Справа № 461/3294/22
Провадження № 1-кс/461/5128/22
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.11.2022 року слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 , секретар ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, -
В обгрунтування заявленого клопотання вказує на те, що ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 12.07.2022 року, серед іншого, накладено арешт на паспорти іноземних громадян, серед яких є також паспорт громадянина ОСОБА_4 (біометричний паспорт НОМЕР_1 ). Вказує на те, що зазначений паспорт не містить на собі слідів чи інших відомостей кримінального правопорушення. ОСОБА_4 не є підозрюваним у даному кримінальному провадженні, він не допитувався як свідок в рамках даного кримінального провадження. Будь-яких інших дій в рамках досудового розслідування з ОСОБА_4 не проводилось. Вважає, що його фактично позбавлено можливості виїзду у свою країну, обмежено право на пересування. Оскільки вказана особа не має жодного відношення до кримінального провадження, підозру зазначеній особі не вручали, вилучений паспорт іноземного громадянина підлягає поверненню. Відтак, просить клопотання задоволити та скасувати арешт.
Представник заявника - адвокат ОСОБА_5 подав заяву, згідно якої просив клопотання задоволити та слухати у їх відсутності.
Прокурор ОСОБА_6 подав клопотання, згідно якого просить клопотання про скасування арешту майна розглядати без його участі, при прийнятті рішення покладається на розсуд суду.
Дослідивши матеріали справи, слідчий суддя приходить до висновку про задоволення клопотання, виходячи з наступного.
В межах даного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 12.07.2022 року накладено арешт на майно, вилучене за місцем роботи ОСОБА_7 за адресою: м. Київ, вул. Ізюмська 5-Б, 4 поверх, оф. (гараж) 4, 9, зокрема, на паспорти іноземних громадян, серед яких є також паспорт громадянина ОСОБА_4 (біометричний паспорт НОМЕР_1 ).
Як встановлено слідчим суддею, однією з підстав накладення арешту було те, що вони відповідають вимогам ч.1 ст.98 КПК України та можуть бути використані як докази факту і обставин вчинення кримінального правопорушення.
Згідно ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Частиною 2 цієї статті передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Слідчий суддя зазначає, що орган досудового розслідування мав можливість та був зобов`язаний оглянути вказані речі, встановити достовірно чи дійсно на них збереглися сліди або інші відомості, які можуть бути використанні як доказ у кримінальному провадженні, та, відповідно, за наявності, вилучити такі сліди або інші відомості.
Крім того, ОСОБА_4 не є підозрюваним у цьому кримінальному провадженні, до того ж його навіть не було допитано по справі в якості свідка.
Будь-яких інших дій в рамках досудового розслідування з ОСОБА_4 не проводилось.
Таким чином, на переконання слідчого судді, потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси ОСОБА_4 , оскільки слідчим не доведено необхідність подальшого утримання паспорта під арештом та не зазначено, які додаткові відомості може містити на собі вказаний паспорт.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
У відповідності до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону. А отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор, відповідно до п. 2, 3 ч.3 ст.132 КПК України не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у право власності, про який ідеться в клопотанні, або може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звертається з клопотанням.
Зважаючи на доводи, викладені у клопотанні, керуючись принципами диспозитивності та змагальності сторін, слідчий суддя приходить до висновку, що в застосуванні такого засобу забезпечення кримінального провадження як арешт майна в частині заборони щодо права користування даним майном його власником або законним володільцем потреба відпала.
Суд вважає, що на даний час потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у право власності та подальше застосування заходів забезпечення кримінального провадження суперечить вимогам ч.3 ст.132 КПК України.
Таким чином, накладення обтяження слід скасувати, оскільки це не перешкоджає розгляду кримінального провадження по суті та виконанню судового рішення в майбутньому,
Керуючись ст.ст. 131, 132, 167, 170, 171 КПК України, слідчий суддя, -
клопотання задовольнити.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду міста Львова від 12.07.2022 року, на біометричний паспорт НОМЕР_1 , який належить громадянину ОСОБА_4 , який був вилучений під час проведення обшуку за адресою: м. Київ, вул. Ізюмська 5-Б, 4 поверх, оф. (гараж) 4, 9.
Ухвала остаточна, оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1