Справа № 932/3056/23
провадження № 1-кс/932/1233/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2023 року слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника Дніпровської міської ради ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в м. Дніпро клопотання Дніпровської міської ради про скасування арешту,

в с т а н о в и в :

Представник заявника звернувся до слідчого судді із вказаним клопотанням в якому просить скасувати арешт на нежитлове приміщення № 280 (опис: на першому поверсі 10-поверхового житлового будинку, літ. А-10, нежитлове приміщення № 280, загальною площею 225,3 кв.м, яке складається з позицій 1-21, I-лоджія, II- лоджія, а-ганок.) реєстраційний номер об`єкта 01, що розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Висоцького, буд. 4, зареєстроване за Територіальною громадою міста Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради.

В обґрунтування заявлених вимог представник послався на безпідставність подальшого перебування вказаного майна під арештом, оскільки не вбачає підстав для цього. ДМР є єдиним власником вказаного нерухомого майна відповідно до рішення господарського суду, кримінальне провадження в межах якого було накладено арешт закрито.

На судовому засіданні представник ОСОБА_4 наполягав на задоволенні клопотання, пояснивши, що арешт на вказане майно було накладено ухвалою слідчого судді з метою встановлення істини по кримінальному провадженню, порушеного за ознаками злочину передбаченого частиною другою статті 364 КК України, а також з метою відшкодування завданих збитків, що на даний час є неактуальним з огляду на закриття вказаного кримінального провадження. Подальше перебування вказаної нерухомості під арештом істотно порушує права власника.

На судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 не заперечував проти задоволення клопотання, вказавши про безпідставність подальшої дії вжитого заходу забезпечення щодо вказаного нерухомого майна у кримінальному провадженні, з огляду на його закриття.

Відповідно до частини першої, пункту 7 частини другої статті 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження, що застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, є арешт майна.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Ухвала слідчого судді або суду про застосування заходів забезпечення кримінального провадження припиняє свою дію після закінчення строку її дії, скасування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до частини десятої статті 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Положення частини першої статті 174 КПК України закріплюють право власника майна, який не є учасником кримінального провадження звертатись до слідчого судді із клопотанням про скасування арешту майна.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 174 КПК України встановлено, що одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження прокурор скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації, а суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна та скасує його також у випадку закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Відповідно до частини другої статті 214 та пункту 1 частини другої статті 283 КПК України досудове розслідування починається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та завершується закриттям кримінального провадження.

Відповідно до частини першої статті 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Пунктом 13 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 квітня 2013 року № 223-559/0/4-13 «Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження» встановлено, що розгляд питання щодо скасування заходів забезпечення кримінального провадження здійснюється у порядку, передбаченому статтями 147, 158, 174 КПК України. Слідчий суддя скасовує ці заходи забезпечення лише у випадках: визнання доводів особи, яка не була присутня при прийнятті рішення про накладення грошового стягнення, щодо безпідставності застосування такого заходу обґрунтованими. Рішення за результатами розгляду клопотання про скасування ухвали про накладення грошового стягнення оскарженню не підлягає; надходження від підозрюваного/обвинуваченого, його захисника, законного представника, іншого власника чи володільця майна клопотання про скасування повністю або частково арешту майна, якщо зазначені особи: 1) не були присутні при розгляді питання про арешт майна; 2) доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу минула потреба; 3) доведуть, що арешт накладено необґрунтовано.

Аналіз наведених положень законодавства свідчить про те, що після вжиття слідчим суддею такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, за клопотанням власника майна, який не є учасником кримінального провадження, слідчим суддею може бути прийнято рішення про його скасування, в разі якщо його подальша дія не відповідає меті досягнення дієвості відповідного кримінального провадження.

Слідчий суддя встановив, що 22 липня 2013 року право власності на нежитлове приміщення № 280 (опис: на першому поверсі 10-поверхового житлового будинку, літ. А-10, нежитлове приміщення №280, загальною площею 225,3 кв. м, яке складається з позицій 1-21, I-лоджія, II- лоджія, а-ганок.) реєстраційний номер об`єкта 01, що розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Висоцького, буд. 4, зареєстроване за Територіальною громадою міста Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради, на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , що видане Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області.

05 серпня 2013 року відповідно до договору купівлі-продажу № 5964 від 05 серпня 2013 року, вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_5 , зазначене нерухоме майно вибуло з прав власності Територіальної громади міста Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2016 року у справі № 38/5005/6637/2012 визнано недійсним договір купівлі-продажу зареєстрований приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 , № 5964 від 05 серпня 2013 року з відчуження нерухомого майна, а саме, нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , загальною площею 225,3 кв. м.

Тобто зазначене нерухоме майно повернуто до власності Територіальної громади міста Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради.

Згідно з відомостями, які зазначені в Інформаційній довідці, на вказаний об`єкт накладено арешт, на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2016 року у справі № 201/13114/16-к, яка винесена судом в рамках розслідування кримінальної справи № 0000798.

Відповідно до відповіді Центральної окружної прокуратури міста Дніпра встановлено, що в провадженні СВ Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області перебувало об`єднане кримінальне провадження № 0000948 від 28 липня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 364 КК України.

13 жовтня 2016 року кримінальне провадження № 0000798 від 13 вересня 2016 року об`єднано в одне кримінальне провадження під № 0000777.

28 липня 2017 року з матеріалів кримінального провадження № 0000777 виділено в окреме провадження під № 0000948 матеріали досудового розслідування, щодо арешту майна у кримінальному провадженні № 0000798.

Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 14 грудня 2021 року вбачається, що кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0000948 від 28 липня 2017 року, за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 364 КК України, слідчим СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області було закрите у зв`язку із встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 382 КК України.

Зі змісту ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2016 року № 201/13114/16-к встановлено, що слідчим суддею в межах кримінального провадження № 0000798 від 19 вересня 2016 року порушеного за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 364 КК України, з метою встановлення об`єктивної істини по кримінальному провадженню, та відшкодування завданих збитків було накладено арешт, зокрема на вищевказане нерухоме майно.

Дніпровська міська рада не була учасником кримінального провадження під час якого було накладено арешт та заборону на вчинення будь-яких дій щодо нерухомого майна на вище вказаний об`єкт нерухомого майна.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року, де вказувалися порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Окрім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідїс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR1999-11). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, SeriesА № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронгта Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, SeriesА №52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50, SeriesА №98).

Таким чином, зважаючи на те, що кримінальне провадження в межах якого було накладено арешт на майно закрито, ухвала слідчого судді про накладення арешту у зв`язку з цим припинила свою дію, а отже в подальшому застосуванні цього заходу минула потреба, враховуючи, що вказане майно більше не може розцінюватись як об`єкт злочину, речовий доказ та об`єкт за рахунок якого можливе відшкодування завданих збитків, щодо останнього не може бути застосовано спеціальну конфіскацію та щодо нього не приймалося інших рішень з приводу відчуження в межах кримінального провадження, подальше перебування майна під обтяженням не відповідатиме інтересам законного та добросовісного власника, а отже клопотання слід задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 309, 369, 371, 372 КПК України, слідчий суддя,-

п о с т а н о в и в :

Клопотання Дніпровської міської ради про скасування арешту задовольнити.

Скасувати арешт на нежитлове приміщення № 280 (опис: на першому поверсі 10-поверхового житлового будинку, літ. А-10, нежитлове приміщення № 280, загальною площею 225,3 кв.м, яке складається з позицій 1-21, I-лоджія, II- лоджія, а-ганок.) реєстраційний номер об`єкта 01, що розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Висоцького, буд. 4, зареєстроване за Територіальною громадою міста Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради, який накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2016 року № 201/13114/16-к.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя __________________ ОСОБА_1