Комінтернівський районий суд м.Харкова
Номер провадження № 1-в/641/103/2022 Справа № 641/1385/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2022 року м. Харків

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженої в режимі відеоконференції ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника колонії в режимі відеоконференції ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Комінтернівського районного суду м. Харкова клопотання засудженої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

ВСТАНОВИВ:

Засуджена ОСОБА_4 звернулася до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення. Зазначала, що відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі у Державній установі «Качанівська виправна колонія (№ 54)». Посилалася на ст. 28 Конституції України, рішення Конституційного Суду № 6-(ІІ)/2021 від 16 вересня 2021 року та практику Європейського суду з прав людини, та вважала, що є законні підстави для звільнення її умовно-достроково від відбування призначеного судом покарання.

Засуджена та захисник у судовому засіданні заявлені вимоги підтримали повністю.

Прокурор проти задоволення клопотання заперечував, зазначив, що клопотання не ґрунтується на нормах чинного законодавства України.

Представник колонії проти задоволення клопотання заперечувала.

Заслухавши думку учасників справи, перевіривши матеріали, додані до клопотання, дослідивши особову справу засудженої, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що вироком Київського міського суду від 25.11.1999 року ОСОБА_7 засуджена за п. п. а, г, е, і ст. 93, ч. 3 ст. 142, ч. 3 ст. 193, ст. 208, 42 КК України ( 1960 року) до смертної кари розстрілу з конфіскацією всього належного їй на праві власності майна.

Ухвалою Верховного Суду України від 22.06.2000 року, вирок від 25.11.1999 року змінено. Призначене ОСОБА_7 покарання у виді смертної кари замінено на довічне позбавлення волі.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22.12.2017 року зараховано засудженій строк попереднього ув`язнення в строк покарання за період з 05.11.1997 року по 22.06.2000 рік з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

З матеріалів особової справи, досліджених в судовому засіданні, вбачається, що під час перебування у Київському слідчому ізоляторі засуджена допускала порушення вимог режиму тримання, мала одне дисциплінарне стягнення, яке погашено у встановленому законом порядку, заохочень не мала, до праці не залучалась. За період відбування покарання у Чернігівській виправній колонії (№44) неодноразово порушувала встановлений режим тримання, характеризувалась незадовільно, мала шість стягнень, які погашені у встановленому законом порядку, адміністрацією установи не заохочувалась. За період відбування покарання в державній установі «Качанівська виправна колонія ( №54)» -неодноразово допускала порушення вимог режиму відбування покарання, мала сім стягнень, які погашені у встановленому законом порядку, характеризується задовільно, двічі заохочувалася представниками адміністрації колонії. Встановлених вимог режиму відбування покарання та виконання передбачених законодавством вимог персоналу установи дотримується під контролем адміністрації установи. У відношенні до представників адміністрації колонії не завжди стримана та ввічлива. Не працевлаштована на виробництві установи. Утримання спального місця у чистоті і порядку потребує контролю з боку адміністрації установи. Не завжди дбайливо ставиться до майна установи. Виконує роботи з самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться задовільно. Дотримується вимог пожежної безпеки і безпеки праці під контролем адміністрації установи. За характером цілеспрямована та хитра. У відношенні до засуджених не завжди тактовна. Підтримує стосунки з засудженими різної спрямованості. Подала заяву на участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу: «Фізкультура і спорт», «Духовне відродження», але активної участі в їх реалізації не проявляє. Підтримує соціально-корисні зв`язки з донькою, онукою, зятем шляхом телефонних розмов. Отримує від них посилки та грошові перекази. Вину у скоєному злочині не визнала, застосовану міру покарання вважає несправедливою.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання регулюється ст. 81 КК України.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст. 81 КК України).

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України № 6-р(II)/2021 16 вересня 2021 року визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частину першу статті 81 Кримінального кодексу України в тім, що вона унеможливлює її застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

Конституційний Суд України вказав, що з огляду на установлення Європейським судом з прав людини факту порушення Україною статті 3 Конвенції на підставі того, що покарання у виді довічного позбавлення волі є покаранням без перспективи звільнення, та з урахуванням того, що частина 2 статті 28 Конституції України є тотожною статті 3 Конвенції, Конституційний Суд України вважає, що встановлене Кодексом покарання у виді довічного позбавлення волі як покарання без перспективи звільнення є несумісним із вимогами Конституції України.

Водночас Конституційний Суд України вважає, що довічне позбавлення волі як вид кримінального покарання не суперечить приписам частини 1 статті 3, статті 23, частини 2 статті 28 Конституції України, якщо засудженому до такого виду покарання на законодавчому рівні гарантовано право на дострокове звільнення від відбування такого покарання та/або заміну невідбутої частини покарання на більш м`яке покарання.

Довічне позбавлення волі особи без подальшої можливості її звільнення означає урівняння строку довічного позбавлення волі з позбавленням волі до завершення природного життя людини, а отже, заперечує не тільки мету покарання, а й саму сутність людської гідності, ставить під сумнів її абсолютний характер та становить порушення позитивного обов`язку держави захищати гідність людини, а отже, не відповідає частині 1 статті 3, статті 23,частині 2 статті 28, частині 3 статті 63 Конституції України.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 15 травня 2019 року у справі № 757/12726/18-ц (п.36) звернула увагу на те, що 12 березня 2019 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Петухов проти України». У цьому рішенні Європейський Суд визнав, що довічне позбавлення волі засудженого без гарантування йому права перегляду вироку в частині скорочення строку відбування такого покарання та перспективи можливого звільнення суперечить ст. 3 Конвенції.

Для вирішення цієї проблеми держава повинна вжити заходи загального характеру: реформувати систему перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, так, щоб гарантувати у кожному конкретному випадку дослідження того, чи ґрунтується їх тривале ув`язнення на законних пенологічних підставах, а також, щоб дати можливість цим засудженим з певною мірою визначеності передбачити, що вони мають зробити для того, аби питання про їхнє звільнення було розглянуте, та за яких саме умов відповідно до стандартів, вироблених у практиці ЄСПЛ.

Окрім того, Велика Палата Верховного Суду у справі № 1-42/2004 постановою від 08 липня 2020 року вказала, що вдосконалення нормативно-правових актів шляхом прийняття законів, внесення до них змін і доповнень є прерогативою законодавчої гілки влади і не належить до повноважень суду будь-якої інстанції. Адже варто розрізняти повноваження щодо нормотворення, які належать саме законодавчому органу, та повноваження щодо правозастосування, що реалізуються судовими органами в процесі здійснення правосуддя.

06 листопада 2022 року набрав чинності Закон України № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року щодо гуманізації окремих норм кримінального законодавства стосовно застосування покарання у виді довічного позбавлення волі.

Законом № 2690-ІХ внесені зміни до положень ст.81 КК України, якими визначено, що умовно- дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавленням волі на певний строк тощо.

Статтею 5 КК України визначено низку умов, за яких допускається надання зворотної дії закону про кримінальну відповідальність у часі.

Так, відповідно до ч.1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Ці норми кореспондують з нормою ст. 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що положення ст. 81 КК України можуть бути застосовані до засуджених тільки у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавленням волі на певний строк в порядку ст. 82 КК України.

Крім того, заміна призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі можлива і в порядку ст. 87 КК України шляхом помилування.

Отже клопотання засудженої ОСОБА_4 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 537, 539 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Комінтернівський районний суд м. Харкова, а засудженою в той же строк, але з моменту вручення їй ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали оголошено 27.12.2022 року.

Суддя- ОСОБА_1