КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/177/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2023 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

при участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

переглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому, за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_8 ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 січня 2023 року у межах кримінального провадження № 0000377 від 28.06.2022 про продовження обвинуваченій ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів - до 12 березня 2023 року, 15 години 15 хвилин, із визначенням застави у розмірі 10 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 26 840 гривень.

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області перебувають об`єднані матеріали кримінальних проваджень №0000443 від 14.03.2019, №0000048 від 10.07.2020, №0000049 від 19.01.2022, №0000055 від 01.02.2022, №0000377 від 28.06.2022 стосовно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 310, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 310, ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України (ЄУНС 389/994/19).

У межах даного кримінального провадження, під час судового засідання, в порядку ст. 331 КПК України, прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання обвинуваченої під вартою, судом першої інстанції розглянуто питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_8 .

Судом встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не перестали існувати можливість переховування обвинуваченої від суду, незаконного впливати її на свідків, вчинення нового кримінального правопорушення; враховано судом тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, особу обвинуваченої, яка не має міцних соціальних зв`язків, посередньо характеризована.

Із судовим рішенням судді не погоджується обвинувачена ОСОБА_8 , оскаржує ухвалу суду в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову, якою обрати стосовно неї запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В обґрунтування своїх вимог зазначає наступні доводи.

Ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не доведені прокурором, як і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Вважає, що відсутність у неї роботи, не є підставою для продовження тримання під вартою, оскільки вона отримує пенсію та перебуває на обліку центру зайнятості.

Також, вона не має підстав переховуватись від суду, оскільки її батьки поручилися за її належну поведінку, вона має трьох неповнолітніх дітей, які потребують її піклування.

Стан її здоров`я є незадовільним: вона хворіє на гепатит С та ВІЛ-інфекцію, потребує лікування, підтримуючої терапії.

Крім того, звертає увагу на те, що вона раніше не судима, до відповідальності не притягалась.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку сторони захисту (адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченої ОСОБА_8 ), думку прокурора, вивчивши матеріали провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, ряд інших обставин та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та роз`яснень Пленуму ВСУ (Постанова №4 від 25.04.2003р. «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства»), тримання під вартою направлено на полегшення здійснення правосуддя та забезпечення громадського порядку та обирається як запобіжний захід при наявності підстав вважати, що інші (більш м`які) запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним (обвинуваченим) обов`язків та його належної поведінки.

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Зважується на практику Європейського суду, - тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, позицію ЄСПЛ, яка висвітлена в рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», - суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Вимог закону місцевий суд дотримався.

Суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Слід зважати, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були заявлені під час попереднього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, не перестали існувати, й виправдовують подальше тримання обвинуваченої під вартою.

У провадженні місцевого суду перебуває судова справа (об`єднані кримінальні провадження) стосовно ОСОБА_8 .

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, зокрема: таємне викрадення чужого майна (крадіжка); незаконне вирощування конопель у кількості від десяти до п`ятдесяти рослин; незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичних засобів без мети збуту; незаконне вирощування конопель у кількості від десяти до п`ятдесяти рослин, особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст. 309 КК України; таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло та сховище; таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно; таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Кримінальні правопорушення є різними за ступенем тяжкості, в тому числі кримінальні проступки, нетяжкі та тяжкі злочини, найтяжчі передбачають покарання у виді позбавлення волі на строк до семи років, позбавленням волі до восьми років.

Строк тримання під вартою ОСОБА_8 не перебуває за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченої на цей період, а його продовження, - є співрозмірним меті заходу, і має на меті забезпечення виконання засад судочинства.

Ризик переховування обвинуваченої ОСОБА_8 від суду продовжує існувати та обумовлений тяжкістю ймовірного покарання та суворістю можливого вироку.

Ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду.

Також, враховується те, що ОСОБА_8 не має міцних соціальних зв`язків, безробітна, не заміжня, по місцю реєстрації не проживає, за вказаним нею місцем проживання відсутня, діти обвинуваченої проживають із бабусею - ОСОБА_9 , неодноразово, без повідомлення причин, не з`являлась за викликом суду, після надходження першого кримінального провадження до суду, їй повідомлено про підозру у вчиненні інших злочинів.

Тож, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, встановлені та враховані при обранні міри запобіжного заходу та продовженні строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, продовжують існувати на даний час та не зменшились.

У цьому зв`язку є необхідним і доцільним подальше застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_8 .

Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б на даний час унеможливлювали перебування обвинуваченої під вартою, що відноситься й до медичної документації про неможливість подальшого тримання обвинуваченої під вартою за станом її здоров`я.

Слід також зауважити, що при обранні запобіжного заходу, судом визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, у розмірі, із урахуванням вимог ст. 182 КПК України.

За таких обставин, колегія суддів не убачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, залишаючи її без змін.

Крім того, станом на дату апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції, стосовно ОСОБА_8 судом ухвалений вирок, яким її засуджено за ч.1 ст.185, ч.1 ст.310, ч.1 ст.309, ч.2 ст.310, ч.2 ст.185, ч.4 ст.185 КК України, ч. 1 ст. 70 КК України, до покарання у виді у виді позбавлення волі на строк п`ять років; на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання звільнено з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю два роки.

Вироком скасовано запобіжний захід стосовно обвинуваченої у вигляді тримання під вартою і звільнено її з-під варти у залі суду.

Отже, оскаржувана наразі ухвала втратила свою законну силу, питання, порушені в апеляційній скарзі обвинуваченою, втратили свою актуальність.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 січня 2023 року у межах кримінального провадження № 0000377 від 28.06.2022 про продовження обвинуваченій ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів - до 12 березня 2023 року, 15 години 15 хвилин, із визначенням застави у розмірі 10 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 26 840 гривень, залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4