КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/1644/2023 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 грудня 2022 року, -

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 грудня 2022 року задоволено клопотання прокурора другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000126 від 22.04.2021 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 258-5, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 212, ч. 2ст. 364, ч. 3 ст. 209 КК України та накладено арешт на майно, що тимчасово вилучене під час проведення 18.12.2022 огляду місця події в адміністративному приміщенні ПП «ІНФОРМАЦІЯ_21» НОМЕР_1 прикордонного загону ДПСУ, за адресою: АДРЕСА_1., зокрема, документів, які належать ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

- довідку військово-лікарської комісії №110/0456 від 15.07.2022 видану на ім`я ОСОБА_6 ;

- тимчасове посвідчення військовозобов`язаного НОМЕР_2 від 26.09.2022 видане на ім`я ОСОБА_6 .

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 грудня 2022 року та скасувати дану ухвалу.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою, а арешт накладено на майно незаконно.

Апелянт вказує на те, що постановою старшого слідчого в ОВС 1-го відділу 4-го управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_9 вищевказані документи визнані речовими доказами, проте апелянт вважає, що вони не відповідають жодним критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, оскільки досудове розслідування не стосується вказаних документів та їх, начебто, підробки.

Також апелянт вказує на те, що провівши огляд за відсутності ухвали слідчого судді та вилучивши документи ОСОБА_6 , слідчий не звернувся до суду, з метою отримання ухвали на проведення огляду.

Крім того, відомості за фактом, начебто, підробки вилучених документів (що не відповідає дійсності) не внесено слідчим до ЄРДР, а отже слідчий суддя виніс ухвалу про накладення арешту щодо події, стосовно якої взагалі не здійснюється досудове розслідування.

ОСОБА_6 не є підозрюваним чи обвинуваченим у кримінальному провадженні № 0000126 від 22.04.2021 року, вищевказані документи не мають і не можуть мати значення речового доказу у даному кримінальному провадженні, зазначені документи належать йому на праві приватної власності. Відтак, відсутні жодні правові підстави, передбачені ст. 170 КПК України, для їх арешту.

На обґрунтування вимог клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що на виконання умов договору про надання правничої допомоги від 25.07.2019, ним 15.02.2023 року здійснене ознайомлення зі справою №761/28618/22 та отримано копію ухвали про накладення арешту, а отже дана апеляційна скарга подається в 5-денний термін з дня отримання ухвали.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна, в підтримку поданої апеляційної скарги, яку він підтримав з наведених в ній підстав та просив її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги та вважав оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги представника власника майна, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 113 КПК України, будь-яка процесуальна дія під час кримінального провадження має бути виконана без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання прокурора про арешт майна розглянуто без участі власника майна та його представника, дані про направлення власнику майна ухвали слідчого судді у матеріалах справи відсутні. Однак, як зазначає представник власника майна, що на виконання умов договору про надання правничої допомоги від 25.07.2019, ним 15.02.2023 року здійснене ознайомлення зі справою №761/28618/22 та отримано копію ухвали про накладення арешту, іншої інформації матеріали справи не містять, а тому колегія суддів вважає за необхідне задовольнити вказане клопотання представника власника майна про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 грудня 2022 року.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, що Головним слідчим управлінням СБ України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000126 від 22.04.2021 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 258-5, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 209 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що громадяни ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_16 , ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_17 , ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_18 , ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_19 , ОСОБА_30 , ІНФОРМАЦІЯ_20 , діючи за попередньою змовою та з використанням підконтрольним їм суб`єктів господарювання, у період з 2019 по 2022 роки вчиняють дії, які завдають майнових втрат Державному бюджету в особливо великих розмірах та спричинили шкоду національним інтересам України. Діяльність вказаних фізичних осіб створює реальні перешкоди для сталого економічного розвитку України та сприяє функціонуванню, з можливим фінансовим забезпеченням терористичних організацій т.зв. «ДНР» та «ЛНР».

Відносно ОСОБА_6 та ряду суб`єктів господарювання, підконтрольних останньому, рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 02.04.2021 (уведено в дію Указом Президента України від 03.04.2021 № 140/2021) застосовано персональні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції).

18.12.2022 проведено огляд місця події в адміністративному приміщенні ПП «ІНФОРМАЦІЯ_21» НОМЕР_1 прикордонного загону ДПСУ, за адресою: АДРЕСА_1., у зв`язку із спрацюванням прикордонної бази даних на громадянина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при спробі перетину державного кордону України у ПП «ІНФОРМАЦІЯ_21».

Зазначений огляд місця події проводився з добровільного дозволу старшого прикордонних нарядів в ПП «ІНФОРМАЦІЯ_21» НОМЕР_1 прикордонного загону ДПСУ ОСОБА_31 , який повідомив, що при здійсненні прикордонного контролю громадянина ОСОБА_6 , що рухався на виїзд в ПП «ІНФОРМАЦІЯ_21», відбулося спрацювання бази даних - індекс «І» (інформування), індекс «В» (додаткове вивчення документів) та індекс «О» (огляд).

У зв`язку із зазначеним, згідно алгоритму дій ОСОБА_32 про вказані обставини проінформував ініціатора зі Служби безпеки України, стосовно спрацювання зазначених індексів відносно ОСОБА_6 під час спроби перетину державного кордону останнім.

Встановлено, що при перетині державного кордону, ОСОБА_6 , пред`явив: паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_6 , довідку військово-лікарської комісії №110/0456 від 15.07.2022 видану на ім`я ОСОБА_6 та тимчасове посвідчення військовозобов`язаного НОМЕР_2 від 26.09.2022 видане на ім`я ОСОБА_6 .

У подальшому, у зв`язку із виниклою підозрою стосовно законних підстав для перетину державного кордону України громадянином ОСОБА_6 , 18.12.2022 під час огляду місця події в адміністративному приміщенні ПП «ІНФОРМАЦІЯ_21» НОМЕР_1 прикордонного загону ДПСУ, за адресою: АДРЕСА_1., виявлено та вилучено наступні документи, які за словами ОСОБА_6 належать особисто йому а саме:

- довідку військово-лікарської комісії №110/0456 від 15.07.2022 видану на ім`я ОСОБА_6 ;

- тимчасове посвідчення військовозобов`язаного НОМЕР_2 від 26.09.2022 видане на ім`я ОСОБА_6

21.12.2022 прокурор другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, тимчасово вилученого під час проведення 18.12.2022 огляду місця події в адміністративному приміщенні ПП «ІНФОРМАЦІЯ_21» НОМЕР_1 прикордонного загону ДПСУ, за адресою: АДРЕСА_1., зокрема, документів, які належать ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

- довідку військово-лікарської комісії №110/0456 від 15.07.2022 видану на ім`я ОСОБА_6 ;

- тимчасове посвідчення військовозобов`язаного НОМЕР_2 від 26.09.2022 видане на ім`я ОСОБА_6 .

На обґрунтування вимог даного клопотання прокурор послався на те, що 19.12.2022 вилучені вище документи визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000126 від 22.04.2021, оскільки вони були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, а також містять на собі сліди вчинення протиправної діяльності та відомості, що можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Крім того, за допомогою зазначених вище документів можливо буде встановити обставини законності їх видачі ОСОБА_6 , відносно якого застосовані санкції, а також законність підстав для їх використання з метою перетину державного кордону, в той час коли на території України триває воєнний стан у зв`язку з військовою агресією російської федерації та триває мобілізація.

Дане клопотання направлено на адресу Шевченківського районного суду м. Києва поштовим відправленням через Укрпошту Експрес відповідно до накладної на конверті 19.12.2022 /а.с. 68/.

23.12.2022 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва вказане клопотання прокурора задоволено та накладено арешт на вище зазначене майно.

Приймаючи таке рішення слідчий суддя виходив з того, що постановою старшого слідчого в ОВС 1 відділу 4 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_9 від 19.12.2022, довідку військово-лікарської комісії №110/0456 від 15.07.2022 видану на ім`я ОСОБА_6 та тимчасове посвідчення військовозобов`язаного НОМЕР_2 від 26.09.2022 видане на ім`я ОСОБА_6 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000126 від 22.04.2021.

Також слідчим суддею з матеріалів клопотання встановлено, що вказане майно може бути використано, як доказ у кримінальному провадженні, відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, а накладення арешту на вказане майно є необхідним з метою забезпечення збереження речових доказів.

При цьому слідчий суддя, дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали кримінального провадження не знайшов у висновках органу досудового розслідування при зверненні з клопотанням про накладення арешту порушень вимог КПК України та чогось очевидно безпідставного чи довільного.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, слідчим суддею не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, перевіривши додані до матеріалів клопотання докази, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання належить задовольнити, наклавши арешт на тимчасово вилучене майно, оскільки воно має значення для кримінального провадження та містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто містить ознаки речових доказів, зазначених у ст. 98 КПК України.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

При цьому слідчий суддя встановив, що вище зазначене тимчасово вилучене майно, має значення для кримінального провадження та містять відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто містить ознаки речових доказів, зазначених у ст. 98 КПК України, про що слідчим прийнято відповідне процесуальне рішення у формі постанови,яка відповідає вимогам, визначеним ст. 110 КПК України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права особи з потребами кримінального провадження.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно можливо може бути майном, яке могло зберегти на собі сліди злочину та може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто є речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні, а тому слідчим суддею арешт накладено обґрунтовано, за наявності для цього достатніх правових підстав.

Також, арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

З урахуванням цього слідчий суддя встановив належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вищевказане майно, що відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, всупереч доводам апелянта.

Доводи апеляційної скарги щодо порушень судом норм КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Твердження апелянта про те, що провівши огляд за відсутності ухвали слідчого судді та вилучивши документи ОСОБА_6 , слідчий не звернувся до суду, з метою отримання ухвали на проведення огляду, не спростовують висновків слідчого судді викладених в оскаржуваній ухвалі та не є підставою для її скасування, виходячи з наступного.

Як вбачається зі змісту клопотання, 18.12.2022 проведено огляд місця події в адміністративному приміщенні ПП «ІНФОРМАЦІЯ_21» НОМЕР_1 прикордонного загону ДПСУ, за адресою: АДРЕСА_1., у зв`язку із спрацюванням прикордонної бази даних на громадянина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при спробі перетину державного кордону України у ПП «ІНФОРМАЦІЯ_21».

Зазначений огляд місця події проводився з добровільного дозволу старшого прикордонних нарядів в ПП «ІНФОРМАЦІЯ_21» НОМЕР_1 прикордонного загону ДПСУ ОСОБА_31 , який повідомив, що при здійсненні прикордонного контролю громадянина ОСОБА_6 , що рухався на виїзд в ПП «ІНФОРМАЦІЯ_21», відбулося спрацювання бази даних - індекс «І» (інформування), індекс «В» (додаткове вивчення документів) та індекс «О» (огляд).

У зв`язку із зазначеним, згідно алгоритму дій ОСОБА_32 про вказані обставини проінформував ініціатора зі Служби безпеки України, стосовно спрацювання зазначених індексів відносно ОСОБА_6 під час спроби перетину державного кордону останнім.

Встановлено, що при перетині державного кордону, ОСОБА_6 , пред`явив: паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_6 , довідку військово-лікарської комісії №110/0456 від 15.07.2022 видану на ім`я ОСОБА_6 та тимчасове посвідчення військовозобов`язаного НОМЕР_2 від 26.09.2022 видане на ім`я ОСОБА_6 .

У подальшому, у зв`язку із виниклою підозрою стосовно законних підстав для перетину державного кордону України громадянином ОСОБА_6 , 18.12.2022 під час огляду місця події в адміністративному приміщенні ПП «ІНФОРМАЦІЯ_21» НОМЕР_1 прикордонного загону ДПСУ, за адресою: АДРЕСА_1., виявлено та вилучено наступні документи, які за словами ОСОБА_6 належать особисто йому а саме:

- довідку військово-лікарської комісії №110/0456 від 15.07.2022 видану на ім`я ОСОБА_6 ;

- тимчасове посвідчення військовозобов`язаного НОМЕР_2 від 26.09.2022 видане на ім`я ОСОБА_6 .

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Згідно ч. 1 ст. 237 КПК України зметою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних.

Частина 5 ст. 237 КПК України, передбачає, що при проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу. Усі вилучені речі і документи підлягають негайному огляду і опечатуванню із завіренням підписами осіб, які брали участь у проведенні огляду. У разі якщо огляд речей і документів на місці здійснити неможливо або їх огляд пов`язаний з ускладненнями, вони тимчасово опечатуються і зберігаються у такому вигляді доти, доки не буде здійснено їх остаточні огляд і опечатування.

Відповідно до ч. 2 ст. 237 КПК України огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Однак в даному випадку відповідно до протоколу огляду місця події від 18.12.2022 /а.с. 59-60/, огляд відбувся в адміністративному приміщенні ПП «ІНФОРМАЦІЯ_21» НОМЕР_1 прикордонного загону ДПСУ, за адресою: АДРЕСА_1., з добровільного дозволу старшого прикордонних нарядів в ПП «ІНФОРМАЦІЯ_21» НОМЕР_1 прикордонного загону ДПСУ ОСОБА_31 , який повідомив, що при здійсненні прикордонного контролю громадянина ОСОБА_6 , що рухався на виїзд в ПП «ІНФОРМАЦІЯ_21», відбулося спрацювання бази даних - індекс «І» (інформування), індекс «В» (додаткове вивчення документів) та індекс «О» (огляд), під час якого виявлено та вилучено вище зазначені документи, які за словами ОСОБА_6 належать особисто йому.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Тобто в даному випадку не передбачається винесенняухвали на проведення огляду.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Враховуючи всі обставини в їх сукупності, слідчий суддя дійшов вірного висновку, що в даному конкретному випадку, накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, забезпечить справедливу рівновагу між суспільним інтересом та правомірною метою, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують - арешт та метою, яку прагнуть досягти - збереження речових доказів, оскільки існують обставини, які підтверджують, що їхнє незастосування може призвести до незворотних наслідків.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на вказане майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Всі інші підстави з яких апелянт вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, не є безумовними підставами для її скасування.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Поновити представнику власника майна ОСОБА_6 - адвокату ОСОБА_7 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 грудня 2022 року.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 грудня 2022 року, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4