Справа №359/8986/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/4562/2022 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

20 грудня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду від 7 грудня 2022 року, якою ОСОБА_8 у, обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 27 ч.3 ст. 146 ч.3, ст. 27 ч.3 ст. 127 ч.2 КК України - продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський СІЗО» на строк 60 днів, тобто до 04 лютого 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В провадженні Білоцерківського міськрайонного суду перебувають матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 27 ч.3 ст. 146 ч.3, ст. 27 ч.3 ст. 127 ч.2 КК України.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 07.12.2022 року ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський СІЗО» до 04 лютого 2023 року.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту або застави.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ухвала суду є незаконною. Вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України відсутні, а прокурором не надано жодних конкретних доказів щодо підтвердження їх існування. Зазначає, що суд першої інстанції ретельно не перевірив відповідність подання клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу вимогам ст. 184 КПК України та положенням п. 20-5 Розділу ХІ Перехідних положень КПК України. Крім того, захисник зазначає, що судом не враховано той факт, що ОСОБА_6 під час судового слідства більше року утримується у Київському слідчому ізоляторі, що є порушенням п. 2 ч. 3 ст. 197 КПК України. Також захисник зазначає, що у Бориспільському міськрайонному суді Київської області знаходиться обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 127 КК України. Також в Білоцерківському міськрайонному суді Київської області знаходиться кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 127 КК України. Вважає, що аналіз змісту вказаних обвинувальних актів, які перебувають в різних судах свідчить про ідентичність обставин кримінальних правопорушень, які інкриміновані ОСОБА_6 в обох провадженнях, а також те, що інкриміновані правопорушення виникають по суті з одних і тих самих фактів.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України, яка набрала чинності 14.01.2021 року, у зв`язку з відсутністю клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін, апеляційний розгляд здійснюється без участі сторін кримінального провадження.

Перевіривши матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Як встановлено ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції при розгляді питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано та враховано всі обставини, за яких таке продовження можливе.

Так, судом першої інстанції були заслухані пояснення прокурора, обвинуваченого та його захисника, представника потерпілого для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

Всупереч доводам апеляційної скарги захисника, суд першої інстанції при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 належним чином дослідив всі обставини, які мають значення для вирішення даного питання, врахував конкретні обставини кримінального провадження, дані, що характеризують особу обвинуваченого, характер та тяжкість злочинів, які йому інкриміновано, та правильно встановив, що продовжують існувати обґрунтовані ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема, що обвинувачений може переховуватись від суду.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що прокурором доведено продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою жодним чином не зменшились і в сукупності з даними про особу обвинуваченого, на даному етапі провадження, вказують на наявність підстав для продовження строку дії обраного йому запобіжного заходу.

Вирішуючи питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, суд взяв до уваги особу обвинуваченого, тяжкість вчинених злочинів, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та правильно прийшов до переконання, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у ст.177 КПК України, та не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

Крім того, на переконання колегії суддів, наявність у обвинуваченого неповнолітніх дітей, не може слугувати дійсною гарантією відсутності у обвинуваченого наміру переховування від суду та органів слідства, та не виключає можливість продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Посилання захисника щодо наявності декількох обвинувальних актів, які перебувають в різних судах та свідчать про ідентичність обставин кримінальних правопорушень, які інкриміновані ОСОБА_6 в обох провадженнях, не беруться до уваги колегією суддів, оскільки ці питання, за наявності для цього відповідних підстав, підлягають з`ясуванню та перевірці в суді першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження по суті, і не є підставою для звільнення ОСОБА_6 з-під варти, а також виходять за межі повноважень суду апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_6 під час судового слідства більше року утримується у Київському слідчому ізоляторі, що є порушенням п. 2 ч. 3 ст. 197 КПК України на переконання колегії суддів є необґрунтованими.

Посилання захисника про те, що суд першої інстанції ретельно не перевірив відповідність подання клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу вимогам КПК України на думку колегії суддів є неспроможними. Як вбачається з ухвали суду, суд першої інстанції зазначав, що прокурором разом із клопотання надані документи на підтверджені відмови обвинуваченого від отримання клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу, що підтверджується відповідним актом складеним працівниками СІЗО. Надання скріншоту відправлення прокурором на відому йому електронну адресу захисника копії клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого. Суд також зазначив, що позиція сторони захисту щодо застосованого судом запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовженні його дії, не є безпосередньо і безапеляційно залежною від доводів зазначених клопотанні сторони обвинувачення щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого, а тому відхилив доводи сторони захисту щодо не ознайомлення обвинуваченого, захисника із клопотанням, позбавленням можливості належного захисту і підготовки своїх письмових доводів щодо запобіжного заходу стосовно обвинуваченого. Із такими висновками погоджується і колегія суддів.

На думку колегії суддів, обставини, які зазначені захисником в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки вони не виключають наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Твердження захисника про те, що судом не досліджувалось чи може бути до обвинуваченого застосований більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, на думку колегії суддів є необґрунтованими, оскільки суд дослідив доводи сторони захисту про зміну забіжного заходу на більш м`який та знайшов їх необґрунтованими, так як не доведено, що більш м`які запобіжні заходи будуть гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

На переконання колегії суддів, таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Отже, доводів на спростування вищевказаних висновків суду першої інстанції захисником не наведено, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та вважає за необхідне залишити оскаржуване рішення без змін.

Керуючись положеннями ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду від 7 грудня 2022 року, якою ОСОБА_8 у, обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 27 ч.3 ст. 146 ч.3, ст. 27 ч.3 ст. 127 ч.2 КК України - продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський СІЗО» на строк 60 днів, тобто до 04 лютого 2023 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Суддя Суддя