Справа № 204/5540/22
Провадження №1-кп/204/535/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2022 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого: судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні залу судових засідань Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу, у кримінальному провадженні № 0000386 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 червня 2022 року за обвинуваченням: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України,
за участю: прокурора ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

10 листопада 2022 року на адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу. В обґрунтування клопотання вказала, що протягом судового провадження прокурором не було надано суду жодних реальних доказів, які б стверджували про те, що ОСОБА_3 буде намагатись переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, іншого обвинуваченого у цьому кримінальному проваджені, вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Прокурор посилається на ризики, проте доказів не надає. Якщо ОСОБА_3 буде знаходитись під цілодобовим домашнім арештом, то йому не буде жодного сенсу переховуватись і він буде зважати на факт, що знов може бути обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою. Здійснювати тиск на свідків та потерпілого не має сенсу, в зв`язку з тим, що будь-яких насильницьких дій до потерпілого він не застосовував. Жодних заяв про тиск з боку свідків, потерпілого або іншого обвинуваченого протягом цього часу до суду не надходило. На даний час свідки всі вже допитані. Вчиняти інше кримінальне правопорушення у ОСОБА_3 на меті немає, навпаки він при судовому розгляді бажає довести свою позицію. Прокурор не довів, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, та що більш м`який запобіжний захід не є недостатній. На даному етапі розгляду справи ризики зменшились, пройшов вже досить тривалий час. У ОСОБА_7 є рідна сестра ОСОБА_8 , яка проживає зі своїм чоловіком ОСОБА_9 та дітьми за адресою: АДРЕСА_1 . Чоловік сестри може підтвердити, факт їхнього проживання, оскільки на даний час сестра з дітьми знаходяться за кордоном. ОСОБА_9 може забезпечити своє мешкання для проживання ОСОБА_3 , не заперечує, щоб ОСОБА_3 знаходився у нього вдома у випадку зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт. Він зможе забезпечити харчування та інші потреби ОСОБА_3 . Такий запобіжний захід, як цілодобовий домашній арешт унеможливить всі ризики, які можуть існувати та забезпечить виконання ОСОБА_3 покладених на нього обов`язків.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_4 підтримала своє клопотання та просила його задовольнити.
Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав клопотання свого захисника, просив його задовольнити.
Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання сторони захисту, зазначив, що лише запобіжний захід у виді тримання під вартою здатен запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України. На даний час наявні ризики, які не зменшились. Ризик: можливого переховування обвинуваченого від суду, впливу на свідків та потерпілого, є дійсними та продовжують існувати і на даний час. Крім цього, обвинувачені між собою можуть обговорювати свої дії та показання задля узгодження їх з метою подальшого уникнення від кримінальної відповідальності за вчинене ними діяння. Окрім цього, продовжує існувати ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. На його думку саме запобіжний захід у виді тримання під вартою може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_3 під час судового розгляду кримінального провадження.
Вислухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши клопотання, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні клопотання захисника про скасування запобіжного заходу, з наступних підстав.
28 вересня 2022 року судом було постановлено ухвалу про продовження строків дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 строком на 60 днів, а саме до 26 листопада 2022 року включно, без визначення розміру застави.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
У відповідності до п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.
Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК України).
Згідно з частинами 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються (ч. 5 ст. 131 КПК України).
Щодо ствердження захисника ОСОБА_4 про відсутність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 п. 1 ст. 177 КПК України, суд зазначає наступне.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певний ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» у справі від 23 січня 2012 року № 30671/04 наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
Між тим, суд виходить з вірогідності причетності обвинувачених до вчинення кримінального правопорушення, вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.
Оцінюючи ризик того, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, суд зазначав, що існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення може вдатися до відповідних дій.
На користь реального існування вказаного ризику слід віднести ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_3 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, за яке законом передбачено покарання у вигляді обмеження волі або позбавлення волі на строк до п`яти років, не одруженого, не маючого на утриманні малолітніх дітей, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, офіційно не працевлаштованого та не маючого доведеного джерела доходу.
Окрім цього, слід окремо зазначити, що обвинувачений ОСОБА_3 , будучи раніше судомою особою, та є обізнаним про тяжкість покарання, яке йому загрожує в разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, не бажаючи настання негативних наслідків у виді можливого обмеження або ж позбавлення волі, може вдатися до дій спрямованих на переховування від суду та в свою чергу уникнення від призначеного йому судом покарання.
24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан що дає підстави вважати, що, в умовах, які існують в Україні, викликаних безпрецедентною військовою та нелюдською агресією Російської Федерації проти України, у ОСОБА_3 збільшуються можливості для ухилення від суду, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості належним чином виконувати органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, що в свою чергу погіршує можливість здійснення контролю за поведінкою обвинуваченого.
При цьому, відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію в Україні, як обставину, яка суттєво збільшує ризик переховування обвинувачених від суду, оскільки на частині території України ведуться бойові дії та частина території України тимчасово окупована.
Посилання захисника ОСОБА_4 на те, що ризик переховування від суду відсутній, судом не береться до уваги, оскільки обвинувачений ОСОБА_3 , бажаючи уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення може вдатися до певних дій, а саме виїзду до непідконтрольних територій України з метою подальшого переховування від суду на вказаній території.
Що стосується посилання захисника ОСОБА_4 на відсутність ризику, передбаченого п. 3 ст. 177 КПК України, суд зазначає наступне.
Суд, визначаючи наявність ризику, передбаченого п. 3 ст. 177 КПК України, бере до уваги спосіб та мету з якою обвинувачені вдалися до вчинення вказаного кримінального правопорушення, а також і суспільну небезпеку вказаного діяння. Таким чином, не зважаючи на те, що під час судового розгляду кримінального провадження вже були допитані як свідки, так і сам потерпілий, суд вважає, що ризик, передбачений п. 3 ст. 177 КПК України продовжує існувати на даному етапі судового розгляду.
Що стосується наявності ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 інших кримінальних правопорушень чи можливість продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, суд зазначає, що вчинення кримінального правопорушення обвинуваченими було припинено завдяки правоохоронним органам. Слід окремо зазначити, що обвинувачений ОСОБА_3 , будучи звільненим з місць позбавлення волі, де відбував реальне покарання в травні 2022 року, вже менше ніж через місяць вчинив нове кримінальне правопорушення проти волі, честі та гідності особи, що може свідчити про відсутність у обвинуваченого ОСОБА_3 намагання стати на шлях виправлення та вести правослухняне життя, про його схильність до вчинення кримінальних правопорушень.
Посилання сторони захисту на можливість проживання обвинуваченого ОСОБА_3 в разі зміни йому запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт разом із сестрою ОСОБА_8 , а саме за адресою проживання її сім`ї, судом не береться до уваги, оскільки це не може свідчити про відсутність або ж зменшення ризиків, які були зазначені вище.
Доказів неможливості перебування ОСОБА_3 в умовах Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4» за станом здоров`я, суду надано не було.
Характер та фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення свідчать про підвищену суспільну небезпеку.
Судом розглянута можливість застосування не лише такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, а і всіх інших, більш м`яких, визначених ст. 176 КПК України, проте, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі і такий, як цілодобовий домашній арешт, який просили обрати захисник та обвинувачений, не забезпечать на даний час належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та не зможуть запобігти вказаним ризикам.
З огляду на наведене, суд приходить до висновку про доцільність тримання обвинуваченого під вартою.
Окрім того, вирішуючи клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, суд вважає, що вказаний запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, які наведено вище, а тому у задоволенні поданого клопотання слід відмовити.
Дані, що обвинувачений не може утримуватись в умовах Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4» в матеріалах кримінального провадження відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 110, 176-178, 183, 369, 371, 372, 376 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1