ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/582/22

Номер провадження 1-кп/495/575/2022

20 березня 2023 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Білгород-Дністровського кримінальне провадження внесеного в ЄРДР №0001225 від 09 жовтня 2021 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Мінськ, Республики Білорусь, громадянина України, українця, раніше не судимого ,з середньою освітою ,не одружного, не працюючого, раніше не судимого,проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 .

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.126-1 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурор Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_4

обвинувачений - ОСОБА_3

потерпіла- ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_3 скоїв кримінальне правопорушення , передбачене ст.126-1 КК України при наступних обставинах:

Обвинувачений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи за місцем свого мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , усвідомлюючи свою перевагу у фізичному розвитку, діючи умисно з мотивів явної неповаги до існуючих норм спільного проживання в сім`ї, на ґрунті неприязних відносин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, систематично вчиняє психологічне насильство, щодо особи з якою спільно проживає однією сім`єю, але не перебуває у шлюбі з нею, а саме щодо потерпілої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає з ним за однією адресою.

Згідно ст.1 Закону України від 7 грудня 2017 року №2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству», під домашнім насильством розуміється діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчиняла домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Так, 27.09.2020 року відносно обвинуваченого ОСОБА_3 був складений протокол про адміністративні правопорушення серії АПР18 № 646292, постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.10.2020

року обвинуваченого ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Далі, 10.07.2021 року відноснообвинуваченого ОСОБА_3 був складений протокол про адміністративні правопорушення серії ВАБ № 581542, постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.08.2021 року обвинуваченого ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП.

Далі, 09.07.2021 року відносно обвинуваченого ОСОБА_3 був складений протокол про адміністративні правопорушення серії ВАБ

№ 704475, постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.08.2021 року обвинуваченого ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП.

Але обвинувачений ОСОБА_3 після притягнення до адміністративної відповідальності, для себе належних висновків не зробив, та продовжує систематично здійснювати психологічне насильство, щодо потерпілої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Обвинувачений ОСОБА_3 систематичністю своїх діянь призводить до психологічних страждань, емоційної залежності та погіршення якості життя потерпілої ОСОБА_5 .

Таким чином обвинувачений ОСОБА_3 вчиненив кримінальне правопорушення передбачене ст. 126-1 КК України, а саме умисне систематичне вчинення психологічного насильства, щодо особи з якою спільно проживає однією сім`єю, але не перебуває у шлюбі з нею.

Суд, з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, роз`яснив вимоги ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України і наслідки обмеження обсягу доказів, визнає недоцільним дослідження інших доказів, крім допиту обвинуваченого ОСОБА_3 відносно фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки вони ніким не оспорюються, та дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_3 погодився з тим, щоб судовий розгляд обмежився його допитом, та дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченого. Йому було роз`яснено, що в даному випадку він позбавляється права оспорювати в апеляційному порядку фактичні обставини кримінального правопорушення.

Не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_3 свою провину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України визнав повністю та пояснив суду,що дійсно ,він знаходиться у фактичних шлюбних стосунках з потерпілою ОСОБА_5 мешкають за однією адресою,він протягом тривалого часу дійсно вчиняв в родині сварки,скандали,за що притягався судом до адміністративної відповідальності, перелік рішень суду про притягнення його за домашне насильство вірно вказаний в обвинувальному акті. В скоєному щиро розкаявся та просив суворо не карати.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення обвинуваченого, суд дійшов висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення , передбаченого ст. 126-1 КК України. Висновок суду підтверджується, зокрема, поясненнями обвинуваченого, який надав точні пояснення щодо того, як, коли та за яких обставин він вчинив злочин. Суд бере до уваги, що пояснення обвинуваченого не суперечать іншим об`єктивним доказам по справі та дозволяють достовірно встановити обставини скоєння злочину обвинуваченим.

Оцінюючи докази у сукупності, суд визнає винним обвинуваченого ОСОБА_3 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та кваліфікує його дії за ст. 126-1 КК України,а саме: умисне систематичне вчинення психологічного насильства,щодо особи з якою спільно проживає однією сім*єю,але не перебуває у шлюбі з нею.

Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Стосовно призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд приходить до наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року ратифікованої законом України від 07.07.1997 №475/97-ВР - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2004 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», передбачено, що при розгляді справ рішення ЄСПЛ застосовуються як джерело права.

Так, у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним».

Оскільки в судовому засіданні було встановлено обґрунтованість висунутого проти обвинуваченого ОСОБА_3 кримінального обвинувачення, суд вважає необхідним призначити йому покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує суспільну небезпеку та характер вчиненого ним кримінального правопорушення, тяжкість скоєного, а також дані які характеризують особу обвинуваченого, який характеризується негативно, його вік та стан здоров`я , те що він на момент вчинення інкрімінованого кримінального правопорушення він був не судимий, вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів , його каяття у скоєному.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 є не судимою особою, має постійне місце мешкання, негативно характеризується, а також тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та його ставлення до скоєного, а саме те, що він розкаявся у скоєному та сприяв розкриттю злочину, суд приходить до переконання про можливість призначення обвинуваченому покарання у вигляді громадських робіт.

Судові витрати по справі відсутні, цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлений. Речові докази по справі відсутний.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 на стадіі досудового розслідування не обирався і суд вважажє за недоцільне його обрання.

Судові витрати по ,речові докази по справі відсутні , цивільний позов не заявлений.

Керуючись ст. ст. 100, 349, 368, 370, 373, 374, 376, 392-395 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1України та призначити йому покарання у вигляді 200 годин громадськх робіт.

Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_3 доручити Білгород-Дністровському районному відділу філії державної установи "Центр пробації" в Одеській області.

Міру покарання засудженому ОСОБА_3 рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_3 не обирати.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення, через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області.

Вирок суду у відповідності з вимогами ст. 394 ч. 2 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст. 349 КПК України.

Копію вироку негайно видати засудженому та прокурору.

Суддя : ОСОБА_1