Провадження № 1-кс/557/103/2022
Справа № 557/1158/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2022 року смт Гоща

Слідчий суддя Гощанського районного суду Рівненської області ОСОБА_1 розглянувши за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Гоща клопотання слідчого СВ відділення поліції № 5 Рівненського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Гощанського відділу Здолбунівської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000060 від 15 вересня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.367 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідча, в межах кримінального провадження, внесеного 15.09.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000060, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 367 КК України, звернувся до слідчого судді Гощанського районного суду Рівненської області з клопотанням про арешт майна.

В обґрунтування клопотання слідча вказує, що в ході досудового розслідування встановлено, що внаслідок неналежного виконання посадовими особами Гощанської селищної ради своїх посадових обов`язків відбулося незаконне відчуження комунального майна.

За вказаним фактом слідчим відділенням ВП №5 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області зареєстровано вищевказане кримінальне провадження.

Слідством встановлено, що рішенням восьмої сесії Гощанської селищної ради № 589 від 04.06.2021 передано благодійній організації «Фонд Руфь» в особі директора ОСОБА_5 в оперативне управління нежитлове приміщення першого та другого поверху пологового відділення, яке розташоване за адресою с. Тучин, вул. Шевченка, 8-А.

Крім того, десятою сесією Гощанської селищної ради прийнято рішення № 843 від 13.07.2021, відповідно до якого передано благодійній організації «Фонд Руфь» в особі директора ОСОБА_5 в оперативне управління нежитлові приміщення будівлі дерматологічного відділення, котельні та будівлі кухні.

Слідча стверджує, що відповідно до вимог законодавства майно, яке перебуває у комунальній власності, не може передаватися в оперативне управління юридичним особам, які не були утворені відповідним органом місцевого самоврядування та не знаходиться у його підпорядкуванні.

Додатково зазначає, що у додатку до рішення Рівненської районної ради № 103 від 29.12.2020, наданому радою слідчій, відсутня інформація про передачу цілісного майнового комплексу Комунального некомерційного підприємства «Гощанський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Гощанської районної ради у комунальну власність Гощанської селищної ради.

Стверджує, що на даний момент благодійною організацією «Фонд Руфь» у вказаному майні проводиться будівельні та ремонтні роботи, щодо яких відсутній належний дозвіл Державної інспекції архітектури та містобудування України на виконання будівельних та ремонтних робіт.

Вважає, що в ході досудового розслідування з метою збереження речових доказів шляхом запобігання можливості їх приховування, знищення, передачі, відчуження виникла необхідність в проведенні такої слідчої дії, як накладення арешту на майно: будівлі дерматологічного та пологового відділень, котельні, будівлі кухні, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 .

У якості мети накладення арешту вказує збереження речових доказів шляхом запобігання можливості їх приховування, знищення, передачі, відчуження.

Просить заборонити проведення будівельних та ремонтних робіт у вказаному нерухомому майні.

Слідча в судовому засіданні клопотання підтримала, просила його задовольнити. Зауважила, що потребу в арешті майна викликана, зокрема, тим, що користувач майна робить поліпшення майна, за які у випадку вилучення майна у нього, може вимагати компенсації в держави.

Прокурор в судове засідання не з`явився.

Захисник адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечив з огляду на його необгрунтованість. Просив врахувати, що прокурором не доведено мету накладення арешту. Зауважив, що строк досудового слідства у вказаному кримінальному провадженні закінчився, не зупинявся і не був продовжений. Зазначив, що рішення органів місцевого самоврядування про передачі майна ніким ніколи не оспорювалися і не скасовувалися, а тому вони є чинними і говорити про їх незаконність передчасно. Вказав на те, що не зважаючи на закінчення строку досудового розслідування про підозру у цьому кримінальному провадженні нікому так і не було повідомлено. Наголосив, що для здійснення такого роду ремонтних робіт не потребується отримання дозволу. Відтак, вважає, що з клопотання не вбачається заподіяння шкоди права та охоронюваним законом інтересам будь яких осіб. Також, зазначив, що слідчим не доведено, що майно, щодо якого подано клопотання про арешт, містить сліди вчинення кримінального правопорушення.

Керівник БО «Фонд Руфь» ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначив, що благодійна організація використовує передане майно для розміщення, харчування та реабілітації переміщених осіб, осіб, які потребують житла і догляду та нарко/алкозалежних осіб, які проходять реабілітацію. Передане майно знаходилося у занедбаному стані, і фонд на кошти благодійників здійснює ремонтні роботи для покращення умов проживання вказаних соціально незахищених осіб. Зупинення ремонту в передзимовий період призведе до неможливості використання майна за призначенням.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши пояснення учасників судового засідання, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання, виходячи з такого.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України передбачає, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. При цьому, наявність вказаних ризиків підлягає доведенню стороною, що звертається за арештом майна, а недоведення підстав арешту майна та ризиків є підставою для відмови у арешті майна, як це вбачається зі ст.173 ч.1 КПК України.

Як встановлено в судовому засіданні, кримнальне провадження № 0000060 розпочато за ч. 1 ст. 367 КПК України, яке за критеріями, визначеними ст. 12 КК України, відноситься до нетяжких злочинів. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 219 КПК України, строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань або винесення постанови про початок досудового розслідування у порядку, встановленому статтею 615 цього Кодексу, до дня повідомлення особі про підозру становить дванадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину.

Таким чином, з огляду на дату внесення відомостей у кримінальному провадженні № 0000060 до ЄРДР 15.09.2021, станом на день рогляду клопотання строк досудового розслідування у кримінальному провадженні закінчився.

У судовому засіданні слідча підтвердила, що строк досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні не продовжувався. Доказів продовження чи зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні слідчому судді не надано. У вказаному кримінальному провадженні жодній особі не було повідомлено про підозру, що також підтвердила слідча в судовому засіданні.

Також, стверджуючи, що майно, щодо якого подано клопотання про арешт, містить сліди злочину, а тому є речовим доказом, слідча разом з тим не надає постанови про визнання майна речовим доказом. Крім того, слідчою у клопотанні не вказано і не доведено, які сліди вчинення кримінального правопорушення містить майно, щодо якого подано клопотання про накладення арешту.

Судом також приймається до уваги, що на день розгляду клопотання прокуратура не зверталася до суду, адміністративного чи господарського суду із позовами про визнання недійсними рішень Гощанської селищної ради, Рівненської районної ради про передачу комунального майна, та/або про визнання недійними договорів про закріплення майна комунальної власності за БО «Фонд Руфь».

Окрім того, клопотання слідчої подане з порушенням вимог ч. 2 ст. 171 КПК України, оскільки до нього не додано документів, що підтверджують право власності на нерухоме майно.

Отже, факт невиправданого потребами досудового розслідування обмеження права розпорядження, користування та відчуження майна з огляду на завдання та загальні засади кримінального провадження є неприпустимим, а також відповідність втручання в право власності принципу правомірного і допустимого втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод з відповідними змінами.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод, учасником яких є Україна. Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності, як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення.

Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Згідно ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, заборонено будь-яке невиправдане втручання державних органів. Втручання має бути законним, тобто здійсненим на підставі закону.

ЄСПЛ в своїх рішеннях визначає, що стаття 1 Протоколу, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський проти Польщі» від 22 червня 2004 року).

Слідчий суддя зазначає, що слідчим не доведено розумність та співрозмірність обмеження права користування, розпорядження щодо нерухомого майна завданням кримінального провадження.

Враховуючи те, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності (ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України), слідчою не доведено необхідність застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні прокурора, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання слідчої про накладення арешту майно.

Керуючись ст.ст. 98,170-173 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання слідчого СВ ВП № 5 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_3 про арешт майна відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом п`яти днів з моменту отримання копії цієї ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_7 ОСОБА_8