Справа № 320/2375/18
Провадження № 1-і/333/57/23
УХВАЛА

16 березня 2023 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя в режимі відеоконференції клопотання прокурора Мелітопольської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого за ч.2 ст.15 п.5 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263, ч.3 ст.289 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду №49/0/9-22 від 14.09.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ судів Запорізької області», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено підсудність Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області та Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

13.03.2023 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя від прокурора Мелітопольської окружної прокуратури ОСОБА_3 надійшло клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Мелітополі Запорізької області, освіта середня спеціальна, розлученого, є фізичною особою-підприємцем, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

Клопотання прокурора обґрунтоване таким.

12.01.2018, приблизно о 21 годині 55 хвилин, знаходячись біля території домоволодіння АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 , будучі в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на умисне вбивство, вчинене способом, небезпечним для життя багатьох осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки свого діяння, перебуваючи в громадському місці, поблизу з іншими жилими будинками, на ґрунті тривалих особистих неприязних відносин з ОСОБА_6 , підійшов до автомобіля "ДЕУ-Нексіа", д/з НОМЕР_1 , за кермом якого сиділа ОСОБА_6 , та діючи умисно, з метою вбивства потерпілої, кинув заздалегідь заготовлену ручну осколкову гранату РГД-5 в салон автомобіля, після чого, відразу, з місця події втік. Тим часом, ОСОБА_6 , рятуючись почала виходити із салону автомобіля та відразу стався вибух, внаслідок чого потерпіла отримала тілесні ушкодження: множинні уламкові поранення попереково-крижово-сідничної ділянки тіла з багато уламковим переламом крижі на рівні 5-го крижового хребця, проникаючі у черевну порожнину з ушкодженням ампули прямої кишки, які ускладнилися у посттравматичному періоді дифузним серозно-фібринозним перитонітом, травматичним та геморагічним шоком ІІ ступеню, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння; уламкові поранення лівої гомілки, які ускладнилися в посттравматичному періоді невропатією справа, больовим синдромом з вегетативними порушеннями, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний (понад 6, але не більше 21 дня) розлад здоров`я. Таким чином ОСОБА_4 здійснив всі дії спрямовані на умисне вбивство ОСОБА_6 , але не довів свої злочинні дії до кінця з причин, що не залежалі від його волі, через активні дії потерпілої та своєчасне надання їй медичної допомоги.

Крім того, 12.01.2018, приблизно о 22 годині 00 хвилин, знаходячись біля території домоволодіння АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 , будучі в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого, сів в автомобіль марки «ДЕУ-Нексіа», д/з НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 та погрожуючи застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, приставив у правий бік предмет схожий на ніж, та висловив вимогу рушити з місця, тим самим заволодів автомобілем «ДЕУ-Нексіа», д/з НОМЕР_2 , який за довіреністю належить ОСОБА_7 .

Крім того, у невстановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_4 , маючи умисел на придбання, носіння та зберігання боєприпасів без передбаченого законом дозволу, шляхом привласнення знайденого, придбав без передбаченого законом дозволу бойову ручну наступальну осколкову гранату «РГД-5» промислового виготовлення, яка відноситься до боєприпасів та є придатною для здійснення вибуху, яку незаконно переніс до місця здійснення замаху на вбивство ОСОБА_6 , біля території домоволодіння АДРЕСА_2 , та зберігав при собі до 12 січня 2018 року 21 години 55 хвилин за вказаним місцем.

Таким чином, орган досудового розслідування обвинувачує ОСОБА_4 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених: ч.2 ст.15 п.5 ч.2 ст.115 КК України (закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене способом, небезпечним для життя багатьох осіб); ч.3 ст.289 КК України (незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднане з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого); ч.1 ст.263 КК України (придбання, носіння та зберігання боєприпасів без передбаченого законом дозволу).

13.01.2018 ОСОБА_4 затримано в порядку ст.208 КПК України. 15.01.2018 ухвалою слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду відносно обвинуваченого обрано запобіжний захід у виді тримання піл вартою.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19.01.2023 ОСОБА_4 продовжено термін дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 20.03.2023 року.

На даний час, вважає прокурор, продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які існували на час застосування даного запобіжного заходу та його продовження, а саме: залишаються актуальними ризики переховування обвинуваченого від суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, незаконного впливу на потерпілу у кримінальному провадженні та вчинення інших кримінальних правопорушень.

Так, ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні ряду злочинів, один з яких є особливо тяжким, за який передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, не працевлаштований, розлучений, дітей не має, не проживає за місцем реєстрації, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків та вказує на можливість переховування від суду у разі не продовження йому запобіжного заходу, тим самим перешкоджаючи кримінальному провадженні.

Також, в ході судового розгляду потерпіла ОСОБА_6 неодноразово наполягала про продовження міри запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки вона боїться за своє життя.

Крім того, обвинувачений не має постійного місця роботи, вчинив ряд злочинів, які є тяжкими та особливо тяжкими, що свідчить про його схильність до вчинення кримінальних правопорушень, що вказує на можливість вчинення ним нових кримінальних правопорушень, у тому числі з метою власного збагачення, у разі не продовження йому дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

На думку прокурора, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, а тому необхідним є продовження строку дії ухвали слідчого судді про тримання під вартою відносно ОСОБА_4 на 60 днів.

У судовому засіданні прокурор підтримала своє клопотання та просила його задовольнити. Додатково пояснила, що помилково у своєму клопотанні зазначила про максимальне покарання у тих злочинах, в яких обвинувачується ОСОБА_4 , про відсутність дітей, роботи та постійного місця мешкання у останнього. Дійсно, ОСОБА_4 має неповнолітню дитину, до його затримання мав постійне місце мешкання та реєстрації у Мелітопольському районі, Запорізької області. Водночас, прокурор зауважила, що навіть наявність дитини не зупинила ОСОБА_4 скоїти кримінальне правопорушення відносно матері дитини. Також, просить врахувати думку потерпілої, яка підтримувала та підтримує клопотання прокурора щодо продовження строку запобіжного заходу ОСОБА_4 З`явитися ОСОБА_6 до судового засідання не змогла у зв`язку з тим, що перебуває на тимчасово окупованій території, також не зможе прибути і її представник, який приймає участь в іншому судовому процесі.

До суду із клопотанням про поновлення матеріалів кримінального провадження вона не зверталася, так як на цей час направила відповідні запити про витребування певних матеріалів. Матеріали кримінального провадження у повному обсязі залишилися у м. Мелітополі.

Захисник ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, зазначивши, що обвинувачений знаходиться під вартою вже більше п`яти років. За останній рік судові засідання по кримінальному провадженню призначалися лише для того, щоб вирішити питання про продовження строку запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 . Жодних дій з боку прокуратури про поновлення матеріалів кримінального провадження та, відповідно продовження судового розгляду, не проводиться.

Ризики, про які зазначила прокурор, вже відпали і на цей час не існують. При звільненні ОСОБА_4 з-під варти відсутня можливість у останнього виїхати на тимчасово окуповану територію та за кордон, враховуючи воєнний стан. Раніше ОСОБА_4 не був судимим, займався підприємницькою діяльністю, потерпілі перебувають на тимчасово окупованій території, тому ризик продовжити злочинну діяльність, у т.ч. кримінальні правопорушення, що зазначені в обвинувальному акті, є також неможливим. Яким чином обвинувачений ще може перешкодити кримінальному провадженню, прокурор не конкретизувала. Жодного впливу обвинувачений на потерпілу та свідків під час досудового розслідування та судового розгляду не здійснював.

ОСОБА_4 раніше не судимий, має неповнолітню дитину, батьків, які знаходяться у м. Мелітополі, тобто міцні соціальні зв`язки. Обвинувачений є працевлаштованою особою, так як не припинена підприємницька діяльність і статус фізичної особи підприємця.

Враховуючи, що мається можливість постійно проживати у м. Підгородне, Дніпропетровської області у будинку, який винаймає ОСОБА_8 , тому просить суд змінити запобіжний захід обвинуваченому з тримання під вартою на домашній арешт. З ОСОБА_8 ОСОБА_4 планує створити сім`ю і продовжувати працювати. Дійсно з ОСОБА_8 обвинувачений мало знайомий і у разі, якщо останній не зможе створити сім`ю, то у нього є зв`язок з батьками ОСОБА_4 , які допоможуть щодо подальшої оренди квартири або будинку обвинуваченому.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання прокурора та просив задовольнити клопотання захисника про зміну запобіжного заходу. На цей час він свою вину визнає частково: лише у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України та замаху на вбивство колишньої його дружини, але він не згоден з кваліфікацією за ч.2 ст.115 КК України. За ч.3 ст.289 КК України свою вину не визнає. Жалкує про те, що накоїв і для себе зробив відповідні висновки.

Після 12.01.2018 року він з потерпілою не спілкувався. Лише, знаходячись під вартою він подарував останній 1/2 частину спільного їх будинку, з можливістю, щоб ОСОБА_6 продала житло та виручені гроші витратила на своє лікування. Цивільного позову у кримінальному провадженні від потерпілої не поступило. У нього є спільна з потерпілої дитина ОСОБА_9 , 2013 року народження, але він з ним теж не спілкувався з 2018 року. Потерпіла на цей час забороняє зустрічатися дитині навіть з його батьками.

До його затримання він дійсно мав постійне місце реєстрації та проживання, займався підприємницькою діяльністю, в основному малим фермерством. Є батьки, з якими у нього мається зв`язок.

З ОСОБА_8 він знайомий, приблизно 6 місяців, планують з нею створити сім`ю. Вона йому висилала гроші у слідчий ізолятор, за які він з нею спілкувався по мобільному телефону, використовуючи таку платну послугу.

У судовому засіданні ОСОБА_8 пояснила, що ОСОБА_4 вона знає, приблизно 8-9 років, близько почали спілкуватися останні півроку по телефону із слідчого ізолятора. З обвинуваченим планують створити сім`ю. На цей час вона розлучена з грудня 2022 року. Ініціатором розлучення стала вона, так як її колишній чоловік створив собі нову сім`ю. До початку вторгнення російських загарбників проживала у м. Енергодарі, Запорізької області, звідки виїхала 24.08.2022 року. Так як працювала на атомній станції, тому на цей час перебуває у простою і їй сплачують 13 000 грн. щомісячно. У м. Підгородне, Дніпропетровської області вона орендує будинок до 02.09.2023 року. Власник житла знає, що у будинку може проживати її чоловік, про що було зазначено у відповідному договорі. Щомісячна сплата за будинок складає 4000 грн. та комунальні послуги. Вона розуміє, що усі витрати, якщо ОСОБА_4 змінять запобіжний захід, буде нести вона та готова до цього.

Розглянувши клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, заслухавши доводи прокурора, думки обвинуваченого та його захисника, вивчивши надані матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого.

Згідно вимог ч.ч.1-3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

Встановлено, що 12.01.2018 року за фактом замаху на вбивство ОСОБА_6 відносно ОСОБА_4 слідчим СВ Мелітопольського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області були внесені відомості до ЄРДР за №0000157 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 п.5 ч.2 ст.115 КК України.

16.01.2018 року за фактом заволодіння автомобілем ОСОБА_7 відносно ОСОБА_4 слідчим СВ Мелітопольського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області були внесені відомості до ЄРДР №0000201 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України.

27.03.2018 року за фактом незаконного придбання, носіння та зберігання боєприпасів відносно ОСОБА_4 слідчим СВ Мелітопольського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області були внесені відомості до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

13.01.2018 року, 16.01.2018 року та 27.03.2018 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 п.5 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263, ч.3 ст.289 КК України.

ОСОБА_4 був затриманий в порядку ст.208 КПК України 12.01.2018 року і до останнього слідчим суддею Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Після завершення досудового розслідування обвинувальний акт по об`єднаному кримінальному провадженню відносно ОСОБА_4 надійшов до Мелітопольського міжрайонного суду Запорізької області. У подальшому, строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовжувався суддями Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, Томаковського районного суду Дніпропетровської області та Комунарського районного суду м. Запоріжжя.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19.01.2023 року строк запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 у виді тримання під вартою був продовжений по 20.03.2023 року (включно) та визначено альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 402 600 грн.

Відповідно до ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу та відповідно до ч.3 ст.197 КПК України про його продовження, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

Прокурор в обґрунтування свого клопотання, на думку суду, довів наявність фактів, зміст яких переконав суд у тому, що обвинувачений ОСОБА_4 міг вчинити кримінальні правопорушення, вказані у клопотанні прокурора. Доводи обвинуваченого та його захисника про недоведеність винуватості ОСОБА_4 в окремих епізодах та неправильної кваліфікації дій останнього, обов`язково будуть перевірятися в ході судового розгляду у встановленому законом порядку.

При вирішенні питання про продовження такого запобіжного заходу як тримання під вартою ОСОБА_4 , суд оцінює та враховує у сукупності такі обставини: особистість обвинуваченого (раніше не судимий, до затримання мав постійне місце мешкання та проживання), його майновий стан (є фізичною особою підприємцем, останні п`ять років не працював через перебування під вартою у слідчому ізоляторі), наявність соціальних зв`язків (має батьків, має неповнолітню дитину, 2013 року народження, яка не перебуває на утриманні у обвинуваченого).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинувачених під час розслідування злочинів (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

ОСОБА_4 до затримання постійно проживав у с. Семенівка, Мелітопольського району, Запорізької області, яке на цей час знаходиться на тимчасово окупованій території, його батьки також проживають на вказаній території і близьких родичів та знайомих, які проживають на території, підконтрольній Україні, обвинувачений не має. На цей час, незважаючи на введення в Україні воєнного стану, обмеження у виїзді чоловіків за кордон, суд вважає, що в даному випадку зберігається ризик переховування ОСОБА_4 від суду.

Крім того, на думку суду зберігається і ризик впливу обвинуваченого на потерпілих, незважаючи на перебування останніх на тимчасово окупованій території, так як саме усі соціальні та інші зв`язки ОСОБА_4 залишилися у м. Мелітополі та Мелітопольському районі Запорізької області.

Отже, при аналізі пояснень учасників судового засідання, враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, факти, встановлені у судовому засіданні, особистість обвинуваченого, вважаю, що на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1,3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від суду та можливість незаконно впливати на потерпілих у цьому кримінальному провадженні.

Такі ризики як перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , вважаю що не були доведені прокурором під час судового засідання.

Як зазначено у рішенні ЄСПЛ «Зогландт проти Недерландів» важливо брати до уваги та належно оцінювати особливості справи, про яку йдеться. І продовження під вартою можливе лише за наявності істинного суспільного інтересу, який враховує той факт, що обвинувачений ще не визнаний винним, та переважає правило про повагу на свободу обвинуваченого.

Суд враховує, що у даному кримінальному провадженню мається суспільний інтерес, є позиція потерпілої, яка підтримує клопотання прокурора. Водночас, строк тримання під вартою обвинуваченого, на думку суду, вже знаходиться поза межами розумного строку та суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, оскільки порушує принцип поваги до особистої свободи.

При вирішенні питання про доцільність продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 , суд вважає, що вказані вище ризики відносно останнього дійсно продовжують існувати, але вони зменшилися до того рівня, коли можливо застосувати інший запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі, у даному випадку цілодобовий домашній арешт.

Суд погоджується з позицією сторони захисту, що згідно практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строків тримання під вартою, ґрунтується на презумпції, що з перебігом судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування.

Зменшення встановлених ризиків судом вбачається із сукупності певних обставин: обвинувачений ОСОБА_4 знаходиться під вартою вже 5 років 2 місяці без ухвалення жодного остаточного судового у кримінальному провадженні; починаючи з лютого 2022 року судові засіданні по даному кримінальному провадженню відбувалися лише для розгляду клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу ОСОБА_4 ; за цей час жодних дій, які б перешкоджали кримінальному провадженню з боку ОСОБА_4 встановлено не було; свою вину він визнає частково; здійснив дії, що свідчать про спричиненої відшкодування шкоди (подарив свою 1/2 частину будинку потерпілій з метою продажу та витрати виручених грошей на лікування ОСОБА_6 ).

Також, суд враховує, що на даний час відсутня найближча можливість продовжувати судовий розгляд у повному обсязі по даному кримінальному провадженню, враховуючи відсутність звернення сторони обвинувачення з клопотанням про відновлення матеріалів даного кримінального провадження і, відповідно, матеріалів цього провадження для подальшого судового розгляду.

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні тяжких та особливо тяжких злочинах та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказані злочини, є однім з факторів, який має враховувати суд при обранні та продовженні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Прокурором у даному випадку у судовому засіданні відносно ОСОБА_4 не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів (крім тримання під вартою) не здатний досягти дієвості даного кримінального провадження, тобто не наведено жодних доводів, які б давали підстави вважати, що внаслідок застосування ОСОБА_4 запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі (у даному випадку домашнього арешту), останній не буде виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки.

Таким чином, враховуючи вказані обставини, на думку суду, клопотання обвинуваченого та його захисника про заміну запобіжного заходу підлягає задоволенню. Суд вважає за можливе застосувати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з перебуванням останнього за адресою: АДРЕСА_3 по 14.05.2023 року (включно) без застосування електронного засобу контролюз обов`язками, передбаченими ч.5 ст. 194 КПК України: прибувати до судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження за першою вимогою; не відлучатися з м. Підгороднього, Дніпровського району, Дніпропетровської області без дозволу судді, у провадженні якого перебуває кримінальне; повідомляти суддю, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, про зміну свого місця проживання; не спілкуватися з потерпілими по даному кримінальному провадженню.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 180, 331, 372, 395 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Мелітопольської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу ОСОБА_10 , обвинуваченого за ч.2 ст.15 п.5 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263, ч.3 ст.289 КК України відмовити.

Застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з перебуванням останнього за адресою: АДРЕСА_3 по 14.05.2023 року (включно) без застосування електронного засобу контролю.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обов`язки:

1) прибувати до судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження за першою вимогою;

2) не відлучатися з м. Підгороднього, Дніпровського району, Дніпропетровської області без дозволу судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження;

3) повідомляти суддю, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, про зміну свого місця проживання;

4) утримуватися від спілкування з потерпілими ОСОБА_6 і ОСОБА_7 по даному кримінальному провадженню.

Обвинуваченого ОСОБА_4 звільнити з під-варти із зали суду негайно після проголошення цієї ухвали.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому та його захиснику.

Копію ухвали направити до ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України для виконання та відповідному органу поліції для контролю, потерпілій для відома.

Повний текст ухвали складено 17.03.2023 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1