Справа № 296/975/19
Вирок

Іменем України

09 березня 2023 року м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира в складі :

головуючого ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

представника потерпілого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомир, українця, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, з середньою спеціальною освітою, працюючого водієм ТОВ «Нострада», проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ст. 122 ч. 1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

02 березня 2018 року близько 16 години 00 хвилин в приміщенні коридору біля вхідних дверей квартири АДРЕСА_2 між раніше невідомим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виник словесний конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, у ході якого у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, у вказаний час, місці та за вказаних обставин ОСОБА_4 , знаходячись перед ОСОБА_5 , котрий в той момент зсередини закривав металеві двері, що ведуть до квартири АДРЕСА_3 , при цьому тримаючись за бік дверей таким чином, що його пальці виглядали на зовнішню сторону дверей, раптово наніс сильний удар своєю правою ногою в металеві двері, котрі від даного удару зачинились, вдаривши по пальцям ОСОБА_5 .

В результаті вказаних дій ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми правої кисті, забійної рани на 2-му пальці кисті та перелому основної фаланги пальця, які відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Своїми умисними діями, які виразились в заподіянні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого злочину не визнав повністю та в судовому засіданні пояснив наступне.

02 березня 2018 року він зранку поїхав до візового центру в м.Києві, де був після обіду, потім поїхав в Бородянку всім сказав, що відкрив візу та з виїжджає га межі України і з ним 03.03.2018 року власниця квартири розрахувалася.

02.03.2018 року після обіду в м. Києві та вул. Автозаводській він вчинив ДТП з участю свідка ОСОБА_9 , з яким розрахувався на місці та отримав відповідну розписку.

До м. Житомира повернувся лише 03.03.2018 року.

З ОСОБА_5 особисто знайомий не був, був знайомий з ОСОБА_10 , оскільки вона намагалась калясничну, перевести у квартиру за приватизувати її. ОСББ з нею судилося, тому він її бачив декілька разів в суді.

Вина ОСОБА_4 підтверджується-

-показаннями потерпілого ОСОБА_5 , який пояснив що за адресою в АДРЕСА_4 , де сталась вказана подія, були присутні два робітники, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , вони були запрошені, аби виносити меблі. Раніше обвинуваченого він ( потерпілий) не бачив. В той день обвинувачений був одягнений в темну куртку, в руках в нього був пакет. Коли він ( потерпілий) почав закривати двері, відчув по руці удар. Правою рукою він ( потерпілий) закривав двері, брав двері не за ручку, а за бік дверей пальці руки були назовні. Він думає, що удар був нанесений ногою, оскільки удар був сильний, такий удар не міг був нанесений кулаком. Він ( потерпілий) просто закривав двері, говорив обвинуваченому : «Почекайте, не заважайте». Він не очікував, що буде нанесений удар. Після цього обвинувачений вискочив на вулицю. Хлопці намагались його затримати, він вискочив із центрального входу і побіг, хоч він ( потерпілий) показував, що той йому зламав палець. Після цього було багато крові та він ( потерпілий) одразу поїхав у лікарню. Вказане приміщення було передане ОСОБА_10 . Під час вказаного конфлікту вона була присутня разом із двома робітниками на місці події. У поліцію повідомлення поступило із лікарні. Мене до вказаного приміщенні викликали робітники, оскільки якийсь громадянин заважав виносити меблі, меблі були його. Раніше квартира за адресою АДРЕСА_4 раніше належала підприємству «Тайс 1», де був він ( потерпілий) власником. Його друзі, яких він попросив, вивозили меблі, які належали даному підприємству. ОСОБА_13 викупила дану квартиру та фактично вона там проживає.

-поясненням свідка ОСОБА_14 , який в судовому засідання пояснив що із ОСОБА_15 він знайомий давно, познайомились десь 10 років тому, коли той купував в нього ( свідка) саджанці. Він на підприємстві, де керівником був ОСОБА_15 , не працював. Його ОСОБА_15 попросив допомогти вивезти із квартири меблі. Він погодився. До вказаної квартири по АДРЕСА_5 вони їхали на автомобілі південно-корейського виробництва зеленого кольору, за кермом даного автомобіля був ОСОБА_15 . Із вказаної квартири вони встигли винести одну шафу, іншу винести не встигли. Моменту нанесення ОСОБА_15 удару обвинуваченим він не бачив лише чув, як потерпілий до обвинуваченого сказав: «подивись, що ти наробив, ти мені пальці розтрощив». Однак на місці події він особисто бачив обвинуваченого;

-поясненням свідка ОСОБА_10 , яка пояснила, що вона працює в ОСОБА_16 ПП «Тайс 1» колись орендувало дане приміщення, потім його приватизували, і вона викупила дане приміщення в його підприємства. Речі із даної квартири вивозили 2 березня, а туди вона заселилась 7 березня. Обвинувачений та потерпілий стояли при вході до квартири, вона стояла навпроти, на початку кімнати. У вказаній квартирі на даний момент вона проживає. ОСОБА_15 тримав самі двері, а саме дверне полотно. Бойко бачив, де пальці ОСОБА_15 . На ОСОБА_17 була тепла синя куртка, темна спортивна шапка і пакет в руках. Момент нанесення удару по пальцях ОСОБА_15 вона бачила. Одночасно виходили та ОСОБА_17 вдарив по руці ОСОБА_15 . Коли потерпілий тримався за двері, він знаходився в коридорчику перед кімнатою, в коридорі квартири. Двері відкриваються назовні. Обвинувачений спочатку стояв у квартирі. В момент нанесення удару він стяв зовні. Вона стояла у квартирі на відстані метра від потерпілого, який також знаходився у квартирі. Коли він стояв за дверима, його обличчя вона не могла бачити. Він виходив із квартири і в цей момент був удар. Більше нікого поблизу не було, вони одразу побігли в коридор. Потерпілий побіг за ОСОБА_17 , сказав, що той йому зламав палець. По всій підлозі була кров, біля ліфта, біля поштових ящиків. Обличчя обвинуваченого в момент нанесення удару потерпілому я не бачила. Поліція приїхала через 15 хв з моменту виклику. ОСОБА_15 поїхав у лікарню, потім вони поїхали у відділ поліції давати свідчення, після чого ходили та шукали свідків події. У потерпілого на пальці була глибока рана і палець був розбитий на дві частини.

-поясненням свідка ОСОБА_18 , який в судовому засіданні пояснив, що по меблі він приїхав разом із ОСОБА_19 . Обвинувачений ногою наніс удар по дверях. Після чого ОСОБА_17 та ОСОБА_15 вийшли та почались розбиратись, він їх розборонив. Бачив як із правої руки ОСОБА_15 йшла кров. Із ОСОБА_15 він ( свідок) знайомий давно. Він просто його добрий знайомий. Виносити меблі він ( свідок) робив це безоплатно. На фірмі ОСОБА_15 він не працював. Потім ОСОБА_15 поїхав у травмпункт. Обвинувачений після цього десь пішов. Він не намагався обвинуваченого затримати. Обвинувачений і до цього рвався у кімнату, де були вони. ОСОБА_15 був всередині кімнати, а обвинувачений був ззовні. Він ( свідок) заходив з вулиці. На вулиці ще стояв ОСОБА_20 . Він ( свідок) відкривав двері та побачив, що був нанесений удар. Одну шафу він із ОСОБА_20 вже винесли, а коли піднімався знов у кімнату, то побачив удар. Однак не пам`ятає, чи по дверях був нанесений удар ногою;

- протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 02.03.2018 року;

- протоколом огляду місця події від 02.03.2018 року (з 20.25 год. по 21.00 год), відповідно до якого з участю потерпілого було оглянуто ділянка, що розташована біля вхідних дверей до квартири АДРЕСА_2 . Під час проведення вказаної слідчої дії біля вказаної квартири було виявлено сліди бурого кольору;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 15.03.2018 року, відповідно до якого потерпілий на місці події вказав на обставини заподіяння йому тілесних ушкоджень;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 20.03.2018 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_18 на місці події вказав на обставини заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, які за своїм вмістом були повністю підтверджені свідком в суді;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.03.2018 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_5 впізнав за фото ОСОБА_4 , який заподіяв йому тілесні ушкодження;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.03.2018 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_10 впізнала за фото ОСОБА_4 , як особу, що заподіяла тілесні ушкодження потерпілому;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.01.2019 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_14 впізнав за фото ОСОБА_4 , як особу, що заподіяла тілесні ушкодження потерпілому;

- відповідно до висновку судово- медичної експертизи № 449 у потерпілого виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми правої кисті, забійної рани на 2-му пальці кисті та перелому основної фаланги пальця, які відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я;

- вказаний висновок був повністю підтверджений допитом судово - медичного експерта ОСОБА_21 , яка надала роз`яснення щодо медичної документації, яку оглядала при складанні висновку та надала вказану документацію суду та учасникам для огляду.

Оцінивши викладені докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Посилання сторони захисту на те, що висновок судово-медичного експерта є недопустимими доказами в розумінні ч. 1 ст. 223 ст. ст. 104 КПК України, суд вважає безпідставними.

Згідно ст. 49 Конституції України кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно.

Отримавши тілесні ушкодження, потерпіла особа відповідно до вимог закону звертається в органи поліції для повідомлення про вчинення кримінального правопорушення та отримання направлення в бюро СМЕ до реєстрації кримінального правопорушення в ЄРДР для фіксації тілесних ушкоджень.

Таким чином, наявність заяви потерпілого, підтвердженої актом судово- медичного обстеження, випискою із медичної карти, дає законні підстави для внесення її заяви в ЄРДР із попередньою кваліфікацією правопорушення, тобто відповідно до ст. 91 КГЖ є одним із доказів події правопорушення.

Також, відповідно до ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь- які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Під час судового розгляду та дослідження письмових документів (доказів) вказані порушення стороною захисту не доведені та судом не здобуті.

При цьому, підстави для обмовлення обвинуваченого в судовому засіданні стороною захисту не доведені та судом не здобуті.

Показаннями свідків з боку захисту було зазначено наступне.

Свідок ОСОБА_22 , в судовому засіданні пояснила, що вона 02 березня після 15.00 год. заходила до квартири ОСОБА_17 , бо хотіла, аби він був присутній на зборах, оскільки він має технічку професію та міг допомогти із електрикою. Сам ОСОБА_17 є членом правління нашого ОСББ. Однак його дружина сказала, що ОСОБА_17 немає, він у ОСОБА_23 та його на зборах не буде. Ознак бійки біля спірної квартири вона не бачила. Все було тихо. Двері у квартирі 1-а постійно були закриті, вона ( свідок) їх ніколи не смикала. Коли б щось трапилось, якісь конфліктні ситуації були б, то вона б про все знала б, їй про це сказали б. Слідів крові вона не бачила, ніде нічого не було видно, автомобіля поліції вона не бачила. Того вечора ОСОБА_24 приходила до неї із криками. Вона (свідок) конкретно із нею не конфліктувала. Позов у суд подали, оскільки не знали, на якій підставі ОСОБА_24 займає колясочну. Двічі її ( свідка) викликали до міської ради із вимогою видати ОСОБА_24 довідку. Рішення по даній справі є, виносила суддя ОСОБА_25 . Із ОСОБА_24 та мешканцями їхнього будинку існують неприязні стосунки. Судов засідання відбувались за участі міської ради, фірмою «Тайс» та ОСОБА_24 . Вона ( свідок) була присутня на всіх судових засіданнях. ОСОБА_17 , коли був у місті, то приходив на засідання, а коли був відсутній, то приходила його дружина. Наступного дня, після того, як були збори та на які ОСОБА_17 не прийшов, вона ( свідок) не пам`ятає, чи бачила ОСОБА_17 .

Свідок ОСОБА_26 в судовому засіданні пояснила, що до неї додому приходила поліція та повідомила, що її чоловік обвинувачується у побитті ОСОБА_15 . Коли вона спитала, яким чином це трапилось, оскільки на той момент його не було, так як він знаходиться на роботі за кордоном. Працівники поліції сказали, що коли чоловік з`явиться вдома, то щоб приїхав у відділок поліції. Вона про це написала відповідну розписку. Це була десь середина чи кінець березня місяця 2018 року. Її чоловік поїхав у лютому того ж року в ОСОБА_27 чи Київську область на роботу, оскільки там чекав на відкриття візи за кордон. 02.03.2018 року ОСОБА_28 не було вдома, оскільки він їй зателефонував та повідомив, що він їде отримувати візу. Також в цей день до неї приходила голова ОСББ та сказала, що будуть збори правління і щоб її чоловік з`явився на збори. Вона ( свідок) попередила голову ОСББ, що чоловіка на зборах не буде. 02.03.2018 р. їй подзвонив чоловік та повідомив, що йому треба закінчити роботу та отримати гроші і що вдома його не буде. Цього ж дня його вдома не було, а приїхав додому 4 березня після обіду. 02.03.2018 р. вона була на роботі, а потім вдома, і пізніше дізналась від працівників поліції, що сталось. Вона точно не пам`ятає, де її чоловік проживав 02.03.2018 р., коли був на роботі в Києві чи Київській області. Крім того її чоловік був позивачем до фірми «Тайс», по колясочній. Станом на 02.03.2018 р її чоловіка в ОСОБА_29 не було.

Свідок ОСОБА_30 в судовому засіданні пояснила, що обвинувачений ОСОБА_31 -її батько. До неї 04 березня 2018 р. прийшли у гості батьки, була якраз неділя. Тато сказав, що отримав візу. Після цього декілька разів до мами приходили із поліції та шукали батька. Мама була зайнята на роботі, тому сказала їй сходити в поліцію та дізнатись, що трапилось, чому батька шукають. В поліції вони із чоловіком були 20 березня, слідчому сказали, що батька немає в Житомирі. Її чоловік запропонував батьку подзвонити на ОСОБА_32 та з ним поспілкуватись, на що слідчий повідомив, що не треба. Свідком даної події вона не була. Їй навіть слідчий не повідомив, хто обвинувачений, а хто потерпілий, та що трапилось насправді. Обвинувачений був у Києві, 02 березня отримував візу. Батько після того, як отримав візу, подзвонив та повідомив що додому буде повертатись у неділю. Вона ( свідок) сказала, аби він зразу їхав до неї додому, щоб побачитись, оскільки на невизначений час міг поїхати за кордон.

Свідок ОСОБА_33 в суді показав, що обвинувачений ОСОБА_17 -це його тесть. ОСОБА_31 був на заробітках у ОСОБА_23 на будівництві. 4 березня 2021 р. приїхав додому в Житомирі та він із дружиною запросили на вечерю. Через декілька днів після цього до тещі приходили із поліції. Пізніше він із дружиною поїхали до поліції, вийшли на зв`язок зі слідчим, із розмови з ним не зрозуміли, про що мова, чому тестя розшукують. 02 березня 201 року обвинуваченого точно не було в Житомирі.

Свідок ОСОБА_9 , який в судовому засіданні пояснив, що обвинувачений та потерпілий не є його родичами. Обвинувачений попросив його підтвердити, як в певний час та день у нього була певна ситуація, а саме 02.03.2018 року обвинувачений ОСОБА_17 в`їхав в бампер його автомобіля, сталась невеличка ДТП, ОСОБА_17 відшкодував йому шкоду тому поліцію вони не викликали. ДТП сталось в м. Києві по вул. Автозаводській, точної адреси він ( свідок) не знає. Він ( свідок) написав розписку ОСОБА_17 , що не має до нього претензій, оскільки ситуація була незначна. Саме ДТП сталось в другій половині дня, але все вирішилось мирно. Удар стався у задній бампер його автомобіля, але стояв фаркоп, удар не був значний, він замортизував. ОСОБА_17 сплатив мені тисячу. Цього вистачило, аби заполірувати пошкодження. Розписка була він її писав обов`язково ще й сфотографував собі. Мобільним телефоном із обвинуваченим він ( свідок) обмінялись, коли б йому не вистачило на ремонт, то ОСОБА_17 мав доплатити. Ремонтував він ( свідок) свій автомобіль Шкода Фабія в м. Житомирі по вул. Танкістів, 1 чи 2, точно не пам`ятає адресу. Минулого року йому ( свідку) дзвонив ОСОБА_17 та просив розповісти про ситуацію що сталась, про ДТП, аби він підтвердив. що він його ( свідка) «стукнув». Дату ДТП він ( свідок) запам`ятав, оскільки в нього був день народження та він їхав забирати дитину зі школи.

Свідок ОСОБА_34 в судовому засіданні пояснив, що обвинувачений та потерпілий йому не родичі. Із обвинуваченим ОСОБА_17 знайомий давно, десь із 1991 року, разом їздили в Росію на роботу. Він ( свідок) працює в будівельній сфері, робить ремонти. У 2018 році він ( свідок) працював у м. Бородянка Київської області. Разом із ним працював і ОСОБА_17 . На роботу їх наймала ОСОБА_35 , там вони обоє працювали неофіційно. Але тоді ОСОБА_17 чекав візу, в нього був вільний час, то вони обоє працювали. 02 березня 2018 року ОСОБА_17 їздив отримувати візу, здається, їздив в англійське посольство, повернувся після обіду. Повідомив, що отримав візу та треба буде їхати у відрядження. Він декілька днів був на будівництві, оскільки чекав гроші. Також ОСОБА_17 повідомив йому ( свідку), що коли їздив по візу, то потрапив у ДТП, але він розрахувався та все нормально, також казав що на нього завели якусь кримінальну справу. В той день, коли ОСОБА_17 їздив по візу, приїхав після обіду та із будівництва він більше нікуди не їздив, бо йому ще треба було закінчити роботу. Після ДТП у нього була пошкоджена машина, було видно подряпини. Ночували вони обоє там, де працювали, це був новострой, працювали обоє допізна, оскільки треба було доробити роботу. В ОСОБА_36 повернувся 3 чи 4 березня 2018 року. ОСОБА_17 отримав робочу візу. Після того, як він поїхав із ОСОБА_37 , він телефонував по байберу, мабуть, із-за кордону, телефонував десь через 2 тижні, десь 12 чи 15 березня. 01 березня 2018 року ОСОБА_17 нікуди із місця роботи не їздив, вони обоє були на роботі, був робочий процес. Із ними розрахувались за роботу десь 3 чи 4 березня, власниця приймала на роботу та розраховувалась.

Свідка ОСОБА_35 в судовому засіданні пояснила, що обвинувачений та потерпілий їй не родичі. ОСОБА_38 їй знайомий, він у квартирі їй робив ремонт. Працював він разом із ОСОБА_39 , працювали в лютому та до початку березня. На початку березня, десь 2 чи 3 березня вона із ними розрахувалась. ОСОБА_17 із ОСОБА_39 вона замовляла робити ремонт, а саме покласти плитку та зробити оздоблення стелі. Вранці 02 березня їй подзвонив ОСОБА_39 та замовив гроші та щоб вона розрахувалась, а вона тоді 03 березня принесла гроші для розрахунку. ОСОБА_17 при розрахунку був присутній. Обох працівників під час ремонту вона бачила постійно, коли приходила. 02 березня вона точно бачила на квартирі ОСОБА_17 . Це було увечері, десь після 18 години, коли прийшла на квартиру, бо на вулиці вже було темно. ОСОБА_39 вона ( свідок) найняла на роботу десь після новорічних свят у 2018 році, а ремонт робили цілий лютий місяць. Бойка бачила в лютому вже на квартирі, коли ходила перевіряти роботу. ОСОБА_39 їй повідомив, що буде брати собі в допомогу ще одну людину. І вже по матеріали вони їздили втрьох.

Суд вважає зазначені вище показання такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Свідки ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_26 , ОСОБА_42 являються близькими родича та близькими друзями, що вказує на їхню упередженість при наданні показів. Також, суду не надано доказів при доведенні перед судом їх переконливості.

Надана стороною захисту розписка про ДТП за участю ОСОБА_4 викликає сумнів у її достовірності, щодо самого факту ДТП та (або) дати вчинення даного ДТП, оскільки вказана розписка була пред`явлені до суду після спливу тривалого часу після 02.03.2018 року та не була посвідчена нотаріусом.

Щодо інших наданих захистом документів, а саме товарних чеків, то у них не відображено будь - якої інформації, яка б могла підтвердити факт відсутності ОСОБА_4 у м. Житомирі.

Також, показання учасника ДТП ОСОБА_9 , є сумнівними, оскільки під час надання показів 06.01.2022 року він чітко пам`ятав, що подія відбулась саме 02.03.2018.

Щодо показів ОСОБА_9 , ОСОБА_42 , ОСОБА_35 , слід звернути увагу, що жоден з них не зміг вказати точної години перебування ОСОБА_4 у м. Києві та смт. Бородянка, Київської області. Вказані покази свідків жодним чином не підтверджують факт відсутності ОСОБА_4 у м. Житомирі.

Крім того, враховуючи досліджені судом докази сторони обвинувачення, суд приходить до наступного.

Сам обвинувачений під час надання суду показів підтвердив, що він знайомий з свідком ОСОБА_10 , яка в суді підтвердила, що була очевидцем заподіяння обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілому та впізнала його за фото.

Свідок ОСОБА_14 безпосередньо бачив обвинуваченого на місці події перед тим, як потерпілий отримав тілесні ушкодження. Також даний свідок впізнав обвинуваченого за фото.

Свідок ОСОБА_18 був очевидцем, як саме обвинувачений наніс удар по дверях, внаслідок чого потерпілий отримав тілесні ушкодження. Крім того, даний свідок впізнав обвинуваченого, як особу, яка заподіяла тілесні ушкодження потерпілому за фото.

На підставі викладеного суд вважає винуватість обвинуваченого доведеною повністю та кваліфікує його дії за ст. 122 ч. 1 КК України, як умисні дії, які виразились в заподіянні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Злочин, передбачений ст. 122 ч.1 КК України, є нетяжким.

Обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується позитивно, на даний час працює, має на утриманні неповнолітню дитину, на обліку в нарко та псих диспансерах не перебуває.

Обставини, що пом`якшують або що обтяжують покарання обвинуваченому по справі не виявлені.

Крім того, суд враховує, що обвинувачений в період з 03.04.2018 року по 26.01.2019 року перебував у розшуку, в зв`язку з чим провадження по даній справі було зупинене.

Відповідно до досудової доповіді, наданої органом пробації, який вважає, що виправлення ОСОБА_4 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе.

На підставі викладеного суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства можливе, тому призначає йому покарання у виді обмеження волі з випробуванням.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 122 ч.1 КК України, та призначити йому покарання у виді трьох років обмеження волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 ч.1 КК України, звільнити засудженого від відбування покарання у виді обмеження волі, термін випробування встановити на один рік 6 міс.

Зобов`язати засудженого : періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

На вирок може бути подана апеляція до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1