Номер провадження: 11-кп/813/422/22
Справа № 522/3249/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисників - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченої - ОСОБА_9 ,

потерпілої - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції (дистанційне судове провадження) апеляційні скарги прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_11 та захисника обвинуваченої ОСОБА_9 - ОСОБА_7 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 14.06.2021 у кримінальному провадженні №0001727 внесеному до ЄРДР 02.03.2016 відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Шаумян, Марнеульського район, Республіки Грузія, громадянки Республіки Грузії, проживаючої в Україні на підставі посвідки на постійне проживання, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої:

- вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 14.12.2011 за ч. 2 ст. 187, ст. 69, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ст. 70 КК України до 2 років 1 місяця 10 днів позбавлення волі;

- вироком Приморського районного суду м. Одеси від 01.08.2014 за ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ст. 70 КК України, до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 1 п. «в» Закону України «Про амністію в 2014 році» звільнена від відбування покарання,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Також ОСОБА_9 визнана не винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 2 ст. 15 п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдана у зв`язку з не доведеністю, що в діянні обвинуваченої є склад кримінального правопорушення.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 26.11.2015)обвинуваченій ОСОБА_9 зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 25.08.2016 по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення двом дням позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили обрано відносно ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 задоволений частково, стягнуто з обвинуваченої ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_10 матеріальну шкоду у розмірі 23678,02 гривень та моральну шкоду у розмірі 150000 грн.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, ОСОБА_9 визнанавинуватою у тому, що при невстановлених досудовим слідством обставинах, ОСОБА_9 , спільно з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження (далі по тексту Особа 1) та з іншою невстановленою особою (далі по тексту Особа 2), переслідуючи прямий умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я осіб, вступили у попередню злочинну змову та розподілили між собою ролі при виконанні спланованого злочину. Оскільки вчинення злочину було пов`язано із необхідністю приведення потерпілої особи до несвідомого стану, тобто до стану, перебування у якому суттєво полегшить вчинення злочину внаслідок відсутності змоги з боку потерпілої особи вчиняти опір та притягувати увагу сторонніх осіб, невстановлена особа (особи) з числа зазначених вище придбала лікарський засіб «азалептин» (азалептол, лепонекс), вживання якого без визначеної лікарем форми і дози несе в собі небезпеку для життя та здоров`я.

На виконання задуманого злочину, 28.02.2016 року, приблизно о 19 годині, ОСОБА_9 , разом з Особою 1 та Особою 2 прибули в кафе-бар « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_3 де помітили раніше не знайому їм ОСОБА_10 , яка відпочивала в даному закладі, яку вони визначили об`єктом вчинення розбою, способом приведення її до несвідомого стану, шляхом таємного додавання в напої лікарського препарату «азалептин (азалептол, лепонекс)», з подальшим заволодінням її грошовими коштами та особистими речами.

Діючи за раніше обговореним між співучасниками планом, реалізуючи єдиний, спільний, корисливий умисел, ОСОБА_9 , спільно з Особою 1 та Особою 2 підійшли до ОСОБА_10 , познайомились з останньою та запропонували їй спільно вжити спиртні напої, на що вона погодилась.

Надалі, ОСОБА_9 спільно з Особою 1 та Особою 2, усвідомлюючи незаконність та суспільну небезпечність своїх дій, усвідомлюючи небезпечність та можливу побічність дії лікарського препарату «азалептин (азалептол, лепонекс)» на організм ОСОБА_10 , який у поєднанні із спиртними напоями, міг мати небезпечні для її життя та здоров`я наслідки, запропонували ОСОБА_10 випити чарку з сумішшю коньяку та азалептину, на що остання погодилась. Після цього співучасники, які входили до складу злочинної групи почали очікувати вплив суміші алкогольного напою та медичного препарату на свідомість потерпілої.

Через деякий час, який обчислюється хвилинами, ОСОБА_9 , спільно з Особою 1 та Особою 2, дочекавшись дії медичного препарату на організм ОСОБА_10 , вважаючи, що потерпіла досягла стану, який унеможливлює контроль над власною поведінкою та перешкоджає вчиненню опору з боку потерпілої, під приводом необхідності їхати на таксі до дому, вивели ОСОБА_10 на вулицю, де разом із нею сіли у заздалегідь замовлений автомобіль таксі марки «ROVER 620», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_12 , який не був обізнаний про злочинні наміри злочинної групи. Прослідкувавши на таксі до парку імені Савицького, який прилягає до вулиць В. Стуса та Мельницької у м. Одесі, переконавшись, що ОСОБА_10 знаходиться у безпорадному стані, ОСОБА_9 , разом із іншими співучасниками, повідомивши водію таксі про необхідність супроводжувати ОСОБА_10 до місця проживання, вийшли з салону автомобіля та направились разом із нею в глиб парку імені Савицького у місті Одесі.

Перебуваючи у парку, скориставшись безпорадним станом потерпілої, яка перебувала в стані тяжкого отруєння медичним препаратом азалептіном, яке супроводжувалося розвитком небезпечного для життя стану коми 2-го ступеню, тобто заподіявши потерпілій тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя, заволоділи майном потерпілої ОСОБА_10 .

Заволодівши вищезазначеним майном ОСОБА_10 , учасники злочинної групи, до якої входила ОСОБА_9 , будучи обізнаними що потерпіла внаслідок безпорадного стану позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, завідомо залишили потерпілу без допомоги, після чого повернулися до таксі і поїхали на ньому з місця вчинення злочину.

В подальшому, 29.02.2016 року, невстановлені особи незаконним способом збільшивши кредитний ліміт банківської картки ПАТ КБ «Приватбанк» рахунок № НОМЕР_2 , яка належала ОСОБА_10 , придбали товар в магазині «Ельдорадо» ТОВ «Дієса» за адресою: м. Одеса, вул. Новощепний ряд 2, на загальну суму 24999,94 грн., та зняли з банківській картки ПАТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_3 гроші у розмірі 322,93 грн.

Таким чином, внаслідок дій злочинної групи, до якої у ролі співучасника входила ОСОБА_9 потерпілій ОСОБА_10 був спричинений матеріальний збиток на загальну суму 96034,01 грн.

Також ОСОБА_9 визнана не винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 2 ст. 15 п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдана у зв`язку з не доведеністю, що в діянні обвинуваченої є склад кримінального правопорушення.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині обґрунтованості обвинувачення за кваліфікацією дій, передбачених ч. 2 ст. 15 п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 прокурор ОСОБА_11 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а саме суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

В обґрунтування доводів зазначає, що суд першої інстанції мотивуючи рішення щодо недоведеності вини обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15 п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України в порушення вимог ст. 374 КПК України належним чином не мотивував, не проаналізував, не дав об`єктивної оцінки доказам обвинувачення в їх сукупності та і не навів у вироку переконливих мотивів, з яких він не надав однозначної оцінки доказам в їх сукупності.

Наголошує, що висновок суду першої інстанції про відсутність в діях обвинуваченої складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15 п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України спростовується показаннями потерпілої, свідка ОСОБА_13 та висновком комісійної судово-медичної експертизи №117 від 25.08.2016.

Просить дослідити докази, а саме допитати потерпілу ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_13 , вирок суду першої інстанції в частині визнання не винуватою ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 2 ст. 15 п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України скасувати, ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 2 ст. 15 п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України з призначенням покарання у виді 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточно призначити обвинуваченій покарання у вигляді 15 років позбавлення волі із конфіскацією майна.

Також не погодившись із зазначеним вироком суду захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, оскільки що вирок суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим та постановленим в супереч вимогам кримінального процесуального закону.

В обґрунтування доводів зазначає, що суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду, відступив від принципу об`єктивності та безсторонності судового розгляду, однобічно та з обвинувальним ухилом оцінив докази, наявні у матеріалах справи, прийняті до уваги тільки ті докази, що підтверджують вину ОСОБА_9 у вчинені інкримінованого їй злочину, одночасно залишив поза увагою доводи сторони захисту, що потягло за собою невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та призначення покарання, яке за своєю тяжкістю не відповідає ступеню тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів та його особі.

Просить повторно дослідити докази, яким суд першої інстанції обґрунтовує доведеність вчинення ОСОБА_9 злочину, вирок суду першої інстанції скасувати в частині визнання винуватою ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 4 ст. 187 КК України та виправдати за висунутим їй обвинуваченням.

Погоджуючись із вироком суду першої інстанції потерпіла ОСОБА_10 подала заперечення на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в якій зазначила, що стороною захисту крім голослівних заяв та міркувань на надано жодного доводу на підтвердження своїх слів та жодних фактичних даних, які б могли бути підставою для сумніву правдивості, а також необ`єктивності рішення суду. Наголошує, що докази обвинувачення отримані у порядку встановленому кримінальним процесуальним законом, без порушення норм процесуального закону. Зазначає, що її покази та покази свідків є логічними, послідовними такими, що узгоджуються між собою та дослідженими доказами, які ґрунтуються насамперед на прямих доказах та у їх сукупності доводять вину обвинуваченої.

Просить апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок без змін.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 та захисник обвинуваченої ОСОБА_9 ОСОБА_7 від повторного дослідження доказів в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України відмовились, у зв`язку з цим апеляційним судом зазначені клопотання залишено без розгляду.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, обвинувачену та її захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, потерпілу, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Статтею 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК України; 2) відповідно до положень Загальної частини КК; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до роз`яснень викладених у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 №7, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних в оскаржуваному вироку обставин підтверджується сукупністю відносних, достатніх, допустимих, узгоджених між собою доказів, зібраних у встановленому порядку і досліджених судом з дотриманням принципів повноти, всебічності та об`єктивності судового розгляду, яким надана належна правова оцінка.

Як вбачається з матеріалів провадження під час судового розгляду судом першої інстанції допитані потерпілий ОСОБА_10 , свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 які надали чіткі та послідовні покази, які в свою чергу підтверджуються дослідженими доказами у справі, представлені стороною обвинувачення та які повністю підтверджують вину обвинуваченої ОСОБА_9 у вчиненому нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, на підставі яких ухвалено обвинувальний вирок.

Так потерпіла ОСОБА_10 пояснила суду першої інстанції, що 28.02.2016 року у ранковий час вона прибула на місце роботи у зв`язку з службовою необхідністю, де знаходилась до обіднього часу. Після цього, разом з своєю знайомою ОСОБА_14 вони вирішили зайти до кафе «У Гели». Близько 14 годин, вони замовили їжу та по одному бокалу пива. Близько 18 години до кафе зайшли три раніше незнайомі їм жінки: ОСОБА_9 , її подруга і ще одна дівчина, яку ОСОБА_9 представила як свою доньку. Вони сіли поряд і відмічали якесь свято. На початку 19 години вона та ОСОБА_14 вирішили йти додому. Перед виходом вона, ОСОБА_10 , зайшла до туалетної кімнати, а коли повернулася звідти побачила, що ОСОБА_14 в кафе не було, але її речі залишалися на місці. Вона присіла за свій столик, зробила два ковтки недопитого пива, зателефонувала ОСОБА_14 . Оскільки та відповіла на дзвінок, вона одягнула куртку, розрахувалась і вирішила покинути кафе. Направляючись до виходу, проходячи повз столика, за яким сиділи ОСОБА_9 та інші дівчата, ОСОБА_9 звернулась до неї, привіталась та запропонувала присісти до них, так як в них є привід для свята - заручини доньки ОСОБА_9 . Потерпіла присіла до них за столик, ОСОБА_9 пригостила її коньяком, який вони пили. При цьому, вона вважає, що суміш у чарці була підготовлена заздалегідь, оскільки ОСОБА_9 сама подала її та весь час контролювала, щоб вона допила. Випивши чарку коньяку, вона попрощалась з ними і направилась до виходу. Озирнувшись, вона звернула увагу, що три жінки різко встали за нею. ОСОБА_9 наздогнала її біля виходу і при виході вона знепритомніла. До тями віна прийшла у відділені реанімації о 8 ранку наступного дня, її попросили покинути реанімацію, та коли вона прийшла додому, її знову було госпіталізовано у лікарню №8.

Також потерпіла вказала, що перелік і вартість викраденого майна відповідає зазначеним у обвинувальному акті. З речей їй було повернуто тільки службове посвідчення, яке було знайдено по АДРЕСА_4 .

Свідок ОСОБА_12 пояснив суду першої інстанції, що до подій був знайомий з обвинуваченою ОСОБА_9 , оскільки раніше надавав їй послуги таксі, з потерпілою знайомий не був. Приблизно в лютому 2016 року, йому зателефонувала ОСОБА_9 та попросила під`їхати до ресторану. Він під`їхав до закладу, який розташований по вул. Преображенській - ріг вул. Базарної, назву якого не пам`ятає, очікував на ОСОБА_9 на парковці ресторану на протязі 10 хвилин. ОСОБА_9 вийшла з кафе разом з незнайомою йому дівчиною, яку вели під руки обвинувачена і інші дівчата, які йому не відомі, він в цей час сидів в автомобілі. Дівчина, яку вели під руки, була з темним волоссям, високого зрісту. Далі вони сіли до автомобіля, ОСОБА_9 сіла попереду, дві інші дівчини разом з потерпілою сіли позаду. Коли він виїжджав від бару, він не пам`ятає, чи називали дівчата адресу, куди їх необхідно везти, проте пам`ятає, що вони попросили підвезти їхню подругу додому, оскільки вона погано себе почуває, а потім розвести їх по домівкам. В автомобілі потерпіла постійно втрачала свідомість, він не запитував у ОСОБА_9 , що це за дівчина. Потерпілу він привіз в район вул. В.Стуса, так як дівчата попросили там зупинитись, щоб провести її. Провівши її, близько через 5 хвилин вони повернулись в авто, куди відвели потерпілу, він не бачив, поряд стояли житлові будинки, розташовані ближче до перехрестя Іванівського мосту. Потерпілу під руки вели троє дівчат обвинувачена і інші двоє дівчат, між собою вони не розмовляли, чи були при потерпілій речі він не пам`ятає. Після цього він поїхав в район «Черьомушек», на вул. Сибірську, щоб відвезти обвинувачену та її подруг додому.

Допитана свідок ОСОБА_14 пояснила у суді першої інстанції, що 28.02.2016 вона разом з ОСОБА_10 пішли в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». В кафе вони вживали пиво, перебували там приблизно до 19 години, відвідувачів на той час майже не було, був зайнятий тільки столик біля туалету. Вона хотіла покинути заклад та просила ОСОБА_10 піти звідти, але та не погоджувалась. Коли ОСОБА_10 вийшла до туалету, свідок бачила, що вона залишила свої речі в кафе. Там вона перебувала в стані алкогольного сп`яніння. Коли свідок виходила з закладу, її ніхто не зупиняв та вона нікого не бачила. На ранок наступного дня вона побачила від ОСОБА_10 повідомлення в «Viber», відправлене о 19:34 годині.

Свідок ОСОБА_13 пояснила у суді першої інстанції, що потерпілу ОСОБА_10 вона побачила в парку ОСОБА_17 пізно вночі, після 22 години, коли гуляла з собакою. Спочатку, коли вона йшла в бік парку по пішохідному переході, то побачила людину, яка сиділа навприсядки, проте добре її не роздивилась. Далі, йшовши по дорозі назад в сторону Іванівського мосту, побачила людину в куртці і джинсах, обличчя спочатку не побачила, звернулась до людини, але та не реагувала, взяла руку, щоб нащупати пульс та побачила, що светр на ній був піднятий до бюстгальтера, побачила довге волосся, і зрозуміла, що це дівчина. Дівчина була дуже бліда. Свідок почала викликати швидку з мобільного, та коли їй не вдалось, вона подзвонила подрузі, щоб та викликала швидку. Далі, на зустріч йшли два хлопці, які допомогли їй перемістити дівчину на лаву, і пішли, коли приїхала швидка. Також свідок пам`ятає, що зі сторони парку, біля зупинки, зупинився автомобіль, модель, колір та людей в якому свідок не розгледіла. На запитання потерпілої, свідок відповіла, що не може пояснити мету, з якою на зупинці зупинився автомобіль. На запитання захисника, свідок відповіла, що дівчина була одягнена в чоботи на високих каблуках, джинси, светр та чорну куртку, чи були на ній прикраси не пам`ятає. Швидка приїхала приблизно через 20 хвилин.

Допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_15 пояснив, що в кафе по АДРЕСА_3 , хазяїном якого він є, зранку прийшли дівчина з подругою, які сіли за столик та замовили по бокалу пива, сиділи там до вечора, доки не стемніло. Коли подруга потерпілої покинула кафе, то до потерпілої прийшли ще три подруги, які спочатку сиділи окремо, за перегородками, а потім опинились за одним столом. Всі дівчата були темноволосі. Що вони пили, свідок точно не пам`ятає, здається, коньяк. Бар покинули всі четверо одночасно, наче «виповзали», так як були в стані сильного алкогольного оп`яніння. Вони викликали таксі, в кафе зайшов водій таксі, який розмовляв грубо, просив оплатити простій таксі. На запитання прокурора свідок відповів, що не пам`ятає, чому з його телефону дзвонила ОСОБА_9 , можливо щось з приводу уточнення замовлення таксі, чи бачив раніше ОСОБА_9 , також не пам`ятає. На запитання головуючого свідок відповів, що не може сказати, звідки знає номер телефону ОСОБА_9 , в його телефонній книзі її номеру немає, ОСОБА_9 його заклад раніше не відвідувала та не є його постійним відвідувачем.

Допитана в суді першої інстанції свідок ОСОБА_16 пояснила, що події відбулись близько двох-трьох років тому, точного часу свідок не пам`ятає, яка була пора року, пригадати не може. В кафе, де працювала свідок, сиділо дві дівчини, одна з яких є потерпілою, перебували там на протязі майже цілого дня, до вечора, та пили пиво. Потім до кафе прийшла компанія дівчат, серед яких була і обвинувачена, та вони разом сиділи з цією компанією. Вони, здається, були знайомі між собою, так як одну з дівчат, яка була не твереза, інші дівчата називали її по імені ОСОБА_18 . За столом компанія пила коньяк та щось їли. При виході цю ж дівчину двоє дівчат вели під руки, оскільки вона була сильно сп`янілою і падала, однак була в свідомості. Хто саме вів цю дівчину, свідок не пам`ятає. На запитання потерпілої свідок пояснила, що на зміні за баром була вона. У дівчини, яку виводили, було темне волосся, те, що дівчина не втрачала свідомість, свідок може стверджувати точно, як далі відбувались події після виходу з кафе, свідок сказати не може.

Крім того, вина обвинуваченої ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України підтверджується дослідженими у судовому засіданні наступними доказами:

-заява ОСОБА_10 про скоєний відносно неї злочин, з додатком зображень прикрас та чеків до них, які були викрадені;

-протокол отримання зразків сечі ОСОБА_10 для експертизи від 03.03.2016;

-висновок експерта №1144 від 25.03.2016, відповідно до якого у ОСОБА_10 виявлений азалептин (азалептол, лепонекс, клозапін), який є антипсихотичним лікарським препаратом (нейролептиком), який обладає антидепресивною активністю в поєднанні з вираженою снодійною, седативною і протитривожною дією. Усі лікарські препарати можуть бути небезпечними для життя та здоров`я людини якщо перевищена доза вживання та відсутня рекомендація лікаря щодо вживання. При вживанні азалептину з алкоголем, дія на організм посилюється, що може привести до летального результату;

-заява ОСОБА_10 від 11.03.2016 про видачу особистих речей, в яких вона була під час скоєння злочину відносно неї;

-протокол огляду предмету від 14.04.2016 з фототаблицею, в ході якого були оглянуті речі потерпілої;

-постанова про визнання та приєднання до матеріалів провадження речових доказів від 14.04.2016 (жіноча джинсова куртка, з принтовими вставками у вигляді квитків, в`язаний жіночий светер, зеленого кольору);

-виписки з карткових рахунків ОСОБА_10 в ПАТ КБ «ПриватБанк» за період 29.02.2016 01.03.2016;

-протокол пред`явлення особи для впізнання від 11.04.2016, під час якого потерпіла вказала на фото ОСОБА_9 , впізнавши її як особу, яка вчинила відносно неї злочин;

-протокол пред`явлення особи для впізнання від 11.04.2016, під час якого потерпіла вказала на фото Особи 1, впізнавши її як особу, яка вчинила відносно неї злочин разом з ОСОБА_9 ;

-протокол тимчасового доступу до речей і документів від 27.04.2016, яким підтверджується факт вилучення з КУ «МКЛ №1» картки стаціонарного хворого ОСОБА_10 ;

-протокол тимчасового доступу до речей і документів від 26.04.2016, яким підтверджується факт вилучення з Університетської поліклініки медичної документації щодо ОСОБА_10 ,

-висновок комісійної судово-медичної експертизи №117 від 25.08.2016, згідно якої у ОСОБА_10 мале місце тяжке отруєння медичним препаратом - азалептином, яке супроводжується розвитком небезпечного для життя стану - коми 2 ступеня. Дане отруєння відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Кількість азалептину перевищувала максимально допустиму добову дозу застосування цього препарату. Вживання азалептину разом із алкоголем небезпечно для життя і здоров`я. Комбінація азалептину із алкоголем має виражену токсичну дію на організм, що призводить до втрати свідомості, може супроводжуватися зупинкою серця і дихання. Враховуючи, що в організм потерпілої введено перевищену максимальну добову дозу азалептина, що викликало розвиток небезпечного для життя стану - коми 2 ступеня, ненадання потерпілій своєчасної медичної допомоги могло призвести до настання її смерті;

-лист з КУ «Одеська міська станція швидкої медичної допомоги» з інформацією про виклик швидкої медичної допомоги 28.02.2016;

-протокол обшуку від 26.08.2016 за місцем мешкання ОСОБА_19 , під час якого, серед іншого майна, були вилучені 2 таблетки жовтого кольору, які містяться в фрагменті блістера з написом «...АЗА...»,

-протокол затримання ОСОБА_9 від 25.08.2016, відповідно до якого, серед її особистих речей, під час затримання, було вилучено пластиковий флакон з надписом «Візін» з залишками рідини;

-протокол огляду вилучених речей від 01.09.2016;

-висновок експерта №1049 від 05.12.2016, відповідно до якого надані на експертизу 2 таблетки жовтого кольору, які містяться в фрагменті блістера з написом «...АЗА...», містять сильнодіючій лікарський засіб - зопіклон. Кількісний вміст зопіклону складає 0,015г. Надані на експертизу 2 таблетки, які містяться в фрагменті блістера з написом «...АЗА...», виготовлені промисловим способом. Надана на експертизу рідина, яка міститься в полімерному флаконі на якому є етикетка з написом «...ВІЗИН...», містить сильнодіючій лікарський засіб - зопіклон. Кількісний вміст зопіклону складає 0,046г. Надана на експертизу рідина, яка міститься в полімерному флаконі на якому є етикетка з написом «...ВІЗИН...», виготовлена промисловим способом;

-постанова про визнання та приєднання до матеріалів провадження речових доказів від 26.12.2016;

-висновок судово-психіатричних експертів №5 від 12.01.2017, згідно якого ОСОБА_9 , як напередодні, так і на період часу, який відноситься до скоєння кримінального правопорушення, а саме, розбійного нападу та замаху на вбивство ОСОБА_10 , на хронічний психічний розлад, недоумство, інший психічний розлад не страждала, у стані тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не знаходилась, у зв`язку з чим вона була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. В даний час ОСОБА_9 , також не страждає на хронічний психічний розлад, недоумство. Здатна усвідомлювати свої дії та керувати ними;

-ухвала суду від 26.08.2016 про накладення арешту на вилучене під час обшуку майно;

-постанова про направлення предметів до камери зберігання речових доказів від 03.01.2017, квитанція про отримання №0001444;

-лист ТОВ «ДІЄСА» з інформацією та додатками платіжних документів щодо продажу ноутбуку «LENOVO», відеозапис з камери спостереження, який міститься на CD-диску;

-протокол огляду предметів від 11.01.2017 (відеозапис з камери спостереження магазину, який міститься на CD-диску);

-відомості з АКПФ «ЮнаСервис» про розрахунок за покупку продуктів карткою ОСОБА_10 , відеозапис з камери внутрішнього спостереження;

-протокол огляду предметів від 03.01.2017 (відеозапис з камери спостереження магазину, який міститься на CD-диску);

-постанова про визнання та приєднання до матеріалів провадження речових доказів від 03.01.2017 (відеозаписи з камер внутрішнього спостереження АКПФ «ЮнаСервис» ТОВ «ДІЄСА», які міститься на CD-дисках);

-протокол пред`явлення особи для впізнання від 30.08.2016, під час якого свідок ОСОБА_12 вказав на Особу 1, якої в день подій, разом з ОСОБА_9 надавав послуги таксі;

-протокол пред`явлення особи для впізнання від 30.08.2016 під час якого свідок ОСОБА_12 вказав на потерпілу ОСОБА_10 , якої в день подій, разом з ОСОБА_9 та двома іншими особами надавав послуги таксі;

-протокол пред`явлення особи для впізнання від 30.08.2016, під час якого свідок ОСОБА_12 вказав на ОСОБА_9 , якій в день подій, разом з потерпілій ОСОБА_10 та двома іншими особами надавав послуги таксі;

Окрім того, у зв`язку із узгодженою позицією учасників судового засідання щодо існування речових доказів та недоцільності їх огляду у судовому засіданні, суд першої інстанції обмежився дослідженням речових доказів вивченням відповідних постанов органу досудового слідства про визнання речей та документів речовими доказами, а також ухвал слідчих суддів про накладення арешту на ці речові докази.

Висновки суду про винуватість обвинуваченої в вчиненні розбою за попередньою змовою групою осіб ґрунтуються перш за все на прямих доказах. Оцінюючи показання потерпілої та свідка ОСОБА_12 , суд першої інстанції виходив з того, що під час судового розгляду вказаного кримінального провадження стороною захисту не надано і в суді не встановлено будь яких фактичних даних, які б стали підставою для сумніву в правдивості показань потерпілої та зазначеного свідка. При цьому суд приймає до уваги, що до подій, що розглядаються у суді, потерпіла та зазначений свідок не мали неприязних відносин, тобто підстав для оговору обвинуваченої судом першої інстанції та апеляційним судом не встановлено. Будь-яких даних, які б негативно впливали на репутацію потерпілої та свідка ОСОБА_12 в суді першої інстанції та апеляційному суді також не встановлено.

Вирішуючи питання про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні розбою з застосуванням сильнодіючих лікарських препаратів, суд першої інстанції не залишив поза увагою також факт зберігання ОСОБА_9 як при собі особисто так і за місцем свого проживання препарату «Зопіклон», який включений до «Переліків отруйних та сильнодіючих лікарських засобів», затверджених наказом МОЗ України від 17.08.2007 №490, продаж яких обмежений та здійснюється за рецептом лікаря. При цьому, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що поміщення розчину цього сильнодіючого препарату у полімерний флакон від засобу для лікування офтальмологічних захворювань, зроблено ОСОБА_9 навмисно, для маскування знаряддя вчинення злочину та для зручності при його змішанні з іншими рідкими речовинами.

Таким чином апеляційний суд вважає, що районний суд повно, всебічно та об`єктивно дослідив зібрані органами досудового розслідування докази, дав їм належну правову оцінку, на підставі чого прийшов до обґрунтованих висновків по суті обвинувачення, з якими погоджується й апеляційний суд, у зв`язку з чим вважає доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо відсутності в діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України безпідставними.

Щодо доводів сторони обвинувачення про наявність в діях обвинуваченої ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, з наступних підстав.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №10 «Про судовому практику у справах про злочини проти власності» роз`яснено, що застосування до потерпілого без його згоди наркотичних засобів, психотропних, отруйних чи сильнодіючих речовин (газів) з метою заволодіння його майном потрібно розглядати як насильство і залежно від того, було воно небезпечним для життя або здоров`я чи не було, кваліфікувати такі дії за ч. 2 ст. 186 КК України або за відповідною частиною ст. 187 КК України. Якщо застосування таких засобів було небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, але не призвело до заподіяння легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості чи тяжкого тілесного ушкодження, вчинене належить кваліфікувати як розбій лише за умови, що винна особа усвідомлювала можливість заподіяння будь-якого із цих наслідків.

Апеляційний суд погоджується з твердженням суду першої інстанції, що отруєння потерпілої ОСОБА_10 сильнодіючим лікарським препаратом здійснено ОСОБА_9 та співучасниками саме з метою тимчасового позбавлення потерпілої свідомості для досягнення мети кримінального правопорушення заволодіння матеріальними цінностями потерпілої. А отже вважає вірним висновок суду першої інстанції, що настання тяжких наслідків у вигляді загрози життю потерпілої в момент їх спричинення і є кваліфікуючою ознакою кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

За наведених підстав колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції, щодо виправдання обвинуваченої ОСОБА_9 у зв`язку з не доведеністю в діянні останньої складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Одночасно, вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_9 суд першої інстанції враховував ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_9 злочину, дані про особу обвинуваченої, а саме систематичність її притягнення до кримінальної відповідальності за злочини проти власності, у тому числі і за вчинення тотожного злочину, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання та дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_9 неможливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку із чим, вважав за доцільне призначити обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 4 ст. 187 КК України з призначенням додаткового покарання у вигляді конфіскації майна.

Апеляційний суд вважає, що призначене покарання за своїм видом і розміром є законним, достатнім, співрозмірним, справедливим та призначеним у відповідності до вимог ст. 50 та 65 КК України.

Колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону під час розгляду справи та постановлення вироку суду, а тому вважає, що постановлений по справі вирок відносно ОСОБА_9 є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування або зміни за результатами апеляційного розгляду не встановлено.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Отже, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги прокурора та захисника обвинуваченої ОСОБА_9 не підлягають задоволенню, а вирок суду першої інстанції залишенню без змін.

Разом з тим, апеляційний суд вважає за необхідним звільнити обвинувачену ОСОБА_9 з під варти, в зв`язку з фактичним відбуттям призначеного покарання.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_11 та захисника обвинуваченої ОСОБА_9 - ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 14.06.2021 у кримінальному провадженні №0001727 внесеному до ЄРДР 02.03.2016 відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України - залишити без змін.

Обвинувачену ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити з під варти, в зв`язку з фактичним відбуттям призначеного покарання.

Копію ухвали направити до ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який утримується під вартою, у той самий строк з дня вручення копії даної ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 І ОСОБА_20 Ю ОСОБА_21