Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

14 березня 2023 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ? ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 03 листопада 2022 року у справі за заявою засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Сарни Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 ,

засудженого вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 20 листопада 2020 року за ч.3 ст.185, ч.1 ст.309, ч.3 ст.357, ч.1 ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 03 листопада 2022 року відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

В поданій апеляційній скарзі засуджений вказує, що вважає рішення суду першої інстанції необґрунтованим та незаконним, оскільки судом не враховано, що на момент подання заяви в нього було дві подяки від адміністрації установи, також не враховано, що він працевлаштований старшим днювальним відділення №10. Зазначає, що приймає участь в таких заходах диференційованого впливу, як духовне відродження, систематично відвідує інші заходи, які проводяться в установі.

Просить скасувати ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 03 листопада 2022 року та ухвалити нову, якою застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та звільнити його від подальшого відбування покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши ухвалу суду в межах поданої скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно роз`яснень, які містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення передбачено дискреційною нормою Кримінального Кодексу України, тобто не є обов`язком суду, а є правом, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання.

Як встановлено, ОСОБА_6 засуджений вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 20 листопада 2020 року за ч.3 ст.185, ч.1 ст.309, ч.3 ст.357, ч.1 ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі.

Початок строку 19.11.2019 року, кінець строку 19.11.2023 року.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом.

Однак, сам факт того, що засуджений фактично відбув 2/3 призначеного покарання, не може свідчити про його виправлення та наявність підстав для умовно-дострокового звільнення.

У відповідності до положень п.17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.

Відповідно до довідки про наявність дисциплінарних стягнень та заохочень, яка міститься в матеріалах справи, ОСОБА_6 позитивно почав себе проявляти лише перед відбуттям необхідної частини покарання для застосування ст.81 КК України, а саме з середини 2022 року, хоча в місцях позбавлення волі знаходиться з 19.11.2019 року,що вказує на те, що зміни в поведінці засудженого мають нетривалий характер та лише розпочалися. Апеляційний суд не вбачає підстав вважати, що засуджений вже довів своє виправлення та цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Доводи засудженого про те, що він працевлаштований, приймає участь у програмі духовного відродження, систематично відвідує заходи, які проводяться в установі відбування покарань не є безумовною підставою для застосування до засудженого положень ст.81 КК України. В даному випадку, колегія суддів вважає, що засуджений став на шлях виправлення, але вказані зміни ще не набули стійкого характеру, який би свідчив про те, що засуджений дійсно довів своє виправлення, у зв`язку із чим не виключена можливість застосування ст.81 КК України до ОСОБА_6 в подальшому.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду та вважає, що сам по собі факт сумлінного ставлення засудженого до праці та задовільного реагування на заходи виховного впливу, не може служити переконливою підставою для висновку про те, що засуджений виправився та не буде продовжувати вчиняти нові кримінальні правопорушення.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд погоджується з рішенням місцевого суду щодо відмови у задоволенні заяви засудженого, внаслідок неефективності такого заходу щодо попередження вчинення ним нових злочинів та відсутності беззаперечних і переконливих підстав, відповідно до яких можна зробити висновок про виправлення засудженого та досягнення цілей покарання в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком суду.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, ?

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 03 листопада 2022 року, якою відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без зміни, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2