Справа №303/356/23
Провадження № 1-кс/303/47/23
У Х В А Л А

16 січня 2023 року м. Мукачево
Слідчий суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області, ОСОБА_1
секретар судового засідання, ОСОБА_2
в с т а н о в и в:
Клопотання дізнавач мотивує тим, що «до відділу поліції №1 Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області 12.01.2023 року надійшла заява від ОСОБА_4 , мешк. АДРЕСА_1 , про те, що 12.01.2023 року в с. Ракошино їй було нанесно тілесні ушкодження.
12.01.2023 року у період часу з 06:00 год. по 06:25 год. дізнавачем СД відділу поліції №1 Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_5 , на підставі заяви - дозволу гр. ОСОБА_4 , проведено огляд місця події, а саме: домоволодіння АДРЕСА_1 .
В ході огляду у коридорному приміщенні будинку виявлено два камені, які вилучено. В ході проведення досудового розслідування встановлено, що вказаними каменями було розбито вікна на будинку АДРЕСА_1 .
Зважаючи на те, що виявлені та вилучені речі, є предметами кримінального правопорушення та мають значення речового доказу, на вказані речі необхідно накласти арешт. Беручи до уваги вище викладене, а також те, що вилучені речі є предметом кримінального правопорушення на якому збереглися сліди кримінального правопорушення, для їх подальшого детального огляду та фіксації на них слідової інформації, з метою унеможливити розпоряджатися вказаним майном та з метою збереження речового доказу.».
У судове засідання уповноважена особа, яка звернулася до суду з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна не з`явилася, у матеріалах клопотання наявна заява про розгляд клопотання у його відсутності. Клопотання просить задоволити.
Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст.94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою, зокрема, і збереження речових доказів.
Згідно з ч.2 ст.84 КПК України речові докази є одним із процесуальних джерел доказів. Відповідно до ч.1 ст.98 цього Кодексу, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, на підставі наданих ініціатором клопотання матеріалів, повинен з`ясовувати обставини, визначені ч.2 ст.173 КПК України, зокрема, правову підставу для арешту майна.
Так, передумовою для звернення дізнавача СД ВП №1 Мукачівського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , з клопотанням про арешт майна слугувало проведення 12 січня 2023 року огляду місця події на території домоволодіння АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час якого було тимчасово вилучено майно, а саме: два камені, які визнано речовими доказами у кримінальному провадженні та передано на зберігання у кімнату зберігання речових доказів ВП №1 Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області, за адресою: м. Мукачево, вул. І.Маргітича, 48, до вирішення питання по суті.
Відповідно ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Дізнавачем СД ВП №1 Мукачівського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області, старшим лейтенантом поліції ОСОБА_3 у клопотанні про арешт майна, не зазначено власника або володільця майна, на яке він просить накласти арешт.
Згідно ч.1 ст.173 КПК України «Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу».
Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, на які посилається орган досудового розслідування.
Керуючись: ст.132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и в :
На ухвалу може бути подана апеляція до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення.
Слідчий суддя Мукачівського міськрайонного суду ОСОБА_7