Справа №-613/1038/21 Провадження №-1-кп/613/61/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 листопада 2022 року м. Богодухів
Богодухівський районний суд Харківської області в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_5 , законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Богодухові кримінальне провадження №0000197 від 26 квітня 2021 року за обвинуваченням:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Першотравневе Богодухівського району Харківської області, українця, громадянина України, з повною загально-середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

за ч.3 ст.185 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_7 в період з 23 по 24 квітня 2021 року близько 11 год. 00 хв., маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переслідуючи корисливий мотив, спрямований на незаконне збагачення за рахунок чужого майна, при відсутності очевидців, через паркан проник на територію дачного домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 , після чого продовжуючи реалізовувати раніше виниклий злочинний умисел, шляхом виймання віконної рами проник до будинку розташованого на території домоволодіння за вказаною адресою, де зі спальної кімнати скоїв крадіжку гладкоствольної мисливської рушниці моделі ТОЗ-Б № НОМЕР_1 , виготовленої заводським способом на Тульському збройовому заводі у 1956 році, у технічно справному стані та придатної для стрільби мисливськими патронами 16 калібру, б/в, вартістю 2833 грн., яка зберігалась на шафі та разом з викраденим майном покинув місце вчинення злочину і розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на вказану суму.
Крім того ОСОБА_7 , на початку травня 2021 року близько 12 год. 00 хв., діючи повторно, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переслідуючи корисливий мотив спрямований на незаконне збагачення за рахунок чужого майна, при відсутності очевидців, шляхом відкриття хвіртки проник на територію дачного домоволодіння за адресою АДРЕСА_3 , де продовжуючи реалізовувати раніше виниклий злочинний умисел, через незачинену кватирку проник до приміщення літньої кухні розташованої за вказаною адресою, де скоїв крадіжку плити чавунної двоконфорочної 700x400 мм, в повному комплекті у справному стані вартістю 812 гривень 50 копійок, після чого продовжуючи реалізовувати раніше виниклий злочинний умисел, шляхом пошкодження вікна проник до житлового будинку також розташованого на території домоволодіння за вищевказаною адресою, де скоїв крадіжку двох плит чавунних двоконфорочних 700x400мм, в повному комплекті у справному стані вартістю 812 гривень 50 копійок кожна, всього на суму 1625 грн., після чого разом з викраденим майном покинув місце вчинення злочину та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 2437 грн. 50 коп.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_7 свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України визнав повністю, щиро розкаявся пояснив, що він в квітні 2021 року через паркан проник на територію домоволодіння за адресо АДРЕСА_2 , де вийняв віконну раму та через вікно проник до будинку, звідки викрав мисливську рушницю,яка знаходилася на шафі. Залишив будинок через вікно, рушницю відніс додому, пізніше повернув її на вимогу працівників поліції. На початку травня 2021 року близько 12-00 год. він через хвіртку, зайшов до дачного домоволодіння по АДРЕСА_3 , де з приміщення літньої кухні скоїв крадіжку чавунної плити з конфоркою та з будинку крадіжку двох чавунних плит. Викрадені плити здав на пункт прийому металобрухту, отримані кошти витратив на власні потреби. Підтвердив, що події відбувалися саме так, як вказано в обвинувальному акті. Погодився із найменуванням та вартістю викраденого ним майна.

Потерпіла ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилася, надала заяву за змістом якої просила слухати справу за її відсутності, за участі її представника адвоката ОСОБА_5 , посилаючись на те, що вона на даний час мешкає на значній відстані від Богодухівського району Харківської області. Не заперечувала проти розгляду справи у порядку передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. Уточнила, що наслідки розгляду справи згідно даної статті їй відомі та зрозумілі. Покарання обвинуваченому просила призначити на розсуд суду. Також зазначила, що свої вимоги, викладені у позовній заяві підтримує у повному обсязі.
Потерпілий ОСОБА_9 в судове засідання не з`явився, надав заяву з проханням слухати справу за його відсутності. Не заперечував проти розгляду справи у порядку передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. Зазначив, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, шкоду відшкодовано повністю. Уточнив, що наслідки розгляду справи згідно даної статті йому відомі та зрозумілі. Також зазначив, що стосовно міри покарання обвинуваченому повністю покладається на думку суду.
Під час судового розгляду судом було визнано недоцільним дослідження усіх доказів у справі стосовно фактичних обставин справи, викладених у обвинувальному акті, оскільки вони ніким не оспорюються, обвинуваченим ОСОБА_7 повністю визнається вина та фактичні обставини справи, а сторони кримінального провадження не заперечували проти розгляду справи в порядку ч.3 ст.349 КПК України. При цьому суд з`ясував, що учасники кримінального провадження правильно розуміють зміст цих фактичних обставин справи, переконався у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.
Суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 в таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаній з проникненням у житло та інше приміщення, вчиненій повторно і кваліфікує його дії за ст.185 ч.3 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд враховує ступінь тяжкості скоєних ним злочинів, характеристику його особистості, яка полягає в тому, що він є неповнолітнім, раніше не судимий, не працює, за місцем проживання характеризується позитивно, за місцем навчання - посередньо, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, завдану матеріальну шкоду відшкодовано частково. Відповідно до змісту висновку за досудовою доповіддю органу пробації, останній вважає, що виправлення ОСОБА_7 можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк.
Обставинами, які пом`якшують покарання для обвинуваченого, суд визнає його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів та вчинення злочинів неповнолітнім.
Обставин, які обтяжують покарання для обвинуваченого, судом не встановлено.
З урахуванням викладеного вище, суд вважає за необхідне обрати обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ст.185 ч.3 КК України у виді позбавлення волі, застосувати ст.ст.75, 104 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку та обов`язків, передбачених ст.76 ч.1, ч.3 КК України.

При цьому судом враховано положення п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", де зазначено, що "призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів".
Зважаючи на викладене вище суд вважає, що визначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення засудженого, попередження нових злочинів, а тому його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.
Розглядаючи уточнений цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 до ОСОБА_6 , суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням заподіяно майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого, або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно вимог ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до вимог ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до вимог статті 128 КПК України, цивільним позивачем - потерпілою ОСОБА_8 заявлено цивільний позов, згідно з яким остання просить стягнути із законного представника обвинуваченого ОСОБА_6 на її користь матеріальну шкоду в розмірі 50 000 грн., обґрунтовуючи тим, що для відновлення належного стану кімнат будинку потерпілій довелося зробити косметичний ремонт, для здійснення якого було витрачено на будівельні матеріали 30 000 грн. та придбано диван вартістю 20 000 грн.

В той же час, згідно з положеннями ч.6 ст.81 ЦПК України, які підлягають застосуванню з урахуванням приписів ч.5 ст.128 КПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже суд вважає, що цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 в частині стягнення матеріальної (майнової,як зазначено в позові) шкоди задоволенню не підлягає, оскільки не підтверджений відповідними доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження та жодних доказів на підтвердження розміру матеріальної шкоди,вказаної в позові,завданої необхідністю здійснення косметичного ремонту та придбання дивану, суду надано не було.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка згідно п.1,3 ч.2 зазначеної статті полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичної особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно зі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини.

Відповідно до роз`яснень, даних в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди", обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, розмір моральних страждань визначається з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача чи інших обставин.

Потерпілою ОСОБА_8 до суду було подано цивільний позов, в якому вона просить суд стягнути з законного представника обвинуваченого ОСОБА_6 на свою користь моральну шкоду в розмірі 90 800 гривень.

Відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Завдану моральну шкоду потерпіла мотивує тим, що наслідки кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченим обумовили порушення фізичної та психоемоційної сфер існування особистості, досі перешкоджають можливостям активної та повноцінної життєдіяльності, викликали появу негативних психологічних переживань, тобто спричинили їй моральні страждання. Таким чином, потерпіла вважає, що скоєним злочином, окрім матеріальної шкоди їй було завдано й моральну шкоду, яку вона оцінює в 90 800 грн.

Частиною 1 ст.1167 ЦК України, передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.95 р., суд визначає розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Позов потерпілої ОСОБА_8 щодо відшкодування їй моральної шкоди у розмірі 90 800 гривень підлягає частковому задоволенню, оскільки суд вважає, що дійсно протиправними діями обвинуваченого потерпілій були заподіяні цілком природні душевні страждання, що спричинило ряд негативних змін у її психічному стані, оскільки вона зазнала душевних страждань, пережила емоційний стрес, оскільки було порушено недоторканність її житла, що також спричинило погіршення матеріального становища потерпілої. Однак ці протиправні дії до істотних змін в її житті не призвели, а лише призвели до змін в житті потерпілої і порушенні її життєвого ритму саме на певний період часу. Тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що розмір заявленої моральної шкоди необхідно задовольнити частково, в розмірі 3 000 гривень. Відповідно до положень ч.2 ст.1179 ЦК України вказана шкода підлягає відшкодуванню законним представником неповнолітнього обвинуваченого, його матір`ю ОСОБА_6 . В задоволенні решти вимог необхідно відмовити.

Обговорюючи питання про відшкодування судових витрат, які складаються з витрат на проведення судових експертиз, суд вважає за необхідне стягнути з законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави витрати в сумі 9610 гривень 32 копійки.

За змістом ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Застосований щодо речового доказу арешт на підставі ухвали слідчого судді Богодухівського районного суду Харківської області від 25.05.2021 належить скасувати.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_7 визнати винним в скоєні злочинів, передбачених ст.185 ч.3 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки.

На підставі ч.1, ч.3 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 завдану моральну шкоду в розмірі 3000 (три тисячі) гривень. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 , в доход держави, судові витрати за проведення експертиз в сумі 9610 (дев`ять тисяч шістсот десять) гривень 32 (тридцять дві) копійки.

Скасувати застосований на підставі ухвали слідчого судді Богодухівського районного суду Харківської області від 25.05.2021 арешт тимчасового вилученого майна.

Речові докази по справі:
- двоствольну куркову мисливську дробову рушницю ТОЗ модель «Б», 16 калібру, 13.12.1954 р.в., номер НОМЕР_1 , яка знаходиться в Богодухівському РВП ГУНП в Харківській області - повернути власнику;
- верхню металеву частину плити , три фрагмента верхньої металевої частини плити, що передані на зберігання ОСОБА_9 - залишити власнику;
- три відрізки ліпкої стрічки з відбитками папілярних візерунків, дактилокарту на ім`я ОСОБА_7 - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим в той самий строк з дня отримання його копії.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя