Номер провадження: 11-сс/813/279/23
Справа № 947/3416/23 1-кс/947/1041/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 25 січня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні у злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України, в рамках кримінального провадження №0000125, внесеного до ЄРДР 22.01.2023 року,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою було задоволено клопотання слідчого СУ ГУ НП в Одеській області ОСОБА_9 , яке погоджене з прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні у злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України, в рамках кримінального провадження №0000125, внесеного до ЄРДР 22.01.2023 року.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 22 березня 2023 року, включно.

Визначено розмір застави, що становить 214 720 (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять) гривень.

Рішення слідчого судді мотивоване наявністю обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення, наявністю ризиків, передбачених п.п. 1,3,4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказану ухвалу підозрюваний ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що оскаржена ухвала є необґрунтованою, зокрема, стверджує, що:

- клопотання про застосування запобіжного заходу розглянуто без участі підозрюваного. Послання суду про розгляд клопотання у режимі відео конференції є фальсифікацією, оскільки, під час розгляду клопотання підозрюваний перебував у лікарні, де її працівниками було надано мобільний телефон останньому для розмови. натомість, 28 січня 2023 року підозрюваному стало відомо, що вказана телефона розмова була судовим засіданням;

-відсутня обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого кримінального правопорушення, оскільки останній не керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння;

- відсутні ризики, передбачені п.п. 1,3,4 ч. 1 ст. 177 КПК України, як і обґрунтованість висновку про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу в аспекті існуючих обставин справи та характеристики підозрюваного, який має стійкі соціальні зв`язки та раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Посилаючись на викладене, просить скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову, якою відмовити у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Позиції учасників судового розгляду.

Захисник у судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу підозрюваного та надала медичні документи щодо стану здоров`я підозрюваного.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, її доводи вважала безпідставними, а ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою і просила залишити її без змін.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно із ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ;ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частина 4 ст. 194 КПК України встановлює, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону виконав не в повній мірі та не врахував їх при постановленні ухвали.

Відповідно до клопотання у провадженні СУ ГУ НП в Одеській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000125 від 22.01.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_8 приблизно о 17 годині 10 хвилин 22 січня 2023 року, грубо порушив пункти: 1.5.; 2.3. (б); 2.9 а); п.12.1 «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року.

Порушення виразились в тому, що в зазначений день та час водій ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, здійснював рух у темний час доби, по сухому чистому асфальтному дорожньому покриттю ділянки 41 км. автодороги Т-1606зі сполучення «Одеса-Южне», в межах Одеського району, Одеської області,поза межами населеного пункту, на якій організований дорожній рух у двох напрямках, по одній смузі для руху у кожному напрямку, які розподілені горизонтальною дорожньою розміткою 1.5 Розділу 34 ПДР.

Під час руху на проїзній частині вищевказаної автомобільної дороги збоку міста Южне у напрямку міста Одеса, ОСОБА_8 знаходячись за кермом транспортного засобу, а саме автомобіля «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , уважним не був, за дорожньою обстановкою та її зміною постійно не слідкував, діючи з необережності, не переконався в безпеці свого руху, не обрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, стан свого здоров`я та свої практичні навички керування транспортними засобами, а також особливості завантаження і стан свого автомобіля, щоб мати можливість постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, в результаті чого на ділянці проїзної частини біля опори ЛЕП №64, проявляючи злочинну самовпевненість, продовжив рух, внаслідок чого не впорався з керуванням автомобіля «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , втратив контроль над його керуванням і допустив виїзд керованого ним автомобіля, за межі проїзної частини на праве узбіччя за ходом свого напрямку руху, де скоїв наїзд на припаркований на узбіччі автопоїзд «MANTGX 440», реєстраційний номер НОМЕР_2 , у складі з напівпричепом «KRONEAZW18», реєстраційний номер НОМЕР_3 , з подальшим виїздом на ліве узбіччя, де відбувся наїзд передньої частини кузова автомобіля «DAEWOO LANOS», НОМЕР_1 , з задньою частиною напівпричепа «SCHMITZSCBS3D», реєстраційний номер НОМЕР_4 , у складі з сідловим тягачем «VOLVOFH500», реєстраційний номер НОМЕР_5 , який розташовувався на лівому узбіччі.

В результаті дорожньо-транспортної події, пасажир автомобіля DAEWOO LANOS, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав попередньо тяжкі тілесні ушкодження, з якими госпіталізований до медичного закладу.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі ;«Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 р., заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Не погоджуючись із доводами сторони захисту про необґрунтованість підозри, колегія суддів наголошує на тому, що обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України, на даному етапі досудового розслідування підтверджується долученими до клопотання матеріалами кримінального провадження, зокрема: протоколом огляду місця ДТП від 22.01.2023 року та схемою до нього, протоколом затримання особи, підозрюваної у вчинення злочину, протоколами допиту свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та іншими матеріалами провадження у їх сукупності.

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Однак, слідчий суддя, не дивлячись на застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в ухвалі взагалі не обґрунтував належним чином існування в зазначеному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та вдався лише до їх перерахування.

Так, проаналізувавши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що в зазначеному провадженні існують доведені органом досудового розслідування ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, того, що підозрюваний ОСОБА_8 може переховуватись від органів досудового розслідування чи суду; вчиненити інше кримінальне правопорушення, які обумовлені наступним:

- ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, та, розуміючи, що за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення йому може бути призначене покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, останній, перебуваючи на волі, буде мати можливість переховуватись від органів слідства та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності;

- враховуючи, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину проти безпеки руху та експлуатації транспорту, що вчинено джерелом підвищеної небезпеки, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, яке вчинене з необережності, але необережна форма вини стосується тільки настання наслідків, однак наразі підозрюваний не обмежений у праві керування транспортними засобами, тому вказана обставина свідчить про можливість вчиненння підозрюваним аналогічного злочину.

Водночас, апеляційний суд констатує, що всі інші ризики, які були заявлені органом досудового розслідування у клопотанні є голослівними та матеріалами кримінального провадження не підтверджується.

Разом з тим, на переконання колегії суддів, органом досудового розслідування не було доведено обставину, передбачену п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме неможливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання встановленим вище ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки останнього впродовж досудового розслідування кримінального провадження, натомість, одна лише тяжкість кримінального правопорушення, у якому підозрюється особа та тяжкість покарання, що загрожує їй у разі визнання винуватою у вчиненні інкримінованого злочину, не можуть бути єдиною підставою для застосування відносно ОСОБА_8 найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Більш того, з часу повідомлення ОСОБА_8 про підозру та до розгляду апеляційної скарги у суді апеляційної інстанції, прокурором не надано відомостей щодо впливу підозрюваного на свідків та потерпілого. Крім того, на адресу апеляційного суду надійшла заява від потерпілого ОСОБА_10 , в якій останній зазначив, що в результаті ДТП отримав легкі тілесні ушкодження та від подальшого медичного обстеження відмовився. Також зазначив, що претензій матеріального та морального характеру до підозрюваного не має та просив звільнити останнього з під варти.

Натомість, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що прокурором під час апеляційного розгляду не надано раціонального пояснення, якими доказами підтверджується спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, зокрема щодо ступеню тяжкості.

Аналізуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_8 , апеляційний суд враховує те, що він є громадянином України; раніше не судимий; проходить військову службу за призовом під час мобілізації на посаді стрільця зенітника, у військовому званні «молодший сержант»; позитивно характеризується; на його утриманні знаходиться дружина та троє неповнолітніх дітей.

Також, апеляційний суд враховує ту обставину, що стороною захисту надано наступні медичні документи, а саме копію виписки № 1336 із медичної карти амбулаторного ( стаціонарного) хворого ОСОБА_8 , відповідно до якої підозрюваний ОСОБА_8 , в результаті ДТП, отримав наступні травми: ЗЧМТ, струс головного мозку, перелом верхньої щелепи, перелом 7,8 ребер праворуч, 4 ребра ліворуч, закритий перелом внутрішньої кісточки правої гомілки зі зміщенням уламків. 27 січня 2023 року виконано операцію: відкрита репозиція, МОС внутрішньої кісточки правої гомілки шпинця та дротом за Вебером.

Відповідно до положень ст. 3 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

Тобто, ст. 3 Конвенції покладає на державу обов`язок захищати фізичне здоров`я осіб, позбавлених свободи. Проте, ст. 3 Конвенції не можна тлумачити як таку, що гарантує кожній особі, взятій під варту, медичну допомогу на такому самому рівні, як у «найкращих цивільних медичних закладах». Однак держава має забезпечити належний захист здоров`я ув`язнених, зокрема шляхом надання необхідної медичної допомоги (п. 61 рішення ЄСПЛ у справі «Похлєбін проти України»).

Також, Європейський суд з прав людини в п.67) рішення у справі «Барило проти України» зазначив: якщо органи влади прийняли рішення взяти під варту особу, яка має серйозні проблеми зі здоров`ям, вони повинні продемонструвати особливу турботу щодо гарантування таких умов, які б відповідали спеціальним умовам, що випливають з конкретного захворювання.

Водночас в п. 8) рішення у справі «Герасін проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «належність» медичної допомоги залишається найбільш важким елементом для визначення. У цьому контексті зрозуміло, що державні органи повинні забезпечити оперативність і точність постановки діагнозу та лікування, а у випадку, коли це викликано медичним станом, - регулярність і систематичність нагляду та наявність плану терапевтичних заходів з метою ефективного лікування захворювань ув`язненої особи або запобігання їхньому ускладненню. Суд підкреслює, що медична допомога, яка надається в установах виконання покарань, має відповідати рівню допомоги, яку державні органи зобов`язалися надавати для всього населення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що органами державної влади в ДУ «ОСІ» не будуть забезпечені належні умови утримання підозрюваного ОСОБА_8 та надання відповідної медичної допомоги, оскільки на теперішній час він потребує щоденні перев`язки післяопераційної рани, ЛФК, масаж, пасивна розробка рухів в суглобах правої нижньої кінцівки, що може стати підставою для порушення ст. 3 Конвенції.

Отже, апеляційний суд приймає доводи апеляційної скарги підозрюваного та вважає їх частково обґрунтованими, оскільки під час розгляду клопотання сторона обвинувачення не довела наявність обставин, які б свідчили про неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Тому, враховуючи обставини вчинення злочину, в якому підозрюється ОСОБА_8 та особу підозрюваного, є достатні підстави вважати, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на які посилається орган досудового розслідування, зокрема можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, вчинення іншого кримінального правопорушення існують, але застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є надмірно суворим, у зв`язку з чим запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання буде достатнім для забезпечення його належної процесуальної поведінки та запобігання названим вище ризикам.

Згідно ч. 1 ст. 179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення прав підозрюваного на захист апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до Закону України від 24 лютого 2022 року №2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" затверджено відповідний Указ Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, яким у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому було неодноразово продовжений, наразі до 18 травня 2023 року.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 12 травня 2015 року №389-VIII "Про правовий режим воєнного стану" воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону № 389-VIII у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність.

Частинами першою та четвертою статті 26 Закону №389-VIII встановлено, що правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

Рада суддів України ухвалила 24 лютого 2022 року прийняла рішення «Щодо вжиття невідкладних заходів для забезпечення сталого функціонування судової влади в Україні в умовах припинення повноважень ВРП та воєнного стану у зв`язку зі збройною агресією збоку рф».

Згідно з цим рішенням Рада суддів України ухвалила: якщо за об`єктивних обставин учасник провадження не може прибути в судове засідання суд може допустити участь такого учасника в режимі відеоконференції за допомогою будь-яких інших технічних засобів, в тому числі і власних.

З огляду на умови, за яких здійснено розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 , а саме за допомогою власних технічних засобів, не є порушення вимог КПК України, оскільки судом було дотримано принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, гласності і відкритості судового процесу, змагальності сторін та розумних строків розгляду.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Пункт 2 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачає, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Разом з тим, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Отже, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підозрюваного підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана ухвала скасуванню з постановленням нової ухвали про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 , запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.

Керуючись статями 176, 177, 178,182, 183, 194, 196,197 370-372, 376, 404, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 25 січня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні у злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України, в рамках кримінального провадження №0000125, внесеного до ЄРДР 22.01.2023 року, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СУ ГУ НП в Одеській області ОСОБА_9 , яке погоджене з прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні у злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України, в рамках кримінального провадження №0000125, внесеного до ЄРДР 22.01.2023 року, - задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, з покладанням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон (у разі існування такого), або інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Звільнити ОСОБА_8 з під варти негайно.

Контроль за виконанням ухвали покласти на процесуального керівника у вказаному кримінальному проваджені.

Строк дії ухвали до 22 березня 2023 року, в межах строку досудового розслідування.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3