Ухвала

про самовідвід

17.03.2023 року Ухвала

Про задоволення самовідводу судді

15.03.2023 року суддя Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 в ході чергового вирішення питань, передбачених статями 75 76 КПК України у судовій справі 465/2682/14-к (судове провадження №1-кп/465/868/23) за матеріалами обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000238 від 28.04.2014 року про обвинувачення ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 203 -2 КК України з яким об`єднані в одне судове провадження судові справи у кримінальному провадженні № 0000833 від 19 вересня 2016 року про обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 5 ст. 27, ч.1 ст. 203 -2 КК України; у кримінальному провадженні № 0000908 від 18 жовтня 2016 року про обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 5 ст. 27, ч.1 ст. 203 -2 КК України; у кримінальному провадженні 0000168 від 23.03.2015 року відносно (Логуш) ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 які обвинувачуються у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 203-2 КК України,

Сторона обвинувачення: прокурор - публічний обвинувач у суді заступник начальника другого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання обвинувачення в суді управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Львівської обласної прокуратури ОСОБА_9 .

Учасники судового провадження:

Сторона захисту, адвокати ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13

В С Т А Н О В И В :

На розгляд Франківського районного суду м. Львова 12 травня 2014 року прокурором ОСОБА_14 скеровано обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 000168 від 28.04.2014 року про обвинувачення ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 203 -2 КК України, який без протоколу розподілу, тобто у невизначений процесуально спосіб, переданий судді Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_15 та прийнятий ним до провадження згідно з ухвалою від 19 травня 2014 року (судова справа № 465/2682/14, судове провадження № 1-кп/465/205/14).

15 квітня 2015 року від прокурора ОСОБА_16 до Франківського районного суду м. Львова поступив обвинувальний акт у кримінальному провадженні 0000168 від 23.03.2015 року щодо (Логуш) ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про їх обвинувачення у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 203-2 КК України. Згідно Протоколу та Звіту про автоматизований розподіл справи між суддями від 15 квітня 2015 року , розподіл судової справи відбувся із несанкціонованим втручанням щодо виключення суддів від участі у розподілі, а саме виключено суддів ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_1 , ОСОБА_15 із внесенням у протокол неправдивих відомостей «відсутня спеціалізація».

Судова справа розподілена судді ОСОБА_20 та прийнята нею до провадження згідно з ухвалою від 14.05.2015 року (судова справа № 465/247/15-к, судове провадження № 1-кп/465/268/15).

Згідно з Протоколом та Звітом про передачу судової справи раніше визначеному складу суду від 11 червня 2015 року та ухвали судді ОСОБА_20 від 21 квітня 2015 року, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000168 від 23.03.2015 року (судова справа № 465/247/15-к, судове провадження № 1-кп/465/268/15) передано судді ОСОБА_15 для вирішення питання про об єднання, і, це попри те, що згідно попереднього протоколу розподілу даної справи суддя ОСОБА_15 був виключений із розподілу з приміткою «відсутня спеціалізація» та « був доповідачем у попередньому призначенні».

26 вересня 2016 року від прокурора ОСОБА_21 до Франківського районного суду м. Львова поступив обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000833 від 19 вересня 2016 року про обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 5 ст. 27, ч.1 ст. 203 -2 КК України (судова справа № 465/5604/16 к, судове провадження № 1кп/465/625/16 ).

Згідно Протоколу та Звіту автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.09.2016 року розподіл судової справи відбувся із втручанням в АСДС Франківського районного суду м. Львова, оскільки із розподілу виключені судді ОСОБА_22 та ОСОБА_23 із приміткою «відсутня спеціалізація». Також до розподілу включено чотири судді, решту виключені з інших підстав. Згідно протоколу та звіту про передачу судової справи раніше визначеному складу суду від 07.12.2016 року та ухвали судді ОСОБА_18 від 04.10.2016 року судова справа передана судді ОСОБА_15 для вирішення питання про об єднання із судовою справою № 465/2682/14-к. Заслуговує уваги той факт, що ухвала судді від 04.10.2016, а передача відбулася 07.12.2016, тобто майже через два місяці.

21 жовтня 2016 року від того ж прокурора ОСОБА_21 до Франківського районного суду м. Львова скеровано обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000908 від 18 жовтня 2016 року про обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 5 ст. 27, ч.1 ст. 203 -2 КК України (судова справа № 465/5981/16 к, судове провадження № 1 кп/465/646/16).

Згідно Протоколу та Звіту про автоматизований розподіл судової справи між суддями від 21.10.2016 року, розподіл судової справи відбувся із несанкціонованим втручанням в АСДС Франківського районного суду м. Львова, оскільки із числа суддів, що мали прийняти участь в автоматизованому розподілі вказаної справи, виключені судді ОСОБА_20 , ОСОБА_1 , ОСОБА_15 , ОСОБА_22 . ОСОБА_23 з приміткою «відсутня спеціалізація».

Згідно Протоколу та Звіту про передачу судової справи раніше визначеному складу суду від 07.12.2016 року та ухвали судді ОСОБА_18 від 25.10.2016 року, знову ж таки майже через два місяці, судова справа передана судді ОСОБА_15 для вирішення питання про об`єднання із судовою справою № 465/2682/14-к. Тут заслуговує уваги інша обставина, а саме те, що згідно попереднього Протоколу розподілу даної справи суддя ОСОБА_15 був виключений із розподілу з приміткою - «відсутня спеціалізація» .

У подальшому вказані вище судові справи суддею ОСОБА_15 об`єднані в одне провадження з присвоєнням судовій справі єдиного унікального номеру - № 465/2682/14.

11 листопада 2021 року судом задоволено клопотання адвоката ОСОБА_10 про закриття кримінального провадження № 0000168 від 24 березня 2015 року, відповідно до якого за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 203 -2 КК України, обвинувачувалися (Логуш) ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Провадження закрито на підставі п.4 ч.1 ст. 284 КПК України (т. 2 ас. 241-242, 273 282). без його виділення, у порядку статей 217 та 334 КПК України. Тобто у судовій справі № 465/2682/14 прийнято рішення не у судовій справі за всіма об`єднаними кримінальними провадженнями в цілому, а в частині обвинувачення і тільки до частини обвинувачених осіб, оскільки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не мали жодного відношення до обвинувального акту № 0000168 від 24 березня 2015 року.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, прокурор - публічний обвинувач у кримінальному процесі, подав апеляційну скаргу, яка задоволена апеляційним судом.

Відповідно до ухвали апеляційного суду від 09 червня 2022 року, ухвала суду першої інстанції скасована у судовій справі № 465/2682/14 та призначено новий розгляд у суді першої інстанції. Підстави такого рішення викладені в ухвалі ( т. 3 ас. 50 -54).

17 червня 2022 року судова справа № 465/2682/14 (кримінальне провадження № 0000238 від 28.04.2014 року) про обвинувачення ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 203 -2 КК України, з якою об`єднано до спільного розгляду обвинувальні акти у кримінальному провадженні № 0000833 від 19 вересня 2016 року (судова справа № 465/5604/16 к, судове провадження № 1-кп/625/16) про обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 5 ст. 27, ч.1 ст. 203 -2 КК України; у кримінальному провадженні № 0000908 від 18 жовтня 2016 року (судова справа № 465/5981/16 к, судове провадження № 1-кп/646/16) про обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 5 ст. 27, ч.1 ст. 203 -2 КК України; у кримінальному провадженні 0000168 від 23.03.2015 року (судова справа № 465/247/15 к, смудове провадження № 1-кп/465/268/15) відносно (Логуш) ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 які обвинувачуються у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 203-2 КК України, повернута до суду першої інстанції та відповідно до Протоколу і Звіту від 17 червня 2022 року проведено судді ОСОБА_1 .

Згідно ухвали від 21 червня 2022 року судова справа № 465/2682/14 з обвинувальним актом № 0000168 від 24 березня 2015 року, тобто з тим обвинувальним з яким справа повернулася з апеляційного суду, призначена до підготовчого судового засідання з участю сторін у кримінальному провадженні.

В підготовчому судовому засіданні з розгляду судової справи № 465/2682/14 з обвинувальним актом № 0000168 від 24 березня 2015 року мною, як суддею, було заявлено самовідвід з підстав, що розподіл всіх чотирьох судових справ із вказаними вище обвинувальними актами та виключенням суддів від участі в їх розподілі з поміткою: «відсутня спеціалізація» та « був доповідачем у попередньому призначенні» відбувався із несанкціонованим втручанням шляхом умисного внесення неправдивих відомостей щодо спеціалізації суддів у Франківському районному суді м. Львова.

Крім цього, мною, як суддею, було заявлено самовідвід у зв`язку з тим, що процесуально не можливо призначити судову справу № 465/2682/14 з обвинувальним актом № 0000168 від 24 березня 2015 року, до судового розгляду, оскільки наявність вказаної судової справи у 2014 році, предметом якої є обвинувальний акт від 2015 року, що найменш, є нелогічним.

Дана судова справа, а саме № 465/2682/14, також не могла і не може бути призначена мною, як суддею, до судового розгляду, ще й з тих підстав, що попереднім суддею не вирішені питання, передбачені ст.. 217 та 334 КПК України.

До складу судової справи № 465/2682/14 входять об`єднані чотири обвинувальні акти, а саме:

- у кримінальному провадженні № 0000238 від 28. 04. 2014 року про обвинувачення ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 203 - 2 КК України;

- у кримінальному провадженні № 0000833 від 19 вересня 2016 року про обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 5 ст. 27, ч.1 ст. 203 -2 КК України;

- у кримінальному провадженні № 0000908 від 18 жовтня 2016 року про обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 5 ст. 27, ч.1 ст. 203 -2 КК України;

- у кримінальному провадженні 0000168 від 23.03.2015 року відносно (Логуш) ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 які обвинувачуються у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 203-2 КК України, у той час, коли рішення про закриття кримінального провадження прийнято тільки у кримінальному провадженні 0000168 від 23.03.2015 року відносно (Логуш) ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які обвинувачуються у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 203-2 КК України.

Що стосується обвинувальних актів у кримінальних провадженнях № 0000238 від 28. 04. 2014 року; № 0000833 від 19 вересня 2016 року ; № 0000908 від 18 жовтня 2016 року, то в них рішення не приймалися , а отже і не скасовувалися апеляційним судом, а відтак відсутні підстави для їх передачі іншому судді , як судової справи № 465/2682/14.

Більш того, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000238 від 28. 04. 2014 року стосується обвинувачення ОСОБА_3 , який обвинувачується за ч. 1 ст.. 203 -2 КК України, а кримінальне провадження відносно нього закрито за кримінальним провадженням №0000168 від 23.03.2015 року за ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 203 -2 КК України. Є очевидним, що ні одне, ні друге не має жодного відношення до обвинуваченого ОСОБА_3 .

Зважаючи на те, що рішення у даному кримінальному провадженні не приймалося, то не було підстав подавати на нього апеляцію, оскільки відсутній предмет апеляційного розгляду, хоч апеляційний суд і покликався на ч.1 ст. 203 -2 КК України.

Отже, відсутні окремі підстави для передачі обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000238 від 28. 04. 2014 року (судова справа № 465/2682/14) відносно обвинувачення ОСОБА_3 за ч. 1 ст.. 203 -2 КК України іншому судді, що є ще однією підставою для самовідводу. По суті відбулося незрозуміле, непроцесуальне вилучення матеріалів судової справи від одного судді та у не процесуальний спосіб, передано іншому.

З огляду на викладене, вважав та вважаю, що розподіл судової справи з унікальним номером № 465/2682/14, починаючи з 2014 року, а саме з виключенням суддів від участі в розподілі вказаної справи з приміткою: «відсутня спеціалізація» відбувався із несанкціонованим втручанням, шляхом умисного внесення неправдивих відомостей щодо спеціалізації суддів Франківського районного суду м. Львова та визначення конкретних суддів, а також її розподіл у не процесуальний спосіб 17.06.2022 року, відбувся з порушенням вимог ст.. 35 КПК України, а відтак, відповідно до ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених ст.75 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

З огляду на викладене, мною як суддею в підготовчому судовому засіданні було заявлено самовідвід з підстав, передбачених п. 5 ч.1 ст. 75 КПК України, тобто з підстав п.5.ч.1 ст. 75 КПК України порушення встановленого ч. 3 ст. 35 цього Кодексу порядку визначення судді для розгляду справи. Даний самовідвід розглянуто, мною як суддею, в підготовчому судовому засіданні із постановленням, у нарадчій кімнаті, ухвали від 04 липня 2022 року, а справу передано на новий розподіл. Підстави такого рішення викладені в ухвалі т. 3 ас. (ас. 68 71).

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та Звіту від 05.07.2022 , справу розподілено судді Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_20 , котра 22.07.2022 року, через канцелярію суду зареєструвала свою заяву про самовідвід т. 3 ас. (ас. 73-74).

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями та Звіту від 22. 07.2022 року, розгляд заяви про самовідвід судді ОСОБА_20 , передано судді ОСОБА_23 з присвоєнням окремого судового провадження № 1-кп/ 465/1373/22.

Що стосується змісту самої заяви судді ОСОБА_20 про самовідвід та зазначених в ній підстав самовідводу, то дотримуючись суддівської етики, а також Конституції України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів», вважав би за доцільне утриматися від їх оцінки та аналізу, зважаючи на те, що оцінку такій заяві має дати ВРП (т. 3 ас.73 -74).

У подальшому, а саме 04 серпня 2022 року, через канцелярію Франківського районного суду м. Львова була зареєстрована апеляційна скарга за вх.. № 16703/22 на ухвалу від 04 липня 2022 року про задоволення самовідводу суддею ОСОБА_1 . Апеляційна скарга подана першим заступником керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_24 .

Не зважаючи на те, що дана ухвала не підлягає апеляційному оскарженню, набрала законної сили з часу її прийняття та виконана шляхом повторного розподілу судової справи судді ОСОБА_20 у порядку, передбаченому ст.. 35 КПК України, прокурор ОСОБА_24 , покликаючись на п. 20. ч.2 ст. 36, який не мав жодного відношення, як прокурор, до вказаної норми Закону, оскільки в жодному із вказаних вище кримінальних проваджень не був прокурором який здійснював нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівника досудовим розслідуванням, подав апеляційну скаргу від 04 серпня 2022 року, тобто через місяць після постановлення оскаржуваної ухвали.

Не логічними були й покликання прокурора на інші окремі норми процесуального Закону, котрі, як на його думку, надали йому право дати оцінку ухвалі суду, що стосувалася виключно підстав самовідводу судді та не містила процесуальних рішень в розумінні статей 370, 392 КПК України, була прийнята з дотриманням вимог статей 75,80,81,371 вказаного Закону, набрала законної сили та була виконана ( т.3 ас. 81 86).

Більш того, діючи саме так, прокурор ОСОБА_24 у своїй апеляційній скарзі зазначив, що керується ч.1 ст. 9, п. 20 ч.2 ст. 36, п.3 ч.1ст.392, п.6 ч.1 ст.393, п.1 ч.1, п.2 ч.2 ст.395, п.6 ч.1 ст. 407, п.3 ч.1 ст. 409, ч.1,п.2 ч.2 ст. 412 КПК України, однак, не знайшов за краще, як прохати перед апеляційним судом скасувати ухвалу суду про самовідвід судді ОСОБА_1 та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Питання , - призначити новий розгляд чого?. Розгляд має відбутися ким?

Безпідставним було й покликання прокурора на ухвалу колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06.03.2018 у справі № 51-499 км17, оскільки в ній звертається увага на обов`язок апеляційного суду розглядати скарги на рішення слідчих суддів, а не суді в процесі, тобто у передбачених процесуальним законодавством конкретних випадках, а не коли заманеться. Зрештою, зміст ухвали на яку покликається прокурор стосується оскарження ухвали слідчого судді, якою надано повноваження слідчому, що не передбачені законом.

До речі, на час подачі апеляційної скарги, колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06.03.2018 року, справу передала на розгляд Великої палати ВС, рішення якої прокурор не наводить.

Відповідно до ухвали апеляційного суду від 01 листопада 2022 року, без вирішення питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження, було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу, яка не підлягала апеляційному оскарженню та була подана поза межами процесуального строку.

У той же час, в ухвалі апеляційний суд вказав, що апеляційна скарга відповідає вимогам ст.. 396 КПК України, проте в мотивувальній частині відсутня будь яка мотивація для відкриття провадження за апеляційною скаргою на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню, що очевидно вказує на безпрецедентну упередженість в оцінці рішення суду першої інстанції ще до відкриття апеляційного провадження.

За результатами апеляційного розгляду, апеляційна скарга, не зважаючи на її незаконність, та те що була подана особою без процесуальних повноважень і по - за межами процесуального строку, задоволена апеляційним судом, а ухвала про самовідвід судді першої інстанції скасована. У справі призначено новий розгляд у суді першої інстанції у раніше визначеному складі суду ( т. 3 ас. 99 - 104).

Відповідно до супровідного листа від 06.12.2022 року, вх.. № 27251 справа була повернута та поступила до Франківського районного суду м. Львова і цього ж дня, секретар суду ОСОБА_25 , в неавтоматизованому режимі ( в ручному) передала судову справу судді ОСОБА_1 , зазначивши підставу: «відповідно до ухвали Львівського апеляційного суду від 01 листопада 2022 року».

Таке рішення породило ще один процесуальний прецедент, оскільки вказана справа згідно Протоколу та Звіту від 05 липня 2022 року уже була розподілена судді ОСОБА_20 ( судове провадження № 1-кп/465/1056/22), а крім того невирішеним залишилося ще одне судове провадження з розгляду самовідводу судді ОСОБА_20 (судове провадження № 1-кс/465/1373/22). Таким чином, хоч і формально, але було визначено двох суддів для розгляду судової справи № 465/2682/14 к.

Відтак, за результатами чергового вивчення питань, передбачених статтями 75 76 КПК України, щодо наявності чи відсутності у судді ОСОБА_1 обставин котрі виключають його участь, як судді, в кримінальному провадженні та недопустимості повторної участі в кримінальному провадженні, мною, як суддею, було постановлено ухвалу про задоволення заяви про самовідвід, а судову справу передано до канцелярії суду для визначення судді в порядку, передбаченому ст.. 35 КПК України.

Відповідно до Протоколу та Звіту про автоматизований розподіл судової справи між суддями від 23.12.2022 року (судове провадження № 1-кс/465/2149/22) секретар суду ОСОБА_26 , не зважаючи на ухвалу якою заява судді ОСОБА_1 розглянута і ухвала набрала законної сили, зареєструвала заяву про самовідвід з присвоєнням номеру судового провадження (№ 1-кс/465/2149/22), яку передано на розгляд судді ОСОБА_20 , заява якої про самовідвід у даному кримінальному провадженні ще не була вирішена.

Здійснюючи чергову ревізію правомірності прийнятого суддею ОСОБА_1 судового рішення про задоволення самовідводу згідно ухвали від 21.12.2022 року, яка набрала законної сили, колега - суддя ОСОБА_20 , розпочала розгляд уявної заяви судді ОСОБА_1 про самовідвід, у той час, коли у вказаному кримінальному провадженні не було вирішено її, судді ОСОБА_20 , заяви про самовідвід.

Виявивши бажання бути вислуханим та дати пояснення в судовому засіданні з розгляду самовідводу, як це передбачено ч.3 ст.81 КПК України, мною було наголошено колезі - судді ОСОБА_20 , що вона не має процесуального права проводити вказане судове засідання, оскільки у вказаному кримінальному провадженні сама заявила самовідвід який ще не розглянутий, у зв`язку з чим, суддею було оголошено перерву.

Після судового засідання з розгляду уявної заяви про самовідвід судді ОСОБА_1 від 28.12. 2022 ( судове провадження № 1-кп/465/2149), суддя ОСОБА_20 , 03.01.2023 року, тобто через п`ять місяців з моменту заявленого нею самовідводу, подала заяву про залишення її, судді ОСОБА_20 , заяви про самовідвід, - без розгляду. У даній заяві навела підстави, які, аж ніяк не пов`язані з тими, що були зазначені у заяві про самовідвід.

Ухвалою судді ОСОБА_23 від 05.01.2023 року, заява про самовідвід судді ОСОБА_20 від 22 липня 2022 року, залишена без розгляду ( т. 3 ас. 73 79, 123 127).

В ході подальшого судового засідання від 16 січня 2023 року, суддя ОСОБА_20 , не зважаючи на мої, судді ОСОБА_1 , застереження, що нею розглядається самовідвід який вже вирішено ухвалою судді ОСОБА_1 ,і, з цього приводу уже є судове рішення - ухвала судді ОСОБА_1 від 21.12.2022 року яка набрала законної сили, більш того дослідивши вказану ухвалу в судовому засіданні, постановила свою ухвалу від 16 січня 2023 року, якою відмовила у самовідводі. При цьому суддя ОСОБА_20 не врахувала моїх, судді ОСОБА_1 зауважень про відсутність предмету судового розгляду, оскільки жодних заяв про самовідвід я не реєстрував і в цьому судовому засіданні відмовляюся від самовідводу оскільки такий уже вирішено.

(т. 3 ас. 129 133).

Відтак, станом на 16 січня 2023 року у судовій справі було судове рішення яким задоволено самовідвід та судове рішення судді ОСОБА_20 про відмову судді ОСОБА_1 у самовідводі, який уже задоволено.

Не вдаючись до оцінки судового рішення у вигляді ухвали, що постановлена суддею ОСОБА_20 за результатами ревізії судового рішення свого колеги по роботі - судді ОСОБА_1 , оскільки це компетенція інших процесуальних органів, так чи інакше, у судовій справі «появилося» рішення з яким я, як суддя не можу погодитися із наведених нижче підстав.

Не зважаючи на те, що ухвали даної категорії відповідно до ст.. 392 КПК України не підлягають апеляційному оскарженню, ухвала від 21.12.2022 року набрала законної сили з часу її прийняття, прокурор ОСОБА_24 , у черговий раз покликаючись на п. 20. ч.2 ст. 36, який і надалі не мав жодного відношення, як прокурор, до вказаної норми Закону, оскільки в жодному із вказаних вище кримінальних проваджень не був прокурором який здійснював нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівника досудовим розслідуванням і не був у групі прокурорів, у черговий раз подав апеляційну скаргу від 24 січня 2023 року, тобто поза межами процесуальних строків, через місяць, після постановлення оскаржуваної ухвали. Підстави апеляційної скарги є аналогічними, що й у попередній апеляційній скарзі прокурора, разом з тим, змінилася прохальна частина де прокурор просив уже тільки скасувати ухвалу. А що дальше?

Відповідно до ухвали судді апеляційного суду від 24 лютого 2023 року, без вирішення питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу, яка не підлягала апеляційному оскарженню і за апеляційною скаргою особи, що не мала процесуальних повноважень.

У той же час, апеляційний суд у своїй ухвалі, як і попередньо, зазначив, що апеляційна скарга відповідає вимогам ст.. 396 КПК України, проте в мотивувальній частині ухвали й надалі відсутня будь яка мотивація для відкриття провадження за апеляційною скаргою на судове рішення, що не підлягало апеляційному оскарженню, оскаржене поза межами процесуального строку та особою без процесуальних повноважень.

За результатами апеляційного розгляду, апеляційна скарга прокурора, не зважаючи на її незаконність, що подана особою без процесуальних повноважень та по - за межами процесуального строку, без визначення підстав скасування, та подальшого спрямування, задоволена апеляційним судом відповідно до ухвали від 01 березня 2023 року.

Відтак, ухвала судді ОСОБА_1 від 21.12. 2022 року про самовідвід, як судді першої інстанції, скасована.

Однак, на відміну від попередніх рішень, хоч фактичні обставини для самовідводу і процесуальний порядок прийняття скасованої ухвали не змінилися, як не змінилися і підстави зазначені у апеляційній скарзі прокурора, апеляційний суд , на цей раз скасувавши ухвалу судді, матеріали кримінального провадження повернув до суду першої інстанції для розгляду зі стадії підготовчого провадження у раніше визначеному складі суду відповідно до протоколу від 06 грудня 2022 року, тобто судді ОСОБА_1 .

Проте, апеляційний суд не вказав, як бути з протоколом від 05.07.2022 року, відповідно до якого, визначено суддю ОСОБА_20 раніше ( судова справа № 465/2682/14 к, судове провадження № 1- кп/465/1056/22), а суддя ОСОБА_1 згідно даного протоколу вилучений з розподілу (т. 3 ас.72, 107, 139-157).

Відповідно до супровідного листа від 14 березня 2023 року, вх.. № 5929/23 справа була повернута та поступила до Франківського районного суду м. Львова і цього ж дня, передана судді ОСОБА_1 без Протоколу та Звіту.

В черговий раз вирішуючи питання, передбачені статями 75 76 КПК України у судовій справі 465/2682/14-к (судове провадження №1-кп/465/868/23), як і попередньо, приходжу до беззаперечного висновку про наявність процесуального обов`язку, передбаченого п.5 ч.1 ст. 75 КПК України, заявити самовідвід з підстав несанкціонованого втручанням шляхом умисного внесення неправдивих відомостей в АСДС щодо спеціалізації суддів у Франківському районному суді м. Львова, а також з підстав неправомірного у не процесуальний спосіб, вилучення судової справи № 465/2682/14) від судді ОСОБА_15 та передачі справи іншому судді. Ще однією підставою для самовідводу є те, що за фактом втручання, мною скеровано матеріали прокурору за якими внесено відомості в ЄРДР у порядку, передбаченому ст.. 214 КПК України.

Такими підставами для заяви про самовідвід є обставина, передбачена п. 4 та п. 5 ч.1 ст. 75 КПК України, тобто як це зазначено в ухвалі від 04 липня 2022 та 21 грудня 2022 року.

Відтак, розглянувши заяву судді ОСОБА_1 від 15 березня 2023 року про самовідвід від розгляду судової справи № 465/2682/14 -к та проаналізувавши процесуальний порядок її розгляду, враховуючи рекомендації апеляційного суду викладені в ухвалах від 01.11. 2022 року та 01 березня 2023 року, вимоги ч. 3 ст.. 415 КПК України та наявність ухвали судді ОСОБА_20 від 16.01.2023 вважаю, що дана заява про самовідвід не може бути предметом розгляду іншим суддею виходячи з вищенаведених підстав та наступного.

Як убачається із змісту заяви, суддя самостійно визначив підстави для самовідводу покликаючись на відповідні процесуальні норми, а саме на пункти 4 і 5. ч. 1 ст. 75 КПК України, котрий дає чітке тлумачення: « слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи».

З огляду на зазначене, на мою думку, як судді, сама заява про самовідвід уже є тим процесуальним документом рішенням судді, що дає підстави для повторного автоматизованого розподілу судової справи, адже іншому судді, в даному випадку, для об`єктивності прийдеться проводити перевірку роботи АСДС , зокрема в частині автоматизованого розподілу судового провадження у якому заявлено самовідвід.

За таких обставин вважаю, що інший суддя, як суддя суду першої інстанції, не може перевіряти рішення свого колеги про самовідвід, оскільки це суперечить статті 52 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до якої суддею є громадянин України, який відповідно до Конституції України та цього Закону призначений суддею, займає штатну суддівську посаду в одному з судів України і здійснює правосуддя на професійній основі. Судді в Україні мають єдиний статус незалежно від місця суду в системі судоустрою чи адміністративної посади, яку суддя обіймає в суді.

Заявити про самовідвід не є правом судді чи слідчого судді , як для інших учасників кримінального процесу, це обов`язок судді, слідчого судді, який визначений ч. 1 ст. 80 КПК України та є безальтернативним, а порушення якого, у подальшому, тягне за собою скасування судового рішення.

Отже, суддя ОСОБА_1 виконав свій обов`язок, передбачений ч.1 ст. 80 КПК України, - заявив самовідвід, вбачаючи для цього підстави. Відтак перевірка іншим суддею, чи правильно суддя ОСОБА_1 виконав свій обов`язок судді, виходить за межі компетенції іншого судді, а здійснення такої перевірки іншим суддею є некоректною та суперечить Кодексу суддівської етики, Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та Конституції України, що й знайшло своє підтвердження під час розгляду уявної заяви про самовідвід судді ОСОБА_1 від 28.12. 2022 ( судове провадження № 1-кп/465/2149), суддя ОСОБА_20 .

Вказаний висновок обґрунтовую тим, що діючий процесуальний Кодекс не містить ні прямих вимог, ні будь яких інших процесуальних приписів щодо обов`язкового розгляду заявленого самовідводу суддею, - іншим суддею чи слідчим суддею. На даний час також відсутня єдина практика, яка б була вироблена Великою Палатою Верховного Суду, а також відсутні роз`яснення Пленуму Верховного Суду, які б мали рекомендаційний характер. Відтак всі інші тлумачення суперечать главі 2 і зокрема ст.. 7 КПК України, котра визначає загальні засади кримінального провадження, а також ст.. 52 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Отже, виходячи із аналізу положень вказаних вище норм закону, приходжу до висновку, що питання самовідводу заявленого суддею (слідчим суддею) підлягає вирішенню саме цим суддею (слідчим суддею) який (яка) дійшов висновку про наявність таких підстав, і, це є логічним, оскільки суддя ОСОБА_1 уже заявив самовідвід у даній судовій справі, ця заява і є рішенням судді про можливість чи неможливість здійснювати судочинство у конкретній судовій справі. Його перевірка іншим суддею, суперечить загальним засадам рівності суддів (ст.. 52 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів». Крім того, у випадку відмови іншим суддею у задоволенні самовідводу судді (слідчого судді), як це мало місце за результатами розгляду уявної заяви про самовідвід судді ОСОБА_1 від 28.12. 2022 ( судове провадження № 1-кп/465/2149), суддею ОСОБА_20 , призвело до непередбачуваного прецеденту, що уже крім цього має місце у Франківському суді м. Львова в інших кримінальних провадженнях.

Так, ч.4 ст. 81 КПК України передбачає порядок вирішення повторного відводу. Для прикладу, якщо суддя який розглядає самовідвід іншого судді «дійде висновку» про відсутність підстав для самовідводу, то суддя який заявив самовідвід має право повторно заявити самовідвід, або він не мотивував своєї заяви, тобто безпідставно заявив самовідвід, як це мало місце у випадку судді ОСОБА_20 , яка спочатку заявила самовідвід, а через п`ять місяців подала заяву про залишення її заяви про самовідвід, без розгляду. У любому випадку, при розгляді заяви про самовідвід судді (слідчого судді) іншим суддею, відбувається оцінка мотивів для обґрунтування підстав.

Слід також взяти до уваги, що у процесуальних положеннях національного судочинства, а саме: - цивільного, адміністративного, господарського дане питання національним законодавством врегульовано, і, вирішення питання самовідводу належить саме судді який заявляє самовідвід. Отже, кримінальний процес кореспондується з вказаними нормами, а тим більше з Бангалорськими принципами.

З огляду на викладене, вважаю, що самовідвід судді Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 у судовій справі №465/2682/14 к (судове провадження 1-кс/465/1056/22) за своїм змістом і суттю є процесуальним рішенням, передбаченим ч. 1 ст. 80 КПК України, відповідає судовій практиці ЄСПЛ та Бангалорським принципам, а тому не може бути предметом перегляду в розумінні задоволити чи відмовити у задоволенні заяви іншим суддею, як це мало місце розгляду уявної заяви про самовідвід судді ОСОБА_1 від 28.12. 2022 ( судове провадження № 1-кп/465/2149), суддею ОСОБА_20 .

Зважаючи, що на законодавчому рівні вказане питання не врегульовано, а судова практика відсутня, застосовуючи загальні засади кримінального провадження, передбачені п.1, п.2 ч.1 ст. 7, статями, 8, 9 КПК України, враховуючи аналогію права Національного законодавства, яка закріплена у ЦПК України ГПК України, Кодексі адміністративного судочинства, є очевидним, що кримінальний процес кореспондується з вказаними нормами, та правовою позицією Великої Палати Верховного Суду викладеній у Постанові від 29 серпня 2019 року (провадження № 11-312 сап19).

Відтак, враховуючи судову практику ЄСПЛ щодо обов`язковості самовідводу та Бангалорські принципи, беручи до уваги вимоги ч. 3 ст. 415 КПК України та пряму норму Закону п 5.ч.1.ст. 75 КПК України, яка зобов`язує забороною судді брати участь у кримінальному провадженні, приходжу до переконання, що заява про самовідвід судді ОСОБА_1 від. 15 березня 2023 підлягає задоволенню і не може бути предметом повторного розгляду.

Беручи до уваги безпрецедентну практику керівника апарату Франківського районного суду м. Львова, не виконувати судових рішень, що набрали законної сили, вважаю за обов`язок звернути вернути увагу саме керівника апарату чи виконувача обов`язків керівника апарату суду, що заява про самовідвід судді ОСОБА_1 розглянута, а тому предмет у вигляді заяви судді ОСОБА_1 про самовідвід, для реєстрації та передачі для розгляду іншим суддею у порядку ст.. 35 КПК України, відсутній.

Також наголошую керівнику апарату чи виконувачу обов`язків керівника апарату суду, а також осіб, які у не процесуальний спосіб, у тому числі й шляхом подачі апеляційної скарги на судове рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, що дана ухвала набрала законної сили і є судовим рішенням обов`язковим до виконання відповідно до положень статей 129, 129-1 Конституції України, ст.. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та статті 533 КПК України.

Невиконання судового рішення службовою особою, або перешкоджання їх виконанню є кримінально караним діянням, передбаченим ч. 2 ст.382 КК України.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Законом України «Про судоустрій і статус суддів», статтями 75, 80 - 82, 369 -372 КПК України, правовою позицією викладеною у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2019 року (провадження № 11-312 сап19), -

п о с т а н о в и в:

Заявлений суддею ОСОБА_1 самовідвід у судовій справі №465/2682/14-к (судове провадження 1-кп/465/801/23)з підстав порушення встановленого частиною третьою статті 35 КПК України порядку визначення судді для розгляду справи шляхом умисного втручання в АСДС Франківського районного суду м. Львова працівника апарату суду через внесення ним в систему документообігу неправдивих відомостей, - «відсутність спеціалізації» у суддів ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_1 , ОСОБА_15 , ОСОБА_23 , ОСОБА_27 , ОСОБА_20 , з підстав не процесуального вилучення судової справи від судді ОСОБА_15 та передачу іншому судді, а також з підстав внесення відомостей в ЄРДР за даними фактами, задоволити.

Матеріали судової справи №465/2682/14-к (судове провадження 1-кп/465/801/23) передати до канцелярії суду для її реєстрації та здійснення повторного перерозподілу між суддями Франківського районного суду м. Львова в порядку, передбаченому ст.. 35 КПК України, відповідно до даної ухвали.

Звернути увагу керівника апарату суду, що заявлений самовідвід розглянуто, а тому предмет, у вигляді заяви про самовідвід, для реєстрації і розподілу для розгляду іншому судді в порядку ст.. 35 КПК України, відсутній.

Ухвала набрала законної сили, апеляційному оскарженню не підлягає і є судовим рішенням обов`язковим до виконання відповідно з положеннями статей 129, 129-1 Конституції України, ст.. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», статті 533 КПК України.

Суддя ОСОБА_28