Провадження № 1-кс/344/5264/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2022 року м.Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Івано-Франківську скаргу БО «Благодійний фонд «Дім Сірка» в особі ОСОБА_3 на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим,-

В С Т А Н О В И В:

Скаржник звернувся в суд із зазначеною скаргою, в якій прохає постанову слідчого Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківської області ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим від 04.12.2022 в кримінальному провадженні №120 1794 скасувати.

Скаржником в повній мірі викладено обставини у тексті скарги, а слідчим, чиє неприбуття згідно до положення ч.3 ст. 306 КПК України передбачає, що це не є перешкодою для розгляду скарги, подано заперечення до скарги. Відтак з огляду на вимоги КПК щодо часових меж розгляду скарги, слідчий суддя вважає за можливе розглянути скаргу по суті з постановленням ухвали, враховуючи положення ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо розгляду справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Дослідивши матеріали скарги за скаргою, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Івано-Франківським РУП ГУНП в Івано-Франківської області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №120 1794 за матеріалами правоохоронних та контролюючих органів за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 299 КК України.

22.11.2022 скаржник поштовим зв`язком звернувся до слідчого із клопотанням про визнання його потерпілим, а 04.12.2022 слідчим винесено постанову, якою відмовлено у задоволенні вказаного клопотання. Не погодившись із вказаною постановою скаржник оскаржив таку відмову до слідчого судді. При цьому, як вбачається з матеріалів раніше скаржник вже звертався із подібною заявою про визнання його потерпілим, слідчим вже виносилася постанова від 09.11.2022 про відмову у визнання потерпілим, яка скаржником оскаржувала ся до суду і за результатами розгляду скарги на постанову про відмову у визнанні потерпілим від 09.11.2022 слідчим суддею відмовлено у задоволенні скарги з підстав того, що в даному кримінальному провадженні вже визнано потерпілим ОСОБА_5 , котрий доглядав за собакою до її травмування і загибелі, а також в зв`язку з відсутністю між розслідуваним правопорушенням та можливою майновою шкодою, завданою БО «Благодійний фонд «Дім Сірка».

Відповідно до ст.303 КПК України передбачено виключний перелік питань, органів та посадових осіб рішення, дії та бездіяльність яких, може бути оскаржено на досудовому провадженні, зокрема згідно п.5 ч.1 ст.303 КПК може бути оскаржено рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним порушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають з моменту подання заяви про вчинення щодо особи кримінального правопорушення або залучення її до провадження як потерпілого.

Відповідно до Рекомендації (2006) 8 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо допомоги потерпілим від злочинів від 14.06.2006 року під поняттям «потерпілий» слід розуміти фізичну особу, що зазнала шкоди, включаючи фізичні ушкодження або психічні травми, душевні страждання або економічні втрати, спричинені діями або бездіяльністю, які є порушенням норм кримінального права держав-членів. У належних випадках термін «потерпілий» також охоплює найближчих членів сім`ї або утриманців прямо постраждалої особи (п.1.1)

Згідно до ст.55 ч.5 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Враховуючи викладену у ЄРДР інформацію (фабулу) та правову кваліфікацію, очевидним є, що у вказаному вище кримінальному провадженні особа, яка вважає себе потерпілим, повинна надати докази на підтвердження порушення саме своїх прав, а не прав інших осіб.

Загалом же в основі набуття статусу потерпілого у кримінальному провадженні лежить одночасна сукупність таких умов: фактичної (завдання кримінальним правопорушенням відповідної шкоди) та формальної (подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого).

В той же час аналіз вказаних вище норм свідчить про те, що слідчий або прокурор зобов`язані винести мотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим за наявності очевидних та достатніх підстав, які дають можливість зробити висновок про відсутність заподіяної шкоди певній особі (фізичній або юридичній).

Скаржника не визнано потерпілим у кримінальному провадженні, позаяк в даному провадженні вже визнано потерпілим ОСОБА_5 , що також був і заявником в цьому провадженні, котрий доглядав за собакою до її травмування і загибелі, а скаржником у своїй заяві не в повній мірі розкрито підстави, які дають можливість зробити однозначний та безсумнівний висновок про наявність заподіяної шкоди юридичній особі.

У відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

З положень ст. 84 КПК України слідує, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно до ч.1 ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.

У відповідності до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

За загальним правилом будь-який процесуальний документ, яким є і постанова слідчого, має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, і якщо постановою слідчий відмовляє у задоволенні клопотання особи, то в ній має бути викладено суть заяви (клопотання) особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають задоволення такого клопотання, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

При цьому з оскаржуваної постанови, що долучена до матеріалів скарги, не вбачається, що клопотання скаржника була розглянуто поза межами встановлених КПК строків для вирішення таких процесуальних питань. Натомість постанова про відмову в задоволенні клопотання слідчим була прийнята в рамках його повноважень, вмотивовано та з дотриманням вимог КПК України, при цьому жодних доказів, які б містили підстави для скасування оспорюваної постанови слідчому судді сторонами не надано.

Отож в межах питань розгляду скарги та виходячи з наданих сторонами скарги матеріалів слідчий суддя не може поза розумним сумнівом прийти до переконання про те, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

В той же час скаржник не позбавлений права повторно звернутися до слідчого чи прокурора з обґрунтованим клопотанням та відповідними доказами про визнання його потерпілим.

У зв`язку з чим, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 306-307, 309, 372, ст.376, ст.392, 532 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні вимог скарги відмовити.

Положення частини третьої статті 307 щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4-р(II)/2020 від 17.06.2020 Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру (ч.3 ст. 307 КПК України).

Слідчий суддя ОСОБА_6 ОСОБА_7