У Х В А Л А

14 грудня 2022 року

м. Київ

Справа № 735/1121/20

Провадження № 13-26кс22

Суддя-доповідач ВеликоїПалати Верховного Суду ОСОБА_2. у ході підготовки до розгляду кримінального провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_3. в інтересах засудженого ОСОБА_1 на вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 22 квітня 2021 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 28 липня 2021 року

ВСТАНОВИВ:

Вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 22 квітня 2021 року, залишеним без зміни ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 28 липня 2021 року, ОСОБА_1 засуджено за сукупністю кримінальних проступків, передбачених статтею 195; частиною першою статті 350 КК, до остаточного покарання у виді арешту на строк 6 місяців.

На час відкриття касаційного провадження 02 листопада 2021 року і прийняття справи до розгляду Великою Палатою Верховного Суду (далі - Велика Палата) вирок виконано не було.

Із 10 листопада 2022 року ОСОБА_1 відбуває покарання у Державній установі «Новгород-Сіверська установа виконання покарань (№ 31)».

Касаційний розгляд кримінального провадження Великою Палатою призначено на 25 січня 2023 року 10:00 год.

05 грудня 2022 року на адресу Верховного Суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_4., а 07 грудня 2022 року - захисника ОСОБА_3. про зупинення виконання вироку до прийняття Великою Палатою рішення за результатами касаційного розгляду. В обґрунтування клопотань захисники посилаються на незаконність вироку та ухвали і наявність очевидних підстав для їх майбутнього скасування. Крім цього, захисник ОСОБА_4 зазначає про протиправність взяття ОСОБА_1 під варту і направлення для відбування покарання у виді арешту під час проходження ним військової служби у Збройних Силах України в умовах воєнного стану.

Розглянувши клопотання, вважаю, що вони підлягають задоволенню з огляду на таке.

Кожне з інкримінованих засудженому кримінальних правопорушень включає по два епізоди протиправної діяльності. Перший кримінальний проступок, передбачений частиною першою статті 350 КК, ОСОБА_1 вчинив 09 червня 2017 року, а другий - 06 вересня 2017 року. Перший кримінальний проступок, передбачений статтею 195 КК, засуджений скоїв 26 липня 2017 року, а другий - 11 жовтня 2017 року.

Із 19 травня до 15 червня 2020 року ОСОБА_1 ухилявся від досудового розслідування і перебував у розшуку впродовж 26 днів.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 49 КК диференційований строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за кримінальний проступок, передбачений статтею 195 цього Кодексу, становить два роки, а за кримінальний проступок, передбачений частиною першою статті 350 КК, - три роки з дня його вчинення до дня набрання вироком законної сили.

Частина друга статті 49 КК містить нормативні приписи такого змісту: «Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років».

Підставою для передачі кримінального провадження на розгляд Великої Палати стала наявність у справі виключної правової проблеми, пов`язаної з тлумаченням і застосуванням частини другої статті 49 КК. На вирішення Великої Палати поставлено питання: який строк давності притягнення до кримінальної відповідальності підлягає застосуванню у разі ухилення особи від досудового розслідування і суду - (1) визначений частиною першою цієї статті диференційований термін, подовжений на час ухилення, чи (2) загальний строк, передбачений частиною другою статті 49 КК.

У разі прийняття Великою Палатою рішення, яким буде сформульовано правовий висновок про тлумачення і застосування частини другої статті 49 КК за першим варіантом, строк давності притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності вважатиметься таким, що сплинув ще на час ухвалення вироку судом першої інстанції. За таких обставин застосування заходу примусу у виді арешту становитиме безпідставне втручання у право людини на свободу й особисту недоторканність і прирівнюватиметься до покарання без закону.

Крім цього, як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 страждає на серйозні захворювання, з приводу чого перебував на стаціонарному лікуванні у психосоматичному відділенні Сумської обласної клінічної спеціалізованої лікарні та у Чернігівській психоневрологічній лікарні з вересня 2021 року до лютого 2022 року. Зазначена обставина, за повідомленнями сектору поліцейської діяльності № 2 Новгород-Сіверського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, унеможливлювала виконання вироку впродовж тривалого часу (т. 6, а. с. 180, 181).

Разом із тим, статтею 12 КК діяння, за які ОСОБА_1 засуджено, віднесено до кримінальних проступків, тобто кримінальних правопорушень мінімальної соціальної небезпеки. Тяжких наслідків цими проступками не завдано. Впродовж усього часу судового провадження, в тому числі у суді касаційної інстанції, засуджений не ухилявся від відповідальності і процесуальної дисципліни не порушував.

Водночас за умови, якщо за результатами касаційного розгляду Велика Палата не знайде підстав для втручання у вирок та ухвалу, призначене ОСОБА_1 покарання підлягатиме виконанню після прийняття відповідного рішення у межах строку, встановленого пунктом 1 частини першої статті 80 КК. Згідно з цим пунктом строк давності виконання обвинувального вироку щодо засудженого складає два роки і закінчується 28 липня 2023 року.

Зазначені обставини у своїй сукупності дають достатні підстави для зупинення виконання вироку відповідно до пункту 4 частини першої статті 430 КПК.

Прийняття відповідного рішення не спричинить жодних ризиків для прав, свобод і законних інтересів потерпілих, інших осіб, інтересів держави та суспільства. Тоді як виконання вироку і тримання ОСОБА_1 під вартою до завершення касаційного розгляду може тягнути істотний ризик порушення прав і свобод засудженого, гарантованих статтями 5 і 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

Враховуючи викладене, керуючись статтею 430 Кримінального процесуального кодексу України, суддя-доповідач

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисників ОСОБА_3. та ОСОБА_4. в інтересах засудженого ОСОБА_1 про зупинення виконання вироку Бахмацького районного суду Чернігівської області від 22 квітня 2021 року задовольнити.

Зупинити виконання вироку Бахмацького районного суду Чернігівської області від 22 квітня 2021 року щодо засудженого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ухвалення постанови судом касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги захисника.

ОСОБА_1 негайно звільнити з-під варти.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач ОСОБА_2