14.12.2022
Справа № 642/1822/22
Провадження № 1-кс/642/991/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2022 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5
розглянувши клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_6 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новомиколаївка Шевченківського району Харківської області, громадянин України, який на момент вчинення злочину працював на посаді начальника сектору реагування патрульної поліції відділу поліцейської діяльності № 1 Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , який підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,-

В С Т А Н О В И В :
Слідчий Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова із клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.
Як вбачається з клопотання, В провадженні Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, знаходиться виділене кримінальне провадження, відомості про кримінальне правопорушення у якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001211 від 12.12.2022 за ч. 2 ст.111 КК України.
Вказане кримінальне провадження постановою прокурора було виділене з матеріалів об`єднаного кримінального провадження № 0000146 від 14.03.2022.
Досудовим розслідуванням встановлено, що Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24.08.1991 схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканою і не може бути змінена та використана без її згоди. Україна самостійно визначає адміністративно територіальний устрій та порядок утворення національно адміністративних одиниць.
Рішенням Конституційного Суду України № 3-зп від 11.07.1997 зазначено, що засади конституційного ладу в Україні закріплені у розділах І, ІІІ та ХІІІ Основного Закону України Конституції України.
Зокрема положення статей 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократично, соціальною, правовою унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.
Згідно зі статтею 5 Конституції України, носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.
Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.
Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.
Відповідно до статей 132134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим (далі - АР Крим) є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.
Згідно зі статтею 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.
На території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.
На території України не допускається розташування іноземних військових баз.
Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, ІV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно правовими актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним правовим діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.
24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі ООН).
До складу ООН входять Україна, Російська Федерація та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.
Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, усі Члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із Цілями Об`єднаних Націй.
Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 9 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями № 2131 (ХХ) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (ХХV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та № 3314 (ХХІХ) від 14 грудня 1974 року, що містить Визначення агресії, установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.
Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН
від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ) серед іншого визначено, що ознаками агресії є:
- застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави;
- застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН.
Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії:
- вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її;
- бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;
- блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;
- напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські та повітряні флоти іншої держави;
- застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;
- дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала
в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;
- засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це є рівносильним наведеним вище актам, або її значна участь у них.
Жодні міркування будь-якого характеру, чи то політичного, економічного, військового чи іншого характеру, не можуть слугувати виправданням агресії.
Порушуючи вказані норми Президент Російської Федерації (далі РФ) ОСОБА_8 , а також інші представники влади РФ, діючи всупереч вимогам пп. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларації Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів Збройних сил РФ (дали ЗС РФ) на територію України.
Так, 24.02.2022 на виконання вищевказаного наказу військовослужбовці ЗС РФ шляхом збройної агресії, із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській та інших областях, і здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти, та здійснили окупацію частини території України, чим вчинили дії з метою змін меж території та державного кордону України усупереч порядку, встановленому Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною Радою України, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.
Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.03.2022 № 2119-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому було продовжено та діє до теперішнього часу.
У частині 2 статті 9 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» зазначено, що Кабінет Міністрів України, інші органи державної влади, військове командування, військові адміністрації, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України.
Частиною 1 статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність.
Так, згідно з наказом Головного Управління Національної поліції в Харківській області від 01.03.2021 № 118 о/с, капітана поліції ОСОБА_4 переміщено на посаду начальника сектору реагування патрульної поліції відділу поліцейської діяльності № 1 Куп`янського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
У своїй діяльності поліція керується Конституцією України.
Так, ОСОБА_4 , вступаючи до лав Національної поліції України, присягнув вірно служити Українському народу, дотримуватися норм Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь Держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.
У статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Поліцейському заборонено виконувати злочинні чи явно незаконні розпорядження та накази. Службова, політична, економічна або інша доцільність не можуть бути підставою для порушення поліцейським Конституції та законів України.
Одночасно у частині 4 вказаної статі зазначено, що під час дії воєнного стану поліція діє згідно із призначенням та специфікою діяльності з урахуванням тих обмежень прав і свобод громадян, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, що визначаються відповідно до Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Відповідно до частини 1 статті 18 зазначеного Закону, поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.
Згідно з ч. 2 ст. 42 Закону України «Про Національну поліцію» у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.
Громадянин України ОСОБА_4 , обіймаючи посаду начальника сектору реагування патрульної поліції відділу поліцейської діяльності № 1 Куп`янського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області, перебуваючи у смт Шевченкове Куп`янського району Харківської області, з метою безпосереднього надання допомоги рф у проведенні підривної діяльності проти України, діючи умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвий досвід для усвідомлення фактів військової агресії рф проти України, з власної ініціативи здійснив перехід на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану та протягом березня 2022 року безпосередньо надав допомогу рф у проведенні підривної діяльності проти України, тобто вчинив державну зраду за наступних обставин.
Так, після повномасштабного збройного вторгнення збройних сил рф на територію України, з 09.03.2022 збройні сили країни агресора рф безпосередньо здійснили силове захоплення та взяття під контроль будівель і споруд на території смт Шевченкове Куп`янського району Харківської області, що забезпечують діяльність органів державної влади з метою перешкоджання їх нормальній діяльності, в тому числі й відділ поліцейської діяльності № 1 Куп`янського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області, та з метою створення окупаційної влади, зокрема нового окупаційного правоохоронного органу, вирішили залучити до співпраці діючих працівників зазначеного відділу поліцейської діяльності.
Приблизно з 09.03.2022, більш точної дати в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 погодився на пропозицію невстановленого представника збройних сил рф щодо співпраці з останніми та наданні допомоги у підривній діяльності проти України.
Приблизно 19 - 20 березня 2022 року, більш точної дати в ході досудового розслідування не встановлено, у другій половині дня ОСОБА_4 , діючи умисно та протиправно, за власним бажанням, не маючи на те відповідних встановлених законодавством повноважень, реалізуючи свій злочинний умисел на вчинення державної зради в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану, за допомогою месенджеру «WhatsApp» зателефонував своєму підлеглому поліцейському сектору реагування патрульної поліції відділу поліцейської діяльності № 1 Куп`янського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 , та всупереч вказівці керівництва відділу поліцейської діяльності та ГУНП в області щодо заборони здійснення функціональних обов`язків поліцейськими на окупованій території, закликав останнього виходити на роботу та приступити до виконання своїх обов`язків, при цьому виконувати злочинні накази військових рф, перевіряти для них інформацію, зокрема, щодо наявності у місцевих мешканців викраденої зброї з раніше розбитої військової колони рф, тим самим ОСОБА_4 агітував до співпраці з представниками окупаційної влади та переходу на бік ворога.
Усвідомлюючи протиправність таких дій, ОСОБА_10 відмовився від вказаної протиправної пропозиції ОСОБА_4 .
Приблизно 20.03.2022, більш точної дати в ході досудового розслідування не встановлено, близько 11:00 ОСОБА_4 , діючи умисно та протиправно, за власним бажанням, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, з метою надання допомоги рф у проведенні підривної діяльності проти України, здійснив супровід представників військових формувань рф на автомобілі «УАЗ Патріот» з позначкою «Z» до самооблаштованої місцевим мешканцем ОСОБА_11 станції технічного обслуговування, розташованої у гаражах неподалік будинку АДРЕСА_2 .
По прибуттю у зазначене місце, ОСОБА_4 , добровільно, з метою надання допомоги рф у проведенні підривної діяльності проти України, зазначив ОСОБА_11 про необхідність здійснення ремонтних робіт автомобіля «УАЗ Патріот» з позначкою «Z», належного військовим рф, тим самим агітував до співпраці з представниками окупаційної влади та переходу на бік ворога.
Усвідомлюючи протиправність таких дій, ОСОБА_11 відмовив
ОСОБА_4 у проведенні ремонтних робіт транспортного засобу окупантів, однак через подальші погрози з боку військових рф, задля збереження життя та здоров`я був вимушений погодитися та здійснив технічне обслуговування автомобіля «УАЗ Патріот» з позначкою «Z».
Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_4 22.03.2022 приблизно о 09:00 поблизу будівлі за адресою: АДРЕСА_3 , здійснив збори особового складу відділу поліцейської діяльності № 1 Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області, де були присутні наступні працівники поліції: ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 та інші не встановлені в ході досудового розслідування поліцейські. В ході вказаних зборів ОСОБА_4 , діючи умисно та протиправно, за власним бажанням, не маючи на те відповідних встановлених законодавством повноважень, всупереч вказівці керівництва відділу поліцейської діяльності та ГУНП в області щодо заборони здійснення функціональних обов`язків поліцейськими на окупованій території, закликав присутніх поліцейських виходити на роботу та приступити до виконання своїх обов`язків, при цьому виконувати злочинні накази і завдання військових рф, зокрема, здійснити пошук та доставку до них місцевих мешканців, які викрали зброю та паливо з раніше розбитої військової колони рф, тим самим ОСОБА_4 агітував до співпраці з представниками окупаційної влади та переходу на бік ворога.
Усвідомлюючи протиправність таких дій, присутні поліцейські відмовилися від вказаної протиправної пропозиції ОСОБА_4 .
Крім того, ОСОБА_4 , діючи умисно та протиправно, за власним бажанням, всупереч вказівці керівництва відділу поліцейської діяльності та ГУНП в Харківській області щодо заборони здійснення функціональних обов`язків поліцейськими на окупованій території, у період з 20 по 25 березня 2022 року, більш точної дати в ході досудового розслідування не встановлено, у денний час, перебуваючи у парку, розташованому по АДРЕСА_3 , під час зустрічі з поліцейськими ОСОБА_24 , ОСОБА_27 , ОСОБА_26 , ОСОБА_25 , зазначив останнім про необхідність проведення загальних зборів особового складу поліцейських відділу поліцейської діяльності спільно з військовими рф для уточнення вимог останніх, в тому числі, пов`язаних із встановленням місцеперебування начальника ВПД ОСОБА_30 , а також наголосив про необхідність приступити до роботи і виконувати свої функціональні обов`язки, тим самим ОСОБА_4 агітував до співпраці з представниками окупаційної влади та переходу на бік ворога.
Усвідомлюючи протиправність таких дій, присутні поліцейські відмовилися від вказаної протиправної пропозиції ОСОБА_4 .
Тобто, своїми умисними протиправними діями громадянин України ОСОБА_4 , протягом березня 2022 року, будучи начальником сектору реагування патрульної поліції відділу поліцейської діяльності № 1 Куп`янського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області, порушуючи вимоги ст. 65 Конституції України, якою передбачено обов`язок громадян України щодо захисту Вітчизни, незалежності й територіальної цілісності України, з особистих мотивів, у порушення вищевказаних вимог нормативно-правових актів, не дотримуючись присяги поліцейського, діючи умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для усвідомлення фактів військової агресії рф проти України, з власної ініціативи, добровільно перейшов на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану та співпрацював з представниками збройних формувань рф, які здійснили окупацію смт Шевченкове Куп`янського району Харківської області, забезпечивши становлення і зміцнення окупаційної влади рф шляхом надання безпосередньої допомоги на шкоду Україні.
Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, а саме у державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану.
У вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підозрюється ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Новомиколаївка Шевченківського району Харківської області, громадянин України, який на момент вчинення злочину працював на посаді начальника сектору реагування патрульної поліції відділу поліцейської діяльності № 1 Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
16.06.2022 із дотриманням норм ст.ст. 40, 276-278 КПК України ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, а саме у державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану.
Відразу після повідомлення про підозру 16.06.2022 о 10:18 із дотриманням ст. ст. 40, 104, 131,132, 208-211, 213, 615 КПК України ОСОБА_4 було затримано в порядку п.6 ч. 1 ст. 615 КПК України, а саме у разі введення воєнного стану виникли обґрунтовані обставини, які дають підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні злочину.
Згідно відповідям на доручення на проведення слідчих дій встановлено, що ОСОБА_4 , будучи поліцейським, не доповів керівництву про своє місцеперебування, на опитування з використанням поліграфу не з`явився, переховувався, мобільні номери телефонів, якими користувався, вимкнув. Також встановлено, що ОСОБА_4 не має стійких родинний і соціальних зв`язків на підконтрольних Україні територіях, не має у власності об`єкти житла чи іншого нерухомого майна, відсутнє офіційне місце роботи та дохід, та може виїхати за межі Харківської області на тимчасово окуповані території або до рф з метою ухилення від кримінальної відповідальності.
Обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_4 слідчий підтверджує зібраними у кримінальному провадженні доказами у їх сукупності, зокрема:
- протоколами допитів свідків: ОСОБА_10 , ОСОБА_31 , ОСОБА_25 , ОСОБА_13 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_14 , ОСОБА_24 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 (у тому числі із використанням поліграфа), та ін.
- тимчасовий доступом до речей та документів у оператора мобільного зв`язку, в ході якого було підтверджено з`єднання з телефону ОСОБА_4 з представником рф.
- відповіддю на запит з міністерства оборони України.
- проведеними негласними слідчими (розшуковими) діями.
- іншими матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності.
Органом досудового розслідування зібрано достатньо доказів про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_4 кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого злочину та карається караються позбавленням волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацію майна.
13.05.2022 у даному кримінальному провадженні за іншим епізодом злочинної діяльності було повідомлено про підозру ОСОБА_35
07.07.2022 ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави (справа №552/2300/22, провадження №1-кс/552/1364/22) продовжено строк досудового розслідування у об`єднаному кримінальному провадженні № 0000146 від 14.03.2022 до 13.11.2022.
21.10.2022 ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави (справа №552/2300/22, провадження №1-кс/552/3001/22) продовжено строк досудового розслідування у об`єднаному кримінальному провадженні № 0000146 від 14.03.2022 до дев`яти місяців, а саме до 13.02.2022.
20.06.2022 ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави (справа №552/2300/22, провадження №1-кс/552/1115/22) відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обрано запобіжній захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» без визначення застави до 13.07.2022, тобто в межах строку досудового розслідування.
07.07.2022 ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави (справа №552/2300/22, провадження №1-кс/552/1420/22) продовжено строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без визначення застави до 05.09.2022.
31.08.2022 ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави (справа №552/2300/22, провадження №1-кс/552/2169/22) продовжено строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без визначення застави до 29.10.2022.
21.10.2022 ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави (справа №552/2300/22, провадження №1-кс/552/3000/22) продовжено строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без визначення застави до 19.12.2022.
Відповідно до ч. 1 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
На даний час ризики, визначені в ухвалі слідчого судді від 21.10.2022 про продовження відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися та не відпали.
Зокрема, встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.
За таких обставин застосування більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вищевказаним ризикам, також суворість покарання за кримінальне правопорушення та особистість підозрюваного свідчить про те, що наслідки та ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути визнані ним менш небезпечними, ніж кримінальне переслідування та процедура виконання покарання.
З метою запобігання вищевказаним ризикам необхідно продовжити підозрюваному ОСОБА_4 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
У разі обрання судом стосовно ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі, останній зможе реалізувати дії, зазначені у п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, це може призвести до втрати доказів для доведення вини ОСОБА_4 в суді, що призведе до уникнення особою кримінальної відповідальності за скоєння особливо тяжкого злочину.
Враховуючи викладене, в ході досудового розслідування встановлено, що наявні вищевказані ризики не зменшились, таким чином, з метою забезпечення належного проведення усіх необхідних процесуальних дій для забезпечення повного, всебічного, об`єктивного та неупередженого проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, а також той факт, що ОСОБА_4 підозрівається у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, та завершити досудове розслідування наразі неможливо з об`єктивних причин, тому наявна обґрунтована необхідність щодо продовження запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою без визначення застави.
Отже, відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що свідчить про необхідність продовження строку дії тримання під вартою.
12.12.2022 з об`єднаного кримінального провадження епізод кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , виділено в окреме провадження, і планується завершення досудового розслідування і надання матеріалів іншій стороні для ознайомлення.
Враховуючи, що сторона обвинувачення повинна надати матеріали іншій стороні без обмеження у часі, а строк тримання під вартою ОСОБА_4 спливає 19.12.2022, тому задля дотримання прав сторони захисту і виконання вимог ст. 290 КПК України, необхідно продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 в межах строку досудового розслідування.
Враховуючи, що завершити досудове розслідування до закінчення строку дії вищевказаної ухвали неможливо, оскільки необхідність виконати наступне:
- відкрити сторонам матеріали досудового розслідування та надати їм доступ до матеріалів досудового розслідування;
- скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування;
- виконати інші слідчі (розшукові) та процесуальні дії, необхідність яких може виникнути в ході досудового розслідування.
Строки проведення зазначених процесуальних дій не залежить від слідчого, оскільки сторона захисту має право на ознайомлення з матеріалами досудового розслідування без обмеження у часі.
Дотримання цих вимог є обов`язковим, тому без їх проведення неможливо завершити досудове розслідування і скерувати обвинувальний акт до суду.
В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного в межах строку досудового розслідування.
Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 щодо продовження строку запобіжного заходу заперечували, вказували на необґрунтовану підозру, недоведеність ризиків, та просили відмовити у задоволенні клопотання.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання слідчого є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
В ході розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.
З матеріалів судової справи, наведені у клопотанні дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого кримінального правопорушення.
Для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (Ilgar Mammadov v. Azerbaijan п. 88).
Факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії кримінального розслідування (Murray v. the United Kingdom).
Проте, у практиці ЄСПЛ відсутній універсальний підхід, за якого підозра вважається обґрунтованою. Це визначається конкретними обставинами (рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom», п.32; «Merabishvili v. Georgia», п.184), а також пов`язується зі ступенем суспільної небезпечності діяння.
Стандарт доказування «обґрунтована підозра» вважається досягнутим, якщо фактів та інформації достатньо, аби переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення.
Обґрунтованість підозри може встановлюватися тільки щодо діяння, яке підпадає під ознаки правопорушення за законом про кримінальну відповідальність.
Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.
Стандарт доказування «обґрунтована підозра» має динамічний характер, тобто з плином часу така підозра в учиненні кримінального правопорушення не може бути самостійною підставою для продовження обмеження прав особи, мають бути наведені відповідні й достатні підстави (ризики), підкріплені доказами.
Доводи сторони захисту про те, що органом досудового розслідування не доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого злочину, наявність ризиків неправомірної поведінки підозрюваного, слідим суддею не приймаються.
Слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.
З огляду на вказані положення закону, слідчий суддя, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_4 , що є виключною прерогативою суду за результатами розгляду справи по суті, приходить до висновку про наявність в долучених до клопотання матеріалах кримінального провадження достатніх фактичних даних ( фактів та інформації), які свідчать про можливу причетність ОСОБА_4 до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення.
Як передбачено ст. ст. 131, 132 КПК України, запобіжні заходи, як заходи забезпечення кримінального провадження, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Суд вважає, що ступінь ризиків, які стали підставою для обрання та продовження відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не зменшились.
Відповідно до положень ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод законне, тобто передбачене внутрішнім законодавством тримання особи під вартою з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, не є порушенням права особи на свободу та особисту недоторканість. Крім цього, відповідно до зазначеної норми Конвенції, звільнення особи повинно обумовлюватися гарантіями явки в судове засідання.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
На думку суду, є встановленим факт недостатності застосування інших більш м`яких запобіжних заходів до підозрюваного, а обраний відносно ОСОБА_4 запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.
Встановлені під час обрання запобіжного заходу ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають, на даний час, можливість зміни міри запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 на більш м`який, а тому наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу як тримання під вартою, продовживши строк застосованого запобіжного заходу відносно нього у вигляді тримання під вартою до 13.02.2023 року, в межах строку досудового розслідування.
Керуючись ст. ст. 32, 110, 131, 132, 176-178, 183,193-194, 196, 369-372, 376, 395 КПК України,-
УХВАЛИВ :
Клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_6 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.
Продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 13.02.2023 року, в межах строку досудового розслідування.
Строк дії ухвали до 13.02.2023 року.
Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1