Єдиний унікальний номер № 285/2791/22
Провадження № 1-кп/0285/455/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2022 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючої судді…………...…… ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання...... ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора……………………….. ОСОБА_3 ,
обвинуваченого…………………. ОСОБА_4 ,
потерпілої...................................... ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду
кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.06.2022 за №0000386,
по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

громадянина України, українця, з середньою освітою, розлученого,

який не працює,

раніше не судимий в силу ст.89 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення,
передбаченого ст.126-1 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_6 систематично, в період часу із 14 вересня 2021 року по 07 червня 2022 року, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , вчиняє домашнє психологічне насильство відносно своєї матері ОСОБА_6 , за що неодноразово був притягнутий до адміністративної відповідальності.
Так, ігноруючи факти притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім`ї, в порушення вимог ст.28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, та вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ОСОБА_6 систематично вчиняє психологічне насильство по відношенню до своєї матері ОСОБА_6 , яке виразилось у словесних образах, погрозах, висловлюваннях в її адресу словами нецензурної лайки, приниженні честі та гідності.
За вчинення насильства в сім`ї протягом вказаного періоду часу на ОСОБА_6 неодноразово було складено протоколи про вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2 ст.173-2 КУпАП, за якими постановами Новоград-Волинського міськрайонного суду в Житомирській області його було притягнуто до адміністративної відповідальності.
Не зважаючи на вищевикладене, ОСОБА_6 на шлях виправлення не стає та безпричинно, умисно, не маючи підґрунтя, продовжує вчиняти домашнє насильство відносно своєї матері.
Так, 01.06.2022, близько 22 год., ОСОБА_6 , маючи прямий умисел, спрямований на вчинення домашнього насильства, перебуваючи в будинку по АДРЕСА_1 , та знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, безпідставно створив словесний конфлікт зі своєю матір`ю ОСОБА_6 , який супроводжувався словесними образами, висловлюванням нецензурних слів та погрозами застосування фізичної сили, що викликало у потерпілої побоювання за своє життя і здоров`я.
Крім того, 07.06.2022, близько 18 год. ОСОБА_6 , не зупиняючись на вчиненому, продовжуючи свої систематичні неправомірні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства відносно матері, перебуваючи в будинку по АДРЕСА_2 , та знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, влаштував сварку з матір`ю ОСОБА_6 , принижував та залякував її, висловлювався на її адресу грубими нецензурними словами, погрожував завдати тілесних ушкоджень, чим вчинив психологічне насильство відносно неї.
Внаслідок таких дій з боку ОСОБА_6 , потерпіла ОСОБА_6 зазнала погіршення якості життя, а також психологічних страждань у вигляді словесних образ, погроз, приниження та залякування, що викликало у неї побоювання за свою безпеку, емоційну невпевненість та нездатність захистити себе.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та пояснив, що дійсно вчинив домашнє насильство відносно своєї матері ОСОБА_6 за обставин, зазначених у обвинувальному акті, не заперечив проти часу, дати, місця і способу його вчинення. У вчиненому щиро розкаюється, згоден з кваліфікацією своїх дій, не заперечує з приводу скороченого судового розгляду справи без дослідження доказів, які ним не оспорюються.

Потерпіла ОСОБА_6 підтвердила, що її син ОСОБА_6 систематично вчиняє відносно неї домашнє насильство, зокрема 01 та 07 червня 2022 року повторно ображав її нецензурними словами, погрожував застосувати фізичну силу. Цивільний позов не заявляла, при призначенні обвинуваченому покарання поклалася на розсуд суду.

Приймаючи до уваги той факт, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин та беручи до уваги, що прокурор також не оспорювавфактичні обставини провадження, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників процесу, суд визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченого, а також дослідженням доказів, що стосуються особи обвинуваченого. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку.
Суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 у справі Девеер проти Бельгії, держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.

Позиція обвинуваченого ОСОБА_6 щодо розгляду справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, є добровільною і не пов`язана з вищевказаними чинниками, сумнівів у добровільності такої позиції в суду немає.
Дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 , суд знаходить доведеною його винність та його умисні дії, які виразилися у домашньому насильстві, тобто умисному систематичному вчиненні фізичного, психологічного насильства відносно ОСОБА_5 , з якою він перебуває у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань та шкоди здоров`ю потерпілої, кваліфікує за ст.126-1 КК України.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах Володіна проти РФ від 09.07.2019, Левчук проти України від 03.09.2020 зазначив, що домашнє насильство є порушенням статей 3, 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Там, де особа достовірно стверджує про те, що вона зазнавала актів домашнього насильства, якими б незначними поодинокі випадки не були, національні органи влади повинні оцінити ситуацію у всіх аспектах, включно з ризиком повторення подібних інцидентів. Ця оцінка повинна належним чином брати до уваги особливу вразливість жертв, які часто емоційно, фінансово чи іншим чином залежать від своїх кривдників, а також психологічний вплив можливого повторного знущання, залякування та насильства на їхнє повсякденне життя.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, є щире каяття.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

При обранні виду і міри покарання обвинуваченому суд враховує:
ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії нетяжкого; його характер та важливість проблеми домашнього насильства і дискримінаційного ефекту, який насильство справляє на жінок;
дані про особу винного, який раніше не судимий в силу ст.89 КК України, його вік, стан здоров`я, негативну характеристику за місцем проживання, той факт, що він не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Також варта уваги позиція потерпілої, яка не наполягає на суворій мірі покарання обвинуваченому, та положення ст.ст.50, 65 КК України, відповідно до яких особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з цієї мети, а також принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Враховуючи вищевикладене, суд призначає обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді арешту в межах санкції ст.126-1 КК України, вважаючи його необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Підстав для звільнення від відбування покарання судом не вбачається.
Суд вважає, що обставина, що пом`якшує покарання обвинуваченого, не знижує істотним чином міру тяжкості скоєного кримінального правопорушення, не зменшує його суспільну небезпеку до рівня, що виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинуваченого ст.69 КК України.
Потерпілою цивільного позову не заявлено, однак за нею зберігається право на звернення до суду за відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди в порядку цивільного судочинства.
Запобіжний захід не обирався і суд не вбачає підстав для його обрання.
Арешт на майно не накладався.
Судові витрати та речові докази по справі відсутні.
З урахуванням наведеного та керуючись статтями 337, 370, 371, 374 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) місяців арешту.
Строк відбування покарання обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.
Підстав для обрання запобіжного заходу суд не вбачає.
Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст.394 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуюча суддя ОСОБА_1