застереження у виді письмового попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання. Якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, кримінально-виконавча інспекція вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання. Невиконанням обов`язків вважається таке, коли засуджений не виконав хоч один з обов`язків, які було покладено на нього судом.

У відповідності зі ст. 78 КК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

З особової справи ОСОБА_5 вбачається, що він не змінював місце проживання, роботи або навчання без повідомлення про це уповноваженого органу з питань пробації, кримінальних правопорушень не скоював. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_5 , як вбачається з матеріалів особової справи, низький (а о.с. 24)

Судом встановлено, що засуджений ОСОБА_5 не з`явився на реєстрацію 02.11.2022 та 01.02.2023, однак, з`явився 04.11.2022 та 03.02.2023 та надав пояснення, що переплутав дні явки (а.о.с. 37, 47)

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що не доведено поза розумним сумнівом факт умисного ухилення засудженого ОСОБА_5 від покладених на нього судом обов`язків.

Аргументи, якими представник Чугуївського районного відділу № 2 філії Державної установи "Центр пробації" в Харківській області мотивувала подане клопотання і необхідність скасування звільнення від відбування покарання стосовно засудженого ОСОБА_5 , не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, що свідчить про відсутність станом на день розгляду подання передбачених ст. 166 КВК України, ст. 78 КК України підстав для скасування звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, а тому у задоволенні подання слід відмовити.

Керуючись ч. 2 ст. 78 КК України, п. 8 ч. 1 ст. 537, ст. 539 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання заступника начальника Чугуївського районного відділу № 2 філії Державної установи "Центр пробації" в Харківській області ОСОБА_6 про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення ОСОБА_5 для відбування покарання, призначеного вироком Зміївського районного суду Харківської області від 14 червня 2022 року - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено о 15 год 00 хв 20.02.2023.

Суддя: