В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 534/335/23

Провадження №1-кп/534/28/23

19 квітня 2023 року м. Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області

у складі головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_5 ,

розглянувши у закритому підготовчому судовому засіданні у залі суду м. Горішні Плавні кримінальне провадження №0000013 від 13 січня 2023 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Зарічне Вараського району Рівненської області, громадянина України, українця, неодруженого, маючого на утриманні одну малолітню дитину, військовослужбовця у званні «матрос», маючого вищу освіту, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До Комсомольського міського суду Полтавської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Крім цього, на стадії судового розгляду у провадження Комсомольського міського суду надійшла угода, укладена між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання винуватості від 13 квітня 2023 року, якою досягнуто наступне.

Обвинувачений ОСОБА_4 розуміє, що виконання зобов`язання іншою стороною в межах цієї угоди цілком залежить від дотримання ним Закону та усіх положень складеної угоди.

Сторонами в угоді визначено, що у випадку укладення та затвердження даної угоди, обвинувачений та прокурор вправі оскаржити вирок з наступних підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без згоди обвинуваченого на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення наслідків укладення угоди.

Також згідно тексту угоди про визнання винуватості, обвинувачений ОСОБА_4 розуміє, що відповідно до ст.473 КПК України наслідком укладання та затвердження зазначеної угоди для прокурора і обвинуваченого є обмеження права на оскарження вироку.

Обвинуваченому ОСОБА_4 додатково роз`яснено судом його право на судовий розгляд, наслідки укладення та затвердження угоди.

По суті пред`явленого обвинувачення ОСОБА_4 беззастережно та у повному обсязі визнає свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, у обсязі пред`явленого йому обвинувачення.

Сторони угоди про визнання винуватості дійшли згоди щодо призначення ОСОБА_4 інший, більш м`який вид основного покарання, не зазначеного в санкції статті Особливої частини КК України із застосуванням положення статті 69 КК України.

Сторонами в угоді враховано наявність двох пом`якшуючих покарання обставин та особу обвинуваченого, який дисциплінарних стягнень не має, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утриманні одну малолітню дитину, яка є дитиною-інвалідом, за місцем проживання характеризується позитивно, за місцем служби характеризується посередньо.

Дослідивши дану угоду, заслухавши прокурора, обвинуваченого та його захисників, суд дійшов наступних висновків.

ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він, проходячи військову службу у військовому званні «матрос», перебуваючи на посаді старшого стрільця-номера обслуги 1 десантно-штурмового відділення 3 десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти 3 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , в умовах воєнного стану, діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасового незаконного ухилення від неї, у порушення вимог ст. 65, 68 Конституції України, ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Військової присяги, затвердженої Постановою Верховної Ради України «Про текст Військової присяги» від 06.12.1991, достовірно знаючи, що він являється військовослужбовцем, який проходить військову службу за мобілізацією, і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , без дозволу командування вказаної військової частини та без поважних причин 17 грудня 2022 року не з`явився на службу до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується поблизу АДРЕСА_2 , а саме у лісі поруч з АДРЕСА_3 в умовах воєнного стану та незаконно перебував за її межами, де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

19.01.2023 приблизно о 13 годині 00 хвилин матрос ОСОБА_7 добровільно, з власної ініціативи прибув до розташування військової частини НОМЕР_1 та повідомив про себе і вчинений злочин.

Таким чином, 17 грудня 2022 року старший стрілець-номер обслуги 1 десантно-штурмового відділення 3 десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти 3 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , матрос ОСОБА_4 , умисно не з`явився на службу до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується поблизу АДРЕСА_2 , без поважних причин, в умовах воєнного стану та незаконно перебував за її межами до 19 січня 2023 року.

Своїми умисними діями призваний під час мобілізації військовослужбовець ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.5 ст.407 КК України, а саме: самовільне залишення місця служби, вчинене в умовах воєнного стану особою, зазначеною в частині п`ятій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби) в редакції, чинній на момент вчинення злочину, виходячи з частини 2 статті 5 КК України.

Між прокурором Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 , який здійснював процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000013 від 13.01.2023 та ОСОБА_4 у присутності захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_5 13 квітня 2023 року укладено угоду про визнання винуватості.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та беззастережно, пояснив, що розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, кваліфікацію та покарання, яке буде застосовано до нього у разі затвердження угоди судом, а саме призначення йому покарання за ч. 5 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців та на підставі ст.62 КК України замість призначеного покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців призначити покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні строком на 1 рік і 6 місяців.

Під час судового засідання ОСОБА_4 підтвердив, що визнання винуватості з його боку було беззастережним, добровільним та без будь-якого примусу.

Обвинувачений у судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості в поданій суду редакції.

Добровільність позиції ОСОБА_4 у суду сумніву не викликала.

Прокурор та захисники обвинуваченого проти затвердження угоди не заперечували.

Обставиною, яка пом`якшує покарання є: щире каяття обвинуваченого. Крім того, керуючись частиною другою статті 66 КК України, суд визнає пом`якшуючою обставиною перебування на утриманні ОСОБА_4 свого малолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є дитиною-інвалідом згідно корінця медичного висновку №121 про дитину-інваліда віком до 18 років від 26 жовтня 2021 року (а.с.152).

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Обвинувачений за місцем проходження військової служби дисциплінарних стягнень не має, згідно службової характеристики командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_9 від 18.01.2023 ОСОБА_4 у складних обставинах швидко орієнтується та діє впевнено, не завжди приймає правильні рішення, до виконання службових обов`язків ставиться безвідповідально, не здатен критично оцінювати свою діяльність, вимогливий до оточуючих, займаній посаді не відповідає. Має на утриманні одну малолітню дитину. Раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. Крім того, суд врахував, що обвинувачений самостійно повернувся до місця розташування військової частини, де проходить службу та неодноразово у судовому засіданні давав показання, що готовий надалі сумлінно виконувати обов`язки військовослужбовця, захищати державу під час воєнного стану, який введений Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 та продовжено по теперішній час.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких та тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Отже судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яке згідно ст.12 КК України є тяжким злочином.

Відповідно до ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення (в редакції, чинній на момент вчинення кримінального правопорушення).

Згідно частин 2 статті 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі. Отже, за наявності правових підстав, положення частини першої статті 69 КК України в редакції, що діяла на час вчинення кримінального правопорушення, можуть бути застосовані під час призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 ..

Згідно статті 58 КК України покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні призначається військовослужбовцям строкової служби, військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, особам офіцерського складу, які проходять кадрову військову службу, особам офіцерського складу, які проходять військову службу за призовом, військовослужбовцям, призваним на військову службу під час мобілізації, на особливий період, військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (крім військовослужбовців-жінок), на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також якщо суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замінити позбавлення волі на строк не більше двох років триманням у дисциплінарному батальйоні на той самий строк.

Тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців замість позбавлення волі не може застосовуватися до осіб, які раніше відбували покарання у виді позбавлення волі. Обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, що підтверджується довідкою №134-18012023/53801 від 18.01.2023, виданою УІАП ГУНП в Полтавській області (зворотній бік а.с.129).

Суд дійшов висновку, що покарання, яке узгоджено сторонами угоди, відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам справи, особі обвинуваченого, та враховує пом`якшуючі покарання обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинення кримінального правопорушення, відсутність обтяжуючих покарання обставин, є обґрунтованим, відповідає меті покарання, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Покарання визначено сторонами з урахуванням загальних засад призначення покарань, передбачених ст. 65-67, 69 КК України, з урахуванням ч.2 ст.5 КК України (закон про кримінальну відповідальність, що посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі) та ст.62 КК України. ОСОБА_4 у судовому засіданні однозначно заявив, що зможе виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Таким чином, при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам ст.474 КПК України, судом встановлено, що умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам КПК України та Закону про кримінальну відповідальність, правова кваліфікація кримінального правопорушення правильна, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод, чи інтересів сторін або інших осіб, не встановлені підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, не є очевидною можливість не виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою.

Обставин, які перешкоджають затвердженню угоди, не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст.475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду, і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Враховуючи вищевикладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим, її форма та зміст відповідають вимогам КПК та КК України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для затвердження угоди від 13.04.2023 про визнання винуватості між прокурором і обвинуваченим ОСОБА_4 та призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Майнової шкоди кримінальним правопорушенням не завдано.

Для забезпечення виконання вироку в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, яке відбувається шляхом триманням у дисциплінарному батальйоні та з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, пов`язаних з виконанням вироку, суд вважає за необхідне відносно обвинуваченого ОСОБА_4 продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 58, 66, 67, 69 КК України та статтями 314, 369-371, 374, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості, яка укладена 13 квітня 2023 року між прокурором Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 , який здійснює відповідно до вимог ст. 36 КПК України повноваження прокурора в даному провадженні з однієї сторони, та обвинуваченим ОСОБА_4 за участі його захисників адвоката ОСОБА_6 (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №8 від 27.06.2020), адвоката ОСОБА_5 (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №9 від 07.07.2020) з другої сторони.

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на один рік шість місяців.

На підставі ст.62 КК України, замість позбавлення волі строком на один рік шість місяців, призначити ОСОБА_4 покарання у виді тримання у дисциплінарному батальйоні строком на один рік шість місяців.

Запобіжний захід ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до набрання вироком законної сили залишити попередній у виді тримання під вартою.

У строк відбутого покарання засудженому ОСОБА_4 відповідно до ч.5ст.72 КК України зарахувати строк попереднього ув`язнення з 06 лютого 2023 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі. На підставі піпункту а) пункту 1 частини першої статті 72 КК України один день позбавлення волі відповідає одному дню тримання в дисциплінарному батальйоні.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом 30 діб з моменту його проголошення через Комсомольський міський суд Полтавської області, а засудженим у той же строк з моменту його отримання.

Вирок суду на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому, його захиснику роз`яснюється право подати клопотання про помилування, учасникам кримінального провадження роз`яснюється право ознайомитись із журналом судового засідання та подавати на них зауваження.

Суддя ОСОБА_1