ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 553/3737/22 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/362/23 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Умисне вбивство
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченої - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_8 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2023 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_8 , -

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою суд задовольнив клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 на 60 днів, до 16 квітня 2023 року.

В обґрунтування прийнятого рішення зазначено, що підстави, за яких судом було обрано обвинуваченій запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на теперішній час не відпали, не втратили своєї вагомості і під загрозою можливого застосування покарання, передбаченого санкцією статті, яка інкримінована обвинуваченій, остання може переховуватись від суду, впливати на свідків, потерпілу, які на даний час не допитані судом та з якими обвинувачена знайома.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 просить оскаржувану ухвалу визнати недійсною та незаконною та постановити законне рішення щодо запобіжного заходу.

Вказує, що суд призначив розгляд в режимі відеоконференції за участі обвинуваченої, .

15 лютого 2023 року, обвинувачена заявила клопотання про обов`язкову безпосередню її участь у судових засіданнях в залі суду.

Через відсутність захисника суд перенесли на 15 годину, а потім через відсутність зв`язку із СІЗО перенесли на 16.02.2023 рік.

При цьому, судовий розгляд так і був проведений за відсутності обвинуваченої у зв`язку із відсутністю інтернету.

Це, на думку обвинуваченої є порушенням її прав.

Щодо суті ухвали апелянт з нею не погоджується.

Посилається на практику ЄСПЛ з цього приводу.

Вважає, що доказів існування ризиків немає, суд їх не досліджував.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника та обвинуваченої, які просили задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Порядок продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачений положеннями ст. 199 КПК України.

Мотиви прийнятого слідчим суддею рішення викладені в ухвалі, яка в цілому відповідає вимогам КПК України.

Як вбачається з оскаржуваного судового рішення, судом було належно досліджено дані про особу ОСОБА_8 , враховано тяжкість злочину, який інкримінується обвинуваченій, а саме особливо тяжкого злочину, санкція за вчинення якого передбачає покарання у виді від 7 до 15 років позбавлення волі.

Також районним судом при розгляді даного клопотання констатовано існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що обвинувачена може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілу у даному кримінальному провадженні, які не допитувалися судом та з якими обвинувачена особисто знайома.

Крім того суд констатував відсутність обставин, які б свідчили про зменшення вказаних ризиків.

Відтак, висновок суду про те, що тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій в разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого обвинувачується останній є достатньою підставою вважати, що висновок про доведеність існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України є обґрунтованим, а застосування більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою з визначенням застави є неможливим.

Також колегія суддів звертає увагу на наступне.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути,не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Правильними є і висновки суду про наявності обґрунтованої підозри, оскільки у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.2007 Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» № 42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Харті проти Сполученого Королівства» №№ 12244/86, 12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Матеріали кримінального провадження, на які посилалися прокурор, дають підстави вважати підозру ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень обґрунтованою, а обставини здійснення обвинуваченим конкретних дій та доведеність його вини, як на те посилається сторона обвинувачення, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, що не виключає можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу. Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ. Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14.03.1984 Суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Що стосується посилання обвинуваченої на порушення судом першої інстанції порядку розгляду клопотання про продовження тримання під вартою, колегія суддів зазначає наступне.

Дійсно судове засідання було призначене районним судом на 16 лютого 2023 року на 9 годину 30 хвилин в режимі відеоконференції.

Проте на адресу районного суду надійшла довідка з слідчого ізолятора про те, що у державній установі Харківський слідчий ізолятор відсутнє електропостачання, а відповідно і відсутній доступ до мережі інтернет.

Таким чином у суду була відсутня технічна можливість провести судове засідання в режимі відеоконференції за участі обвинуваченої.

Колегія суддів вважає таку ситуацію винятковою, викликаною об`єктивними обставинами, які виникають внаслідок постійних обстрілів території України та пошкодження енергетичної інфраструктури.

При цьому суди мають забезпечувати безперервну роботу в умовах воєнного стану.

Крім того, в суді першої інстанції приймав участь захисник, а тому права обвинуваченої були забезпечені в повному обсязі.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає доводи обвинуваченої щодо порушень її прав необґрунтованими.

За таких обставин, ухвала суду про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави, винесена обґрунтовано, належним чином мотивована, відповідає вимогам КПК України, а тому підстав для її скасування або зміни з підстав зазначених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 392, 404, 405, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2023 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді