ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/5033/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/23/23 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2023 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

представника потерпілої адвоката ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 серпня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000237 від 10 лютого 2022 року,

в с т а н о в и л а:

цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кугаївці Кам`янець Подільського району Хмельницької області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживає в АДРЕСА_2 , не працюючого, одруженого, має на утриманні одну неповнолітню дитину, раніше не судимого визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) місяців арешту.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту його фактичного затримання на виконання цього вироку.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 з 2021 року умисно, систематично вчиняє психологічне та фізичне насильство щодо своєї тещі ОСОБА_11 , що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя останньої за наступних обставин.

Так, згідно постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24.12.2021 року за № 607/20060/21, ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні адмі6нстративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.173-2 КУпАП, а саме 31.10.2021 року та 01.11.2021 року ОСОБА_7 вчинив насильство в сім`ї відносно своєї тещі - ОСОБА_9 , про що були складені протоколі про вчинення адміністративних правопорушень: ВАБ № 477553 та ВАБ № 477534 від 01.11.2021 року.

Крім цього, ОСОБА_7 продовжуючи свої умисні, протиправні дії, спрямовані на систематичне заподіяння психологічних страждань своїй тещі - ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи негативні наслідки, маючи прямий умисел спрямований на вчинення домашнього насильства відносно останньої, 09.02.2022 року близько 20 години, перебуваючи за місцем свого проживання, що знаходиться на АДРЕСА_2 , безпідставно розпочав словесний конфлікт із своєю тещею - ОСОБА_9 , в ході якого висловлювався нецензурною лексикою, висловлював погрози застосування фізичної сили та фізичної розправи, шарпав за верхній одяг та за руки, штовхав останню.

Внаслідок систематичних протиправних дій ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_9 . Завдано психологічних та фізичних страждань, що призвело до розладів її здоров`я та погіршення якості життя, що виразилось у втраті повноцінного сну та відпочинку, втраті смооцінки та позитивних емоцій, зростання емоційної напруженості, підвищення рівня тривоги та негативних переживань.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вважає вирок незаконним і просить його скасувати.

Вказує, що суд першої інстанції зробив висновки, що не підтверджуються дослідженими у справі доказами; не взяв до уваги доказів, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, взяв до уваги одні і відкинув інші без належного обґрунтування.

Звертає увагу, що суд поклав у основу обвинувачення показання потерпілої ОСОБА_9 , яка є зацікавленою особою, а також вибірково послався на окремі твердження свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , та ОСОБА_14 , які безпосередніми очевидцями події, що мала місце 09.02.2022 р. не були.

Вказує, що показання потерпілої ОСОБА_9 є непослідовні, неузгоджені, взаємосуперечливі як із показаннями, як із показаннями наданими нею в судовому засіданні, так і з іншими доказами у справі.

Аналізуючи показання свідків сторони обвинувачення ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , зазначає, що вони не свідчать про вчинення ним домашнього насильства.

Натомість, звертає увагу на показання свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які фактично, на думку апелянта, спростовують доводи обвинувачення щодо наявності в його діях складу інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 16.05.2022 р. у справі за заявою ОСОБА_9 , яким встановлено обмежувальний припис щодо нього, апелянт вважає неналежними доказом, оскільки це рішення не містить даних про обставини, що мали місце 09.02.2022 р. за місцем проживання потерпілої, а також не містить даних щодо можливих фактів домашнього насильства 31.10.2022 р. та 01.11.2022 р., які могли б утворити систематичність відносно епізоду 09.02.2022 р.

Оскільки стороною обвинувачення не надано документів щодо прийняття заяви від потерпілої на лінію 102 від 09.02.2022 р., то це, на думку апелянта, ставить під сумнів її звернення у поліцію того дня і викликає сумнів у самій події злочину.

Звертає увагу, що будь-яких документів, висновків експертиз, виписок з медичних документів, що є доказами визначення шкоди, як обов`язкової складової об`єктивної сторони злочину, стороною обвинувачення не надано, а формулювання наслідків злочину є лише дослівним цитуванням диспозиції статті 126-1 КК України.

Заперечує факти вчинення домашнього насильства по відношенню до потерпілої 31.10.2021 р. та 01.11.2021 р., за що його було притягнуто до адміністративної відповідальності постановою Тернопільського міськрайонного суду від 24.12.2021 р.

Акцентує на тому, що між ним та потерпілою ОСОБА_9 тривалий час існують складні сімейні стосунки, однак без вчинення домашнього насильства з його боку.

Вважає, що сумнівний характер обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, а також докази, досліджені у судовому засіданні, як окремо, так і в своїй сукупності, не узгоджуються із стандартом доказування поза розумним сумнівом.

Стверджує, що суд допустив формальний підхід до розгляду кримінального провадження, фактично не проаналізував докази, на які посилався захисник обвинуваченого, і не зазначив переконливих мотивів, з яких визнав такі доводи необґрунтованими.

Узагальнюючи свої доводи, апелянт зазначає, що твердження про його винуватість, всупереч вимог ст.62 Конституції України, побудовано на припущеннях, а також, що досудовим слідством та судом не встановлені достатні докази для доведення його винуватості і вичерпані можливості їх отримати.

Просить скасувати вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.08.2022 р. та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливості їх отримати.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу та, навівши аналогічні, викладеним у ній мотиви, просять скасувати вирок суду першої інстанції та закрити провадження у справі відповідно до п.3 ч.1 ст.284 КПК України; перевіривши матеріали кримінального провадження; провівши частково судове слідство; обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Цих вимог суд першої інстанції дотримався.

Як встановлено перевіркою матеріалів справи, досудове та судове слідство проведено з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону. Таких порушень цього закону, які були б істотними і могли б потягнути за собою скасування судового рішення, у справі не допущено.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам справи і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені у судовому засіданні, належно оцінені судом і детально викладені в вироку.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на послідовних, незмінних протягом усього часу досудового та судового слідства, узгоджених між собою в деталях показаннях потерпілої ОСОБА_9 , з яких слідує, що обвинувачений ОСОБА_7 тривалий час, систематично вчиняє відносно неї домашнє насильство, у зв`язку з чим вона неодноразово зверталася в поліцію і його притягували до адміністративної відповідальності. При цьому, потерпіла зазначила, що ОСОБА_7 є її зятем і проживає у належній їй на квартирі близько 27 років.

Детальніше потерпіла ОСОБА_9 , яка допитувалась судом як першої, так і апеляційної інстанції повідомила, що 09 лютого 2022 року у вечірній час, в приміщенні квартири АДРЕСА_3 , обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, розпочав з нею конфлікт, кричав до неї, нецензурно висловлювався, погрожував фізичною розправою та наніс три удари долонею їй по обличчю, після чого вона вибігла з квартири та викликала поліцію.

Твердження апелянта про те, що ОСОБА_9 є зацікавленою особою і, з цих мотивів, суд безпідставно прийняв до уваги її свідчення, колегія суддів вважає безпідставними.

ОСОБА_9 є потерпілою особою у даному кримінальному провадженні і її показання є самостійним видом доказів, що являє собою відомості про будь-які обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Оцінка таких доказів проведена судом у відповідності до ст.94 КПК України на підставі всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження.

Окрім того, показання потерпілої ОСОБА_9 щодо вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 відносно неї домашнього насильства об`єктивно стверджується іншими доказами, які були предметом дослідження суду першої та апеляційної інстанції.

Так, згідно заяви на ім`я начальника Тернопільського РУ поліції в Тернопільській області від 10 лютого 2022 року потерпіла ОСОБА_9 повідомила про факт домашнього насильства напередодні 09 лютого 2022 року зі сторони ОСОБА_7 (а. п.28)

Відсутність доказів щодо прийняття заяви від потерпілої на лінію 102 від 09.02.2022 р., про що зазначається в апеляційній скарзі, на переконання колегії суддів жодним чином не ставить під сумнів факт звернення потерпілої у поліцію і подання нею вищевказаної заяви.

Допитаний судом першої та апеляційної інстанції свідок ОСОБА_12 повідомив, що він як інспектор сектору протидії домашньому насильству неодноразово прибував за викликом ОСОБА_9 по місцю її проживання, з приводу її скарг на свого зятя ОСОБА_7 щодо вчинення ним домашнього насильства. При цьому, ОСОБА_7 часто перебував у нетверезому стані. Декілька раз відносно ОСОБА_7 складалися протоколи про адміністративне правопорушення та термінові заборонні приписи стосовно кривдника. Також, не пригадуючи саме дати 09 лютого 2022 року, повідомив, що виїжджав на виклик у вечірню пору доби за місцем проживання ОСОБА_9 та був свідком того, що ОСОБА_7 , будучи з явними ознаками алкогольного сп`яніння, ображав потерпілу нецензурною лайкою та погрожував їй розправою.

З показань свідка ОСОБА_13 в суді першої інстанції встановлено, що вона проживає у квартирі, яка знаходиться неподалік від квартири, в якій живуть ОСОБА_9 та її зять ОСОБА_7 із своєю сім`єю. При цьому, вона постійно чує в їх квартирі сварки, після яких ОСОБА_9 часто вибігає на загальний коридор і стукає в двері сусідніх квартир з проханням про допомогу.

Щодо подій 09 лютого 2022 року, свідок зазначила, що на початку лютого під час конфлікту в квартирі ОСОБА_9 вона чула як ОСОБА_7 висловлювався нецензурною лайкою.

Свідок ОСОБА_14 , яка є сусідкою ОСОБА_9 , також підтвердила, що потерпіла неодноразово прибігала жалітися до неї на свого зятя ОСОБА_7 і, в тому, числі 09 лютого 2022 року.

Наведеними вище доказами, на переконання колегії суддів, доведено факт вчинення ОСОБА_7 домашнього насильства обвинуваченим ОСОБА_7 по відношенню до потерплої ОСОБА_9 , яке мало місце 09 лютого 2022 року.

Доводи апелянта стосовно того, що показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 не свідчать про вчинення ним домашнього насильства, на переконання колегії суддів, носять суб`єктивний характер і є непереконливими, оскільки їх свідчення у своїй сукупності, а також з урахуванням інших досліджених судом доказів, підтверджують обставини інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення.

Що стосується показань свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , на яких наголошує сторона захисту, то колегії суддів звертає увагу, що хоча й вони заперечили вчинення ОСОБА_7 інкримінованих йому дій, проте фактично ними підтверджено факти неодноразових конфліктів між обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілою ОСОБА_9 , а оцінка вказаними свідками подій, які мали місце 09 лютого 2022 р. базується на характеристиці ОСОБА_9 свідком ОСОБА_15 , яка є дочкою потерпілої і дружиною обвинуваченого. При цьому, свідок ОСОБА_16 (брат обвинуваченого ОСОБА_7 ), в період інкримінованих обвинуваченому дій не був присутній під час конфлікту і оцінку вказаних обставин надавав виходячи із своєї суб`єктивної оцінки стосунків ОСОБА_7 з ОСОБА_9 .

Обов`язковою ознакою кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК, є систематичність вчинення насильства, тобто повторюваність його епізодів протягом певного часу, з огляду на що будь-які попередні епізоди домашнього насильства входять до предмета доказування обвинувачення за ст. 126-1 КК.

Систематичність вчинення домашнього насильства обвинуваченим ОСОБА_7 стверджується постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 грудня 2021 р., відповідно до якої ОСОБА_7 визнаний винним у двох епізодах домашнього насильства по відношенню до своєї тещі ОСОБА_9 , вчинених ним 31 жовтня 2021 року та 01 листопад 2021 р. за місцем свого проживання в квартирі АДРЕСА_4 . (а. п.43)

Ці ж обставини стверджуються рапортом співробітника поліцїі, за змістом якого 01.11.2021 р. об 11 год. 53 хв. надійшло повідомлення про вчинення домашнього насильства ОСОБА_7 31.10.2021 року близько 20 год. 30 хв., потерпілою від якого є ОСОБА_9 (а. п.42)

Терміновим заборонним приписом стосовно кривдника № 225942 зафіксовано, що 01.11.2021 р. о 19 год. 20 хв. ОСОБА_7 за місцем свого проживання вчинив домашнє насильство відносно своєї тещі ОСОБА_9 .

Згідно довідки, складеної начальником СПДН ВП ПП Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області 15.02.2022 р. за вих. № 1980, ОСОБА_7 з 01 листопада 2021 року перебуває на профілактичному обліку за вчинення домашнього насильства. Цією ж довідкою підтверджено, що відносно ОСОБА_7 01 листопада 2021 року складено два протоколи про адміністративне правопорушення, передбачені ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Доводи сторони захисту про неналежність як доказу рішення суду першої інстанції про притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності за ст.173-2 ч.1 КУпАП, з тих мотивів, що воно прийнято без участі останнього, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки ОСОБА_7 в подальшому був ознайомлений з вищевказаною постановою суду, однак не оскаржував її.

Окрім того, предметом дослідження місцевого суду були докази, які підтверджують систематичність вчинення домашнього насильства ОСОБА_7 , окрім інкримінованих йому епізодів 31 жовтня 2021 року, 01 листопад 2021 р. та 09 лютого 2022 р., що, в свою чергу, також підтверджує доведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України.

Стосовно рішення Тернопільського міськрайонного суду від 16.05.2022 р. у справі за заявою ОСОБА_9 , яким встановлено обмежувальний припис ОСОБА_7 і яке апелянт вважає неналежними доказом, то колегія суддів зазначає, що вирок суду першої інстанції не містить посилань на вказане судове рішення як доказ доведеності вини ОСОБА_7 .

Відповідно до ст.126-1 КК, за якою ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, домашнє насильство це умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Виходячи із змісту диспозиції вказаної правової норми, колегія суддів вважає, що інкриміновані обвинуваченому у даному кримінальному провадженні наслідки домашнього насильства у виді фізичних, психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої, як обов`язкова складова об`єктивної сторони злочину, є оціночним поняттям, яке характеризується комплексом встановлених судом обставин, які свідчать про відповідний стан потерпілої особи від дій, що кваліфікуються як домашнє насильство.

Тому, відсутність документів, висновків експертиз, виписок з медичних документів, як доказ заподіяння шкоди, яка в даному випадку визначена як фізичні психологічні страждань та погіршення якості життя потерпілої, на що звертає увагу обвинувачений в апеляційній скарзі, не свідчить про відсутність в його діях складу інкриміновано злочину і не впливає на доведеність його винуватості.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що підстав для сумніву в правильності оцінки зібраних досудовим слідством та досліджених судом першої інстанції доказів щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні дій, які кваліфікуються як домашнє насильство, в колегії суддів немає.

Суд першої інстанції належним чином дослідив всі докази по справі, дав їм правильну юридичну оцінку і обґрунтовано прийшов до висновку про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_7 ознак злочину, передбаченого ст.126-1 КК України.

При перевірці справи в апеляційному порядку не виявлено будь-яких обставин, які не були предметом перевірки суду першої інстанції і вплинули б на висновок суду та тягнули за собою скасування вироку, про що ставить питання сторона захисту, а тому підстав для для скасування вироку суду та задоволення апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 серпня 2022 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді