Справа № 344/4529/20
Провадження № 1-кп/344/958/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську кримінальне провадження з обвинувальним актом про обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Гнильче, Бережанського району, Тернопільської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працюючого, згідно ст.89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_7 вчинив вбивство через необережність.

Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин.

Так, 15 січня 2020 року у вечірній період часу, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 спільно розпивали алкогольні напої у приміщенні будинку за місцем проживання потерпілої. Під час розпивання алкоголю між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин виник словесний конфлікт. В ході даного конфлікту ОСОБА_7 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, діючи необережно, внаслідок злочинної недбалості, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, не маючи наміру на спричинення тяжких тілесних ушкоджень або заподіяння смерті потерпілій, наніс один удар долонею правої руки в життєво-важливу ділянку тіла - голову ОСОБА_8 , в результаті чого вона втративши рівновагу впала на тверде покриття підлоги. Внаслідок нанесення ОСОБА_7 вищевказаного удару в ділянку обличчя, що призвів до падіння ОСОБА_8 із попереднім наданням тілу прискорення на тверде покриття підлоги, на задню поверхню тіла, остання отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозково-лицевої травми з крововиливами в м`які тканини голови, під тверду та м`яку мозкові оболонки та в речовину головного мозку, переломом кісток спинки носа, синцями в лобній ділянці зліва, лобно-тім`яній ділянці справа та тім`яній ділянці посередині, в ділянках верхньої повіки правого ока та обох повік лівого ока, саднами в ділянках спинки та крила носа справа, які згідно висновку експерта мають ознака тяжких тілесних ушкоджень, як таких, що є небезпечними для життя в момент заподіяння (завдання), чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_8 , яка ІНФОРМАЦІЯ_2 померла за місцем свого проживання.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю та беззастережно, підтвердив викладені в обвинувальному акті обставини. Суду пояснив, що 15.01.2020 року прийшов додому із роботи, та сидів на кухні із товаришем, розпивали спиртні напої, до них приєдналася ОСОБА_8 в подальшому між ним і ОСОБА_8 виник словесний конфлікт, в результаті якого він вдарив її один раз долонею по голові, від чого вона впала. Того ж дня вона була жива, вони ще вели спільне господарство. Померла вона 18.01.2020 року і він не розумів відразу, від чого саме померла ОСОБА_8 , а коли зрозумів, то жалів про спричинене ним. До вчиненого обвинувачений ставиться критично, щиро кається, та просить суд його суворо не карати, запевняючи суд, що усвідомив протиправність своїх дій і зобов`язується стати на шлях виправлення.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження судом встановлено порядок дослідження доказів в даному кримінальному провадженні та визнано недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються. Суд обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням письмових доказів, які характеризують його особу, дають можливість вирішити долю речових доказів та питання процесуальних витрат. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позиції немає, а також їм зрозуміло, що вони у такому разі будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відтак, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження та кваліфікує його дії за ч.1 ст.119 КК України як вбивство вчинене через необережність.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття ОСОБА_7 .

Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до ст.67 КК України судом не встановлено.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів як засудженим так і іншими особами. Для досягнення мети покарання суд керується принципами індивідуалізації та справедливості покарання. Цілі покарання запобігання і попередження вважаються характеристиками кримінально-правових санкцій (рішення ЄСПЛ "Езех і Коннорс проти Сполученого Королівства").

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у ст. 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

З огляду на викладене, суд враховує всі наведені обставини щодо тяжкості кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини кримінального провадження, позицію прокурора, який просив призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на три роки, позицію обвинуваченого та його захисника, які просили суворо його не карати.

Беручи до уваги викладене, враховуючи всі пом`якшувальні обставини та обставини, що обтяжують покарання, приймаючи до уваги положення ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєний злочин призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення ним нових злочинів, суд вважає, що з метою виправлення обвинуваченого, попередження з його боку вчинення нових злочинів і досягнення інших цілей покарання, та враховуючи ступінь тяжкості кримінального правопорушення, слід призначити основне покарання в межах санкції статті ч.1 ст. 119 КК України.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, таке покарання на переконання суду буде адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності, даним про особу, достатнім для перевиховання обвинуваченого та попередження скоєння нових злочинів; відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому злочину.

Процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Питання речових доказів у справі вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Підстав для зміни запобіжного заходу - тримання під вартою ОСОБА_7 суд не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 370,373, 374,393 КПК України, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Запобіжний захід обвинуваченому до набрання вироком законної сили залишити раніше обраний - тримання під вартою.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 обчислювати з моменту взяття під варту, а саме з 11.03.2020 року.
Відповідно до ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк відбуття покарання термін його попереднього ув`язнення з 11.03.2020 року до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Речові докази:
- одяг та взуття ОСОБА_7 , які відповідно до постанови від 22.01.2020 року передано в камеру зберігання речових доказів Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області повернути ОСОБА_7 ;
- біологічні зразки ОСОБА_7 відібрані в останнього згідно постанови від 22.01.2020 року та біологічні зразки, а саме змиви речовини бурого кольору, які вилучені в ході огляду місця події згідно постанови від 22.01.2020 року знищити;
- оптичні носії DVD-R об`ємом 4,7 Gb із відеозаписами до протоколу проведення слідчого експерименту від 05.03.2020 року та 10.03.2020 року залишити при матеріалах справи.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Івано-Франківський міський суд.

Суддя ОСОБА_10