Справа № 742/1546/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/393/23
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2023 року Чернігівський апеляційний суд у складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29 березня 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:

Вищевказаною ухвалою місцевого суду запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у виді тримання під вартою, продовжено на шістдесят днів, починаючи із 29 березня 2023 року по 27 травня 2023 року, включно.

Мотивуючи своє рішення місцевий суд вказав, що підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який немає, враховуючи наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, особу обвинуваченого та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу місцевого суду та відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 і обрати йому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю та надання виключної можливості з дозволу суду відлучатися до лікарів. Зазначає, що ОСОБА_7 потребує постійної медичної допомоги після проведення 14.02.2023 року оперативного лікування, що неможливо в умовах слідчого ізолятора. Заходи по відновленню організму ОСОБА_7 та приведення показників його внутрішнього середовища до норми, слідчим ізолятором не проводяться. Вважає, що судом першої інстанції не в достатній мірі приділено увагу характеризуючим даним ОСОБА_7 , який має місце реєстрації та постійного проживання, де характеризується з позитивної сторони, утримує сім`ю, яка складається з дружини, двох малолітніх дітей та матері похилого віку з інвалідністю. До затримання мав постійне місце роботи. До кримінальної та адміністративної відповідальності раніше не притягувався. Зазначає, що ризики вказані прокурором у своєму клопотанні значно зменшилися. Вважає, що оскаржувана ухвала не містить жодного обґрунтування і мотивів з приводу доведеності позиції прокурора та спростування позиції сторони захисту.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін захисту та обвинувачення, дослідивши матеріали кримінального провадження і перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає її необґрунтованою.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Суд першої інстанції, враховуючи ризики, передбачені ст. 177 КПК України, дійшов правильного висновку про необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, так як існують докази про вчинення ним кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів і за яке законом про кримінальну відповідальність передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що ОСОБА_7 потребує постійної медичної допомоги, що неможливо в умовах слідчого ізолятора, не заслуговують на увагу, бо ці питання вирішуються адміністрацією СІЗО.

Стороною захисту не надано доказів, які б свідчили про істотне зменшення на цей час зазначених ризиків з урахуванням суспільного інтересу, який в даному випадку є переважним.

Також суд вважає, що утримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою буде сприяти забезпеченню виконання процесуальних рішень у кримінальному провадженні у розумні строки.

Отже, на переконання колегії суддів, підстави для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою є обґрунтованими, а підстави для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 331, 376, 405, 407, 419, 422-1 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29 березня 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4