Справа № 147/1354/21
Провадження № 1-кп/147/9/23
В И Р О К

іменем України

03 березня 2023 року смт Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.08.2021 за №0000155 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки села Олександрівка Тростянецького району Вінницької області, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , працюючої фельдшером з невідкладних станів Бершадської станції екстреної медичної допомоги, заміжньої, на утриманні має неповнолітню дитину, з середньою спеціальною освітою, українки, громадянки України, раніше не судимої, за ч.1 ст. 122 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

06.08.2021 близько 18 год. 30 хв. у ОСОБА_4 раптово виник конфлікт, під час якого ОСОБА_4 , взявши у своєму домогосподарстві металеву лопатку для взуття, зайшла для вирішення спірних стосунків на подвір`я домогосподарства ОСОБА_6 , що знаходиться по АДРЕСА_1 , де між ними розпочалась словесна суперечка, яка переросла у бійку, до участі в якій приєднались мати ОСОБА_4 ОСОБА_8 , яка проживає по сусідству, та з житлового будинку за вказаною вище адресою на місце події прийшов співмешканець ОСОБА_6 ОСОБА_9 , який намагався припинити бійку між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , 1954 року народження, яка є людиною похилого віку, умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, нанесла ОСОБА_6 кілька ударів кулаками в груди, кинула її на землю та нанесла кілька ударів взутими ногами в груди та в інші частини тіла, шарпала ОСОБА_6 за волосся на голові. В подальшому ОСОБА_4 металевою лопаткою для взуття нанесла ОСОБА_6 кілька ударів в область рук, грудей, спини. Під час даної події надійшли їхні сусіди, які в цей час проходили на вулиці, а саме: ОСОБА_10 , а згодом і ОСОБА_11 , які припинили бійку. Внаслідок вищевказаних дій, ОСОБА_4 спричинила ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді множинних синців в ділянках верхніх кінцівок, грудей, спини; закритої тупої травми грудей у вигляді множинних правобічних переломів ребер, які відповідно до висновку експерта Ладижинського відділення Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи №146 від 27.10.2021 відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості по критерію тривалого розладу здоров`я більш як 21 день.

Вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковані досудовим розслідуванням за ч.1 ст.122 КК України, тобто умисне середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

В судовому засіданні прокурор просить визнати винною ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити покарання в межах санкції статті за цей вид кримінального правопорушення у виді одного року виправних робіт за місцем роботи, із щомісячним відрахуванням 10% заробітку в дохід держави.

Потерпіла в судовому засіданні висловилась, що хоче щоб нарешті зікінчився розгляд цієї справи.

Представник потерпілої - адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні, не оспорюючи кваліфікації дій обвинуваченої, зазначив, що це 22 судове засідання у цій справі, вважає, що вина ОСОБА_4 знайшла своє підтвердження. Щодо покарання запропонованого прокурором у виді виправних робіт не погоджується, вважає його занадто м`яким. Враховуючи, що обвинувачена завдала численних тілесних ушкоджень потерпілій, просить призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на два роки. Також, просить задоволити цивільний позов у повному обсязі та стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 моральну та матеріальну шкоду, а також витрати на адвокатські послуги.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначає, що обставини зазначені в обвинувальному акті та інкриміноване його підзахисній правопорушення (ч. 1 ст. 122 КК України) не знайшли свого підтвердження судовим розглядом. Тілесні ушкодження виявлені у ОСОБА_4 у виді синців на спині та сідниці не інкримінувалися ОСОБА_12 , що підтверджує доводи обвинуваченої, що вона вигортала траву з паркану, в той час як ОСОБА_6 зайшла на подвір`я взяла дерев`яний брус, і нанесла ОСОБА_4 удари по спині і по сідниці. Далі вони шарпалися за одяг, рвали волосся, знаходились обличчям одна до одної у безпосередній близкості, що виключає можливість нанесення ОСОБА_4 ударів взутими, у літні резинові шльопанці, ногами у лежачу ОСОБА_6 , оскільки це неможливо. Під час шарпанини і сутички ОСОБА_4 могла спричинити потерпілій тілесні ушкодження у виді синців на руках і грудях, однак ушкодження отримані ОСОБА_6 у виді закритої травми грудей (переломи ребер), які відповідно до висновку експерта віднесені до ушкоджень середньої тяжкості, виникли у потерпілої внаслідок падіння на бордюр правим боком, що підтверджується показами свідка ОСОБА_13 та іншими свідками. Зазначає, що ОСОБА_4 опинилась в ситуації групового нападу з боку ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , на що є відповідні вироки суду. Свідок ОСОБА_8 з метою врятувати дочку просила про допомогу свідка ОСОБА_10 , який в той час йшов на вулиці, свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 підтвердили те, що активної бійки не було. А факт того, що ОСОБА_10 стояв обличчям до ОСОБА_6 свідчить про те, що саме зі сторони потерпілої могла бути загроза для ОСОБА_4 . ОСОБА_6 не була задоволена закінченням інциденту і викликала поліцію та швидку. При цьому видала працівникам поліції металеву лопатку, а дерев`яний брусок, яким була підперта груша сховала. На думку захисника, покази потерпілої варто оцінити критично, оскільки вони надумані і не відповідають дійсності, а обставини покладені в основу обвинувального акта взяті на основі показів потерпілої, яка показала те, що їй вигідно. Вину у інкримінованому правопорушенні за ч. 1 ст. 122 КК України сторона захисту не визнає, не заперечуючи можливість нанесення легких тілесних ушкоджень. Цивільний позов не визнають в повному обсязі, а розмір моральної шкоди не відповідає тим стражданням про які каже ОСОБА_6 . Покарання запропоноване прокурором неприйнятне, оскільки вина ОСОБА_4 не доведена, немає ніякої доказової бази. Враховуючи наведене захисник просить суд виправдати ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 122 КК України та відмовити в задоволенні цивільного позову.

Обвинувачена в судовому засіданні не визнає себе винною, зазначила, що вона не наносила жодних ударів ОСОБА_6 , на подвір`я останньої зайшла з метою повигортати траву з паркану, жодного наміру наносити ушкодження потерпілій у неї не було, потерпіла викликала швидку через три години після інциденту, в той час, як ОСОБА_4 в порваній кофті поїхала в лікарню. Неприйнятні дії зі сторони ОСОБА_6 тривають і досі, вона і досі ображає ОСОБА_4 , називає її вбивцею, наркоманкою, алкоголічкою. Заперечує проти запропонованого прокурором покарання.

Дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши зібрані по справі докази, які представлені стороною обвинувачення і докази, які зібрані в ході судового розгляду, докази надані учасниками справи, оцінивши їх в своїй сукупності, вислухавши пояснення потерпілої, свідків, обвинуваченої, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

За правилами ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

У п.274 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Нечипорук і Йонкало проти України зазначено: якість доказів також береться до уваги, а також те, чи породжують обставини, за яких вони були здобуті, будь-які сумніви щодо їхньої надійності й точності.

За змістом ст.ст. 21, 22, 30 КПК України у кримінальному провадженні правосуддя здійснюється судом на основі змагальності, безпосередності дослідження судом показань, речей та документів. Державне обвинувачення в суді підтримує прокурор, захист обвинуваченого здійснює він сам і його захисник, а функція розгляду справи покладається на суд. При цьому суд, зберігаючи незалежність, неупередженість і об`єктивність, створює необхідні умови для виконання учасниками їх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Виходячи зі змісту вказаної норми закону, вирок є обґрунтованим, якщо він ухвалений на матеріалах, повністю зібраних, всебічно досліджених і правильно оцінених судом, а висновки суду про подію кримінального правопорушення або про її відсутність з достовірністю випливають із матеріалів провадження. Для цього у вироку повинні бути проаналізовані й оцінені всі розглянуті в судовому засіданні докази, які як підтверджують висновок суду, так і спростовують його.

При цьому, суду належить дати аналіз усіх зібраних у провадженні доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілої, у висновках експертів та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано, не обмежуючись лише зазначенням прізвищ свідка або назви процесуального документа.

Крім цього, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення, але він не може тлумачитись як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (довід). Об`єм цього обов`язку може змінюватись залежно від природи рішення.

Суд обґрунтовує вирок виключно на доказах, розглянутих у судовому засіданні. За допомогою дослідження на суді всіх доказів відбувається і формування внутрішнього суддівського переконання про винність або невинність обвинуваченого.

Доказування - це єдиний спосіб встановлення об`єктивної істини в кримінальному судочинстві. Поки не доведені обставини скоєння злочину, не можна сказати, що вони були, мали місце насправді.

З приводу того, що доведення є єдиним способом для встановлення істини у Кримінальному процесуальному кодексі України вказано: "Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється лише при умові, коли в ході судового розгляду винність підсудного у вчиненні злочину доведена».

«Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону «(Постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 09 квітня 2020 року у справі № 761/43930/17).

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 винною себе не визнала та показала, що відколи вийшла заміж стали все будувати на подвір`ї, ОСОБА_6 постійно її провокувала, сварилася за межу, викликала землеміра, протягували по межі мотузку, знову сварилися за межу, постійно прибігала, нецензурно ображала, тоді відступивши на свою земельну ділянку побудували високий 2-х метровий паркан, при цьому залишився старий. 06.08.2021 ОСОБА_6 стала штовхати бур`ян і траву у щілини в паркані, щоб не проходили курчата, тоді як курчат ОСОБА_6 вона не чіпає, а собака у вольєрі, тому також не могла нашкодити курчатам. Оскільки засування бур`яну і трави сусідкою в паркан було неодноразовим явищем, ОСОБА_4 взяла вдома лопатку для взуття і зайшла на подвір`я ОСОБА_6 , щоб повитягати бур`ян з паркану, в той час ОСОБА_6 сиділа на лавці на вулиці з ОСОБА_14 і розмовляла. ОСОБА_4 стверджує, що вона вигортала бур`ян, як ОСОБА_6 забігла на своє подвір`я взяла брус, яким була підперта грушка, і нанесла ОСОБА_4 удари, на що ОСОБА_4 її відштовхує ОСОБА_6 , та в свою чергу падає і хапається за коси і волосся обвинуваченої. В той час на подвір`я з хати вийшов співмешканець ОСОБА_6 і обоє били ОСОБА_4 , пізніше на подвір`я зайшла мати ОСОБА_4 . Після чого прийшли ОСОБА_11 та ОСОБА_10 і розборонили ОСОБА_6 та ОСОБА_4 . Коли обвинувачена виходила з подвір`я, ОСОБА_6 попхала маму ОСОБА_4 , внаслідок чого мама впала, діти які гралися на вулиці, злякалися, що впала бабуся, зайшли також на подвір`я по АДРЕСА_2 і сусідський хлопчик, приніс води. Після чого, прийшла дочка ОСОБА_6 і повигортала траву з паркана. ОСОБА_4 поїхала в поліцію написала заяву, їй порекомендували звернутись в лікарню, однак не було такої можливості через зайнятість на роботі. Зазначає, що винна у тому, що зайшла на чуже подвір`я, однак стверджує, що ніяких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_6 не наносила, а лише відштовхнула її від себе, після того, як вона перша вдарила ОСОБА_4 , лопаткою для взуття взагалі не наносила нікому тілесних ушкоджень. Між їхніми родинами багато років триває конфлікт, оскільки потерпіла ображала її матір, дітей, не дає її сім`ї проходу, постійно кляне. Зазначає, що лікування зараз безкоштовно надається в лікарні, ОСОБА_6 могла купити якісь ліки, але основні ліки дають безкоштовно. Цивільний позов не визнає, оскільки тілесних ушкоджень потерпілій не наносила. Просила суд її виправдати, оскільки злочину вона не вчиняла, в задоволенні цивільного позову просила відмовити.

В судовому засідання потерпіла ОСОБА_6 суду показала, що 06.08.2021 приблизно о 18 год. 30 хв. вона вийшла на вулицю зі свого домогосподарства, подивитися чи немає пошти, їхав сват ОСОБА_15 вони з ним почали говорити, пройшло хвилин 5-10 прибігли ОСОБА_4 її мама ОСОБА_8 , дочка ОСОБА_16 в руках з штахетиною, та її племінник з держаком від лопати і побігли на подвір`я ОСОБА_6 . Сват запитав, чи ми вже помирилися і поїхав в своїх справах. Потерпіла зайшла на своє подвір`я, перед цим скосили траву і потерпіла цю траву позакладала в щілини у паркані, щоб не вибігали курчата, ОСОБА_17 , розкидала траву, зламала тую, потоптала квіти, ОСОБА_6 запитала «що ти робиш?». ОСОБА_4 схватила потерпілу за волосся і нанесла кулаком удар в обличчя від чого в ОСОБА_6 випала нижня щелепа, потім кинула потерпілу на землю і била кулаками, носаками ніг, мама обвинуваченої зверху била лопаткою для взуття. ОСОБА_6 почала кричати і вийшов ОСОБА_9 , взяв ОСОБА_18 за коси намагався її відтягнути. ОСОБА_6 вчепилася за коси і комір кофти ОСОБА_19 і так піднялася, тоді обвинувачена забрала у матері металеву лопатку для взуття і вдарила декілька разів ОСОБА_9 по голові. В той час потерпіла схопила ОСОБА_18 за руку і не могла відпустити, прийшли на допомогу ОСОБА_20 і ОСОБА_21 і розборонили їх, виводили з подвір`я, коли ОСОБА_17 повертається, після того, як впала її мама і з усієї сили штовхнула ОСОБА_6 , внаслідок чого вона впала на бордюр і відчула сильний біль, зрозуміла, що не може стати. Прийшов онук і викликали поліцію, а поліція викликала швидку і цього ж дня її госпіталізували. Так вона пролежала в стаціонарному відділені і в неї був дуже важкий стан. Під час перебування в лікарні обвинувачена жодного разу не підійшла до ОСОБА_6 не поцікавилася її станом здоров`я, не принесла ні булочки, нічого. Вона надавала слідчому свою медичну картку стаціонарного хворого для проведення експертизи. Щодо позовної заяви зазначила, що витратила гроші на лікування, а заявлена сума моральної шкоди це ще мало. Просила суд цивільний позов задовольнити, обвинуваченій призначити суворе покарання згідно з законом.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показав, що обвинувачена ОСОБА_4 його сусідка, а потерпіла ОСОБА_6 це його співмешканка. Зазначив, що конфлікт почався з того, що ОСОБА_6 випустила квочку з курчатами, щоб вони не забігли на подвір`я ОСОБА_19 , ОСОБА_6 позапихала щілини в паркані. 06.08.2021 свідок приїхав з роботи і ліг відпочити. Почув крики, гам і шум, і вийшов на подвір`я домогосподарства ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 , де побачив, що ОСОБА_6 лежить на землі, а ОСОБА_4 над нею б`є її ногами. На зауваження свідка ОСОБА_22 не припинила бійку, ОСОБА_9 намагався відтягнути ОСОБА_4 від ОСОБА_6 , в той час потерпіла розвернулася до свідка і нанесла йому удари лопаткою для взуття по голові. Свідок вирвав з рук ОСОБА_4 лопатку і вдарив нею по спині і по задньому місцю ОСОБА_23 . В той час підбігає ОСОБА_10 , а згодом ОСОБА_11 піднімають ОСОБА_6 і почали відтягати потерпілу від обвинуваченої. Забігли діти, в яких в руках були штахетина і держак від лопати і мама ОСОБА_24 , два ОСОБА_25 вигнали всіх на вулицю. Викликали швидку і поліцію і розпочалося розслідування.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показав, що він є сусідом ОСОБА_6 та ОСОБА_4 точного числа не пам`ятає, в літній період, в серпні 2021 року, займався своїми справами, йшов до дому зрівнявся з будинком Мельник Ніни по АДРЕСА_1 , почув крик, біля паркану стояла ОСОБА_26 , мама ОСОБА_4 попросила розборонити суперечку. Події відбувалися на подвір`ї ОСОБА_6 . Дід ОСОБА_9 льоскав ОСОБА_18 по ягодицях лопаткою для взуття. ОСОБА_6 та ОСОБА_4 стояли і тримали одна одну за одяг чи за коси. Коли відійшов ОСОБА_9 забігли діти з палками, свідок намагався розвести ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , а діти били діда, він намагався там зарадити, потім зайшла ОСОБА_27 підійшла до потерпілої та обвинуваченої. В цей час проїзджав ОСОБА_11 , розборонив діда від дітей, а ОСОБА_10 , розборонив ОСОБА_6 та ОСОБА_4 . Як підходила ОСОБА_8 . ОСОБА_6 її відштовхнула, а ОСОБА_17 відштовхнула ОСОБА_6 , внаслідок чого вона впала на бордюр для клумби спиною. Згодом вивели ОСОБА_8 і ОСОБА_4 на дорогу і конфлікт припинився. Як ОСОБА_4 наносить удари ОСОБА_6 свідок не бачив, бачив, як вони шарпали одна одну, а лопатка для взуття до кінця події знаходилася у ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показала, що є мамою обвинуваченої ОСОБА_4 , а потерпіла ОСОБА_6 є їхньою сусідкою, 06.08.2021 дитина ( ОСОБА_4 ) зайшла на подвір`я до ОСОБА_6 , однак на свою територію, оскільки, як ставили новий паркан між домогосподарствами, то відступили на свою земельну ділянку, щоб повигортати траву. Мельник ОСОБА_28 покидає ОСОБА_29 , заходить на своє подвір`я, бере брус і починає бити ОСОБА_30 , порвала їй кофту, в цей час співмешканець ОСОБА_6 . Станіслав підійшов і почали обоє бити ОСОБА_30 . Свідок попросила ОСОБА_31 розборонити ОСОБА_30 . Після ОСОБА_25 на подвір`я до ОСОБА_6 зайшла і свідок ОСОБА_8 , в той час ОСОБА_6 вдарила свідка по голові, після чого ОСОБА_8 впала, забігли діти. Гнав череду ОСОБА_11 і разом з ОСОБА_32 вивели свідка на вулицю. Зазначає, що швидку викликали о 21 год. 30 хв., а не відразу після події. Свідок зазначає, що ОСОБА_6 28.10 поїхала на обстеження, а до цього несла відро води напувати коня.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показав, що є односельчанином з учасниками справи, 06 числа їхав з роботи почув крики дітей, приїхав ближче побачив, що на подвір`ї ОСОБА_6 є бійка, там були ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , її мама, донька та хлопчик, та ОСОБА_10 з яким вони почали розбороняти учасників події. Коли він зайшов на подвір`я ОСОБА_10 розбороняв ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , хлопчик бігав і держаком махав, вдарив ОСОБА_6 куди саме свідок не бачив, ОСОБА_11 відібрав держака. Король ОСОБА_33 впала, чи її хтось штовхав свідок не бачив. Безпосередньо нанесення ударів ОСОБА_34 потерпілій руками, ногами чи іншими предметами свідок не бачив, бачив, як смикали одна одну за коси. Коли впала ОСОБА_8 . ОСОБА_4 її напувала водою. Ще окрім ОСОБА_35 падала ОСОБА_6 чи там був бордюр не пам`ятає, подвір`я заросло споришем. В ОСОБА_9 була розбита голова, він сказав, що йому розбили голову металевою лопаткою для взуття.

Свідок ОСОБА_36 в судовому засіданні суду пояснив, що з учасниками справи проживає по сусідству, з ОСОБА_6 є сватами, у 2021 року, після обіду, в осінню пору їхав на рибалку привіталися з ОСОБА_37 , в цей час коли вини спілкувалися з ОСОБА_6 , на її подвір`я прийшла сусідка, після чого свідок поїхав далі, і не чув з яким настроєм приходила ОСОБА_4 до ОСОБА_6 . Коли повертався назад десь через дві години то бачив, що його сусідка ОСОБА_6 не така як завжди, хоча тілесних ушкоджень на ній не бачив.

Свідок ОСОБА_13 суду показала, що є фельдшером, в серпні 2021 року знаходилась на роботі, був виклик що в селі Олександрівка побиття, погано людині. Коли приїхали на місце там був наряд поліції, це була пізня пора доби. ОСОБА_6 скаржилася на біль в ребрах з правої сторони та біль ноги справа, сказала, що посварилися з сусідкою і та її турнула. Поки поліція в ОСОБА_6 брала свідчення, свідок чекала, потім запросила в машину для обстеження, у пацієнта був високий тиск, пальпаторно було досліджено місце скарги, не виявлено перелому, скарги були на біль від 5 до 7 ребра, для уточнення треба було рентгенівські знімки, на нозі нічого не було. На обличчі не було слідів і інших скарг від ОСОБА_6 окрім болю у правому боці не було. За результатами огляду встановлено діагноз забій грудної клітини з правої сторони, можливий перелом 5-7 ребер, гіпертонічний криз внаслідок стресу. Хвору доставили на прийомне відділення для уточнення діагнозу, її забрав черговий лікар, свідок віддала супровідний лист і закрито виклик у картці.

Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченою ОСОБА_4 її винуватість у вчиненні даного правопорушення підтверджується сукупністю досліджених і оцінених судом доказів.

З досліджених судом доказів, зокрема з документів, які надані стороною обвинувачення, вбачається, що відомості про кримінальне правопорушення від 07.08.2021 за №0000155 до ЄРДР внесено за ч.1 ст.125 КК України за заявою ОСОБА_6 , яка повідомила, що 06.08.2021 близько 18 години 30 хвилин під час словесного конфлікту її сусідка ОСОБА_4 жителька АДРЕСА_1 забігла на її подвір`я, що за адресою АДРЕСА_1 та спричинила їй тілесні ушкодження (Т. 1, а.с. 223).

Згідно із заявою ОСОБА_6 від 06.08.2021, заявниця просить прийняти міри реагування до її сусідки гр. ОСОБА_4 (Т. 1, а. с. 226).

Відповідно до заяви ОСОБА_6 надано дозвіл на огляд приватного домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 . (Т. 1, а. с. 227).

Зі змісту протоколу огляду місця події від 09.08.2021 проведеного на підставі заяви гр. ОСОБА_6 про спричинення їй тілесних ушкоджень випливає, що місцем події є приватне домогосподарство за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_6 . Приватне домогосподарство від вулиці відгороджене металопрофільними листами, від вулиці наявні ворота та хфіртка. За хфірткою наявна доріжка із плитки, що веде до житлового будинку. Зліва від доріжки подвір`я трав`яне, від домоволодіння, що знаходиться зліва, приватне домогосподарство відгороджене високим парканом із металопрофільних листів. На подвір`ї поряд із даним парканом знаходяться фруктові дерева. Поруч з деревами подвір`я трав`яне. Власник домогосподарства ОСОБА_6 вказала на своєму подвір`ї місце біля дерева груші, що серед трав`яного покриття землі та повідомила, що саме у данному місці їй спричинила тілесні ушкодження сусідка ОСОБА_4 , яка била її кулаками, а також металевою лопадкою для взуття в область ребер та ніг. Під час огляду місця події ОСОБА_6 показала на своєму подвір`ї місце на трав`яному покритті, що біля дерева груші та повідомила, що саме в даному місці їй спричинено тілесні ушкодження. Також ОСОБА_6 видала металеву лопадку для взуття довжиною 60 см і повідомила, що цією лопаткою їй спричинила удари сусідка ОСОБА_4 . До протоколу додано фототаблиці (Т. 1, а.с. 228-229).

Згідно із заявою ОСОБА_38 просила долучити до матеріалів кримінального провадження №0000155 від 07.08.2021, медичних документів ОСОБА_6 (Т.1 а.с. 232-235).

Відповідно до заяви ОСОБА_6 , остання просить провести судово-медичну експертизу у кримінальному провадженні №0000155 на підставі медичних документів на її ім`я, без її участі. До заяви додано: виписку №380, МСКТ ОГК без контрастування, рентген знімки (Т. 1, а.с. 240-247, Т. 2 а.с. 1-9).

Із Висновку експерта № 116 від 20.08.2021 за результатами проведення судової медичної експертизи, яку розпочато 20.08.2021 та закінчено 23.08.2021, вбачається, що «У громадянки ОСОБА_6 мають місце тілесні ушкодження у вигляді множинних синців в ділянках верхніх кінцівок, грудей, спини; закритої тупої травми грудей у вигляді множинних правобічних переломів ребер. Травми такого характеру, які виявлені у громадянки ОСОБА_6 утворились від багаторазової дії твердих тупих предметів, можливо 06.08.2021. Закрита тупа травма грудей у вигляді множинних правобічних переломів ребер відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості по критерію тривалого розладу здоров`я більш як на 21 день. Синці в ділянках верхніх кінцівок, грудей зліва, правої ягодиці відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я. Для більш категоричного висловлювання про механізм утворення наявних у громадянки ОСОБА_6 тілесних ушкоджень необхідно вивчення матеріалів кримінального провадження, даних слідчих експериментів…» (Т. 2, а.с. 10-12).

Постановою дізнавача сектору дізнання відділення поліції №2 Гайсинського РУП ГУ НП у Вінницькій області від 07.09.2021 проступок у кримінальному провадженні №0000155 перекваліфіковано з ч. 1 ст. 125 КК України на ч. 1 ст. 122 КК України також постановою дізнавача від 07.09.2021 передано матеріали кримінального провадження №0000155 від 07.08.2021 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, керівнику органу досудового розслідування відділення поліції №2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області (Т. 2, а.с. 23-24).

Із Протоколу проведення слідчого експерименту від 19.10.2021 за участю потерпілої ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 , вбачається, що потерпіла ОСОБА_6 детально розповіла та показала обставини вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 Повідомила, що 06.08.2021 вона знаходилась на вулиці біля свого домогосподарства, сиділа на вулиці на лавці разом зі сватом ОСОБА_14 , просто розмовляли. В цей час з вулиці на її подвір`я забігла сусідка ОСОБА_4 , зі своєю матір`ю ОСОБА_39 , а також забігли двоє малолітніх дітей ОСОБА_19 хлопчик і дівчинка. ОСОБА_17 на подвір`ї ОСОБА_6 підбігла до паркану і почала піднімати під парканом бур`ян, яким ОСОБА_6 прикривала отвір з низу паркану, щоб не виходили курчата і даний бур`ян розкидати по подвір`ю. ОСОБА_40 побачивши це зробила ОСОБА_16 зауваження і попросила припинити хазяювати на цьому подвір`ї. У відповідь ОСОБА_16 виразилась до ОСОБА_40 нецензурним образливим словом і вдарила її кулаком правої руки в область нижньої щелепи від чого у ОСОБА_40 випали вставні зуби. Далі ОСОБА_16 почала бити кулаками обох рук в груди ОСОБА_40 і кинула її на землю. ОСОБА_17 продовжувала наносити удари кулаками обох рук в груди ОСОБА_40 яку схопила руками за коси. ОСОБА_17 продовжила наносити багато численні удари носаками ніг ОСОБА_41 , більшість в груди і в інші частини тіла, тягала, забрала у своєї матері ОСОБА_8 металеву лопатку для взуття, якою била ОСОБА_42 по рукам, грудям, спині. З хати вибіг ОСОБА_43 , який намагався захистити від цього побиття, а також на подвір`я зайшли ще двоє сусідів ОСОБА_11 і ОСОБА_10 , які припинили це побиття. Далі ОСОБА_17 кинула ОСОБА_42 на бровку і на цьому все скінчилось. До протоколу проведення слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_6 додано оптичний носій диск DVD-R з відеозаписом слідчого експерименту (Т. 2, а.с. 36-37).

Відповідно до вимог ст. 94 КПК України, суд вважає, що слідча дія Слідчий експеримент, проведений 19 жовтня 2021 року з участю потерпілої ОСОБА_6 був проведений з додержанням вимог ст. 223, 240 КПК України, а саме - у присутності двох понятих.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов переконання, що Протокол слідчого експерименту від 19.10.2021 у розумінні вимог ст. 86 КПК України є допустимим доказом, оскільки він отриманий у порядку, встановленому КПК України.

Окрім того, як зафіксовано в Протоколі вищевказаної слідчої дії, ніяких зауважень і доповнень з боку учасників слідчої дії не надійшло.

Із протоколу проведення слідчого експерименту від 19.10.2021 за участю свідка ОСОБА_9 , вбачається, що експеримент проведено за адресою: АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_6 . Свідок повідомив, що подія відбулася 06.08.2021 приблизно о 18.30 год він почувши крик вийшов на подвір`я і став свідком того, що сусідка ОСОБА_17 б`є його дружину, ногами в груди, а та лежить на землі. Повідомив місце де саме відбувалася подія. Свідок ОСОБА_9 докладно розповів, що ОСОБА_17 наносить удари носаками ніг у ребра, в лівий бік, в живіт. Він кричав, що ти робиш, але ОСОБА_17 не реагувала. Свідок пробував її відтягнути, однак не вдалося так як ОСОБА_23 здорова і міцної тіло будови. Тоді взяв ОСОБА_23 за коси і сильно відтягнув. У відповідь ОСОБА_17 вдарила свідка металевою лопаткою для взуття по голові. Тоді збіглися на подвір`я двоє маленьких дітей ОСОБА_19 , в однієї дитини була палка, якою вона штурхала ОСОБА_42 . Також на подвір`я забігла мати ОСОБА_19 , яка також почала штурхати ОСОБА_42 . В цей час з вулиці надійшли двоє сусідів одного і другого звати ОСОБА_25 , які припинили ці протиправні дії. До протоколу проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_9 додано оптичний носій диск DVD-R з відеозаписом слідчого експерименту (Т. 2, а.с. 38-39).

Згідно з вимогами ст. 94 КПК України, суд вважає, що слідча дія Слідчий експеримент, проведений 19.10.2021 за участю свідка ОСОБА_9 був проведений з додержанням вимог ст. 223, 240 КПК України, а саме - у присутності двох понятих.

Враховуючи наведене вище, суд приходить до переконання, що Протокол слідчого експерименту від 19.10.2021 у розумінні вимог ст. 86 КПК України є допустимим доказом, оскільки він отриманий у порядку, встановленому КПК України.

Окрім того, як зафіксовано в Протоколі вищевказаної слідчої дії, ніяких зауважень і доповнень з боку учасників слідчої дії не надійшло.

Із Висновку експерта №146 від 27.10.2021 за результатами проведення судово медичної експертизи по матеріалах кримінального провадження №0000155 від 07 серпня 2021 року (спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 ), розпочатої 27.10.2021 та закінченої 27.10.2021, вбачається, що «1. У громадянки ОСОБА_6 мають місце тілесні ушкодження у вигляді множинних синців в ділянках верхніх кінцівок, грудей, спини; закритої тупої травми грудей у вигляді множинних правобічних переломів ребер. Лівобічні консолідовані переломи сьомого і дев`ятого ребер утворились у минулому, тому до уваги при визначенні ступеню тяжкості в даному випадку не можуть бути взяті.2. Множинні тілесні ушкодження, які виявлені у громадянки ОСОБА_6 утворились від багаторазової дії твердих тупих предметів з різною контактуючою поверхнею, можливо 06.08.2021 при обставинах, які зафіксовані під час слідчого експерименту, характер і локалізація їх цьому не заперечують. Закрита тупа травма грудей у вигляді множинних правобічних переломів ребер найвірогідніше утворилась внаслідок ударів взутими ногами, відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості по критерію тривалого розладу здоров`я більш як 21 день. Синці в ділянках верхніх кінцівок, грудей зліва, правої ягодиці утворились від дії твердих тупих предметів, які не мали чіткої ідентифікації, тобто, це можливо внаслідок ударів кулаками, взутими ногами, металевою лопаткою для взуття та іншим, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я» (Т. 2 а.с. 41-44).

Судом досліджені характеризуючі данні на обвинувачену ОСОБА_4 .

Судовий розгляд провадження проводився відносно обвинуваченої в межах пред`явленого обвинувачення. Зміни обвинувачення та визнання частини обвинувачення необґрунтованою судом не здійснювались, а підстав для цього не встановлено.

На підставі наведеного вище, суд дійшов висновку, що досліджені в судовому засіданні докази логічні, послідовні, не містять протиріч, переконливі як кожен окремо, так і їх сукупність у взаємозв`язку.

Жоден із них не спростований, містить інформацію щодо предмету доказування, схожих неоспорюваних чітких і узгоджених між собою презумпцій факту.

При їх оцінці суд дійшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй правопорушення, що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст.17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні у справі «Коробов проти України».

Згідно з правового змісту норм ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стаття 62 Конституції України гарантує, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Доведення вини особи поза розумним сумнівом є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу. При цьому саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом. Це означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що у «розумної (розсудливої) людини» не може лишатися «розумного сумніву», що обвинувачений винен.

Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Доводи захисника про те, що обвинувачення за ч. 1 ст. 122 КК України не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду, є надуманими, та про те, що стороною захисту не заперечується можливість спричинення потерпілій легких тілесних ушкоджень, в ході захисту від групового нападу зі сторони ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , суд оцінює критично, оскільки вони не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, ні обвинуваченою, ні стороною захисту не надано.

В кримінальному провадженні не встановлено жодного доказу щодо застосування відносно потерпілої ОСОБА_6 , обвинуваченої ОСОБА_4 та інших осіб заборонених законодавством методів розслідування, не здобуто таких і в процесі судового розгляду. Ані стороною захисту, ані іншими учасниками кримінального провадження не ставилися під сумнів висновки експертів протоколи проведення слідчого експеременту, протокол спільного допиту осіб, тощо, не заявлялялися учасниками кримінального провадження клопотання щодо виклику в судове засідання судового експерта, для його допиту у судовому засіданні чи призначення у справі додаткової (повторної, комісійної ) експертизи.

Такі твердження ґрунтуються виключно на міркуваннях та припущеннях сторони захисту, які є прямо зацікавленими особами, їх роздумах щодо складення обвинувального акту на основі показів потерпілої, яка зі свого боку повідомила те, що їй вигідно, звинуваченнях органів досудового розслідування та прокурора в упередженості та необ`єктивності, вільному тлумаченні кримінального закону, що не можна визнати допустимими доказами. Більш того, стороною захисту не надано жодних доказів на підтвердження оскарження рішень, дій чи бездіяльності органу досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні, під час проведення досудового розслідування.

За таких обставин, суд дійшов переконання, що докази вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 , які покладені прокурором в основу обвинувального акту, були отриманні з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства.

Так, сама обвинувачена ОСОБА_4 не заперечувала та ствердила наявність конфлікту з потерпілою 06.08.2021, обставини про те, що вона зайшла на подвір`я ОСОБА_6 і почала вигортати, лопаткою для взуття, яку принесла з собою, з паркану, що межує між їхними домогосподарствами, траву, яка напередодні була засунута потерпілою, фактичне отримання нею таких ушкоджень під час конфлікту, а також те, що вона відштовхнула ОСОБА_6 внаслідок чого остання впала.

З показань потерпілої ОСОБА_6 вбачається, що вона мала конфлікт з ОСОБА_4 06.08.2021, яка зайшла на її подвір`я і почала там хазяйнувати, вигортаючи суху траву з паркану, фактичне отримання нею тілесних ушкоджень цього дня, отримання від обвинуваченої, а не під час падіння на бордюр.

Разом з тим, з висновку експертизи №146 від 27.10.2021 випливає, що у громадянки ОСОБА_6 мають місце тілесні ушкодження у вигляді множинних синців в ділянках верхніх кінцівок, грудей, спини; закритої тупої травми грудей у вигляді множинних правобічних переломів ребер. Лівобічні консолідовані переломи сьомого і дев`ятого ребер утворились у минулому, тому до уваги при визначенні ступеню тяжкості в даному випадку не взяті експертом. Множинні тілесні ушкодження, які виявлені у громадянки ОСОБА_6 утворились від багаторазової дії твердих тупих предметів з різною контактуючою поверхнею, можливо 06.08.2021 при обставинах, які зафіксовані під час слідчого експерименту, характер і локалізація їх цьому не заперечують. Синці в ділянках верхніх кінцівок, грудей зліва, правої ягодиці утворились від дії твердих тупих предметів, які не мали чіткої ідентифікації, тобто, це можливо внаслідок ударів кулаками, взутими ногами, металевою лопаткою для взуття та іншим, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я. Закрита тупа травма грудей у вигляді множинних правобічних переломів ребер найвірогідніше утворилась внаслідок ударів взутими ногами, відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості по критерію тривалого розладу здоров`я більш як 21 день. Висновком експерта спростовується отримання ОСОБА_6 тілесних ушкоджень внаслідок падіння, як стверджує захисник.

Наявність конфлікту між обвинуваченою ОСОБА_4 та потерпілою ОСОБА_6 06 серпня 2021 року, шарпання одна одну за одяг і волосся ствердили допитані в процесі судового розгляду свідки ОСОБА_43 , ОСОБА_35 , ОСОБА_44 та ОСОБА_11 . Окрім того, свідок ОСОБА_13 суду показала, що ОСОБА_6 скаржилася на біль в ребрах з правої сторони та біль ноги справа, сказала, що посварилися з сусідкою і та її турнула. Окрім того свідок зазначила, що за результатами огляду ОСОБА_6 встановлено діагноз забій грудної клітини з правої сторони, можливий перелом 5-7 ребер, гіпертонічний криз внаслідок стресу, хвору доставили на прийомне відділення для уточнення діагнозу.

Даними слідчих експериментів стверджується, що потерпіла ОСОБА_6 та свідок ОСОБА_9 , в присутності понятих, в деталях вказали місце, спосіб та механізм нанесення потерпілій тілесних ушкоджень обвинуваченою, при цьому повідомляли такі деталі вчинення кримінального правопорушення, які могли бути відомі виключно безпосереднім його учасникам.

Більше того, твердження потерпілої та свідка ОСОБА_9 щодо місця, способу та механізму спричинення потерпілій тілесних ушкоджень повністю узгоджуються як між собою так і з висновками судово-медичного експерта, що свідчить про їх правдивість та належність.

Відповідно до вимог чинного законодавства, якщо відомості повідомлено підозрюваним, потерпілим під час проведення процесуальних дій, то вони є складовим компонентом змісту документа як окремого процесуального джерела доказів, зокрема протоколу слідчого експерименту, де фіксуються його хід та результати. Отже, показання і протокол слідчого експерименту є окремими самостійними процесуальними джерелами доказів, які суд оцінює за правилами ст. 95 КПК України.

За встановленим кримінальним процесуальним законом порядком, належна правова процедура проведення слідчого експерименту містить низку процесуальних гарантій, дотримання яких виключає обґрунтовані сумніви щодо правомірного отримання відомостей від суб`єкта, за його волею та вільним волевиявленням. До системи таких гарантій належить також участь захисника, понятих, здійснення безперервного відеозапису слідчої дії, як складової судового контролю за дотриманням засад кримінального провадження, детальне і ґрунтовне роз`яснення прав та процесуальних наслідків участі особи в проведенні слідчого експерименту тощо.

Суд досліджує докази безпосередньо з метою встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, де протокол слідчого експерименту є предметом оцінки суду за правилами, визначеними ст. 94 КПК України. Отже, протокол слідчого експерименту після його оцінки судом із точки зору належності, допустимості й достовірності набуває значення судового доказу.

Таким чином, на переконання суду, відсутні підстави для сумнівів у належності та допустимості доказів наданих стороною обвинувачення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню в кримінальному провадженні відповідно до ст. 91 КПК України.

Суд критично оцінює доводи захисника про те, що обвинувачена ОСОБА_4 була піддана груповому нападу, так як вона виймала з паркану траву і отримала удари дерев`яним бруском по сідниці і спині, і ці ушкодження ОСОБА_9 не інкримінувалися, оскільки стороною захисту не надано жодних доказів на підтвердження цих обставин, не надано копії вироку суду відносно ОСОБА_45 в той час, як висновки суду не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Не знайшли свого підтвердження доводи сторони захисту про те, що вироком суду встановлено вину ОСОБА_6 у нанесенні легких тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , оскільки захисником не надано вирок суду відносно ОСОБА_6 , який набрав законної сили.

Даними висновку судово-медичного експерта №146 від 27.10.2021 повністю стверджуються обставини спричинення потерпілій ОСОБА_6 тілесних ушкоджень саме внаслідок нанесення ударів, а не падіння. Тобто спосіб та механізм їх спричинення повністю узгоджуються з показаннями потерпілої відносно обставин вчинення кримінального правопорушення - нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 ОСОБА_6 .

Доводи захисника про неправдиві покази потерпілої, а саме те, що старі лівобічні переломи ОСОБА_6 намагалася видати, як отримані від ОСОБА_4 , не впливають на висновок експертизи щодо тяжкості тілесних ушкоджень отриманих ОСОБА_6 06.08.2021, оскільки вони не були враховані експертом під час проведення експертизи, через те, що врни утворились у минулому.

На переконання суду, сукупність всіх встановлених судом обставин вчинення кримінального правопорушення, спосіб, кількість, характер і локалізація ушкоджень, причини припинення протиправних дій (участь у припинені бійки сторонніх осіб), поведінка обвинуваченої і потерпілої, що передувала події, їх стосунки, вказують про цілеспрямовані, обдумані і умисні дії ОСОБА_4 спрямовані на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

Твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_10 стояв обличчям до ОСОБА_6 і це свідчить про те, що саме зі сторони потерпілої могла бути загроза для ОСОБА_4 , не беруться до уваги, оскільки це лише припущення захисника, які спростовуються іншими доказами дослідженими в судовому засіданні.

Доводи сторони захисту про те, що після закінчення інциденту потерпіла була не задоволена його результатами і викликала працівників поліції та швидку, при цьому видавши працівникам поліції метелеву лопатку для взуття, але сховала брусок, яким була підперта груша, суд не враховує, оскільки ці твердження жодним чином не впливають на доведеність вини обвинуваченої та правильність кваліфікації її дій.

Посилання сторони захисту на недоведеність умислу обвинуваченої на завдання потерпілій тілесних ушкоджень спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами, в тому числі показами самої обвинуваченої, яка не заперечує сам факт заподіяння нею тілесних ушкоджень потерпілій на ґрунті неприязних відносин, а також показами потерпілої, свідків, дослідженими письмовими доказами.

Будь-яких об`єктивних, належних та допустимих доказів того, що обвинувачена заподіяла потерпілій тілесне ушкодження з метою захисту охоронюваних законом своїх прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання з боку потерпілої, стороною захисту не надано, не встановлено зазначеної обставини й судом.

При цьому, показання обвинуваченої ОСОБА_4 стосовно подій 06.08.2021 суд оцінює, як намагання уникнути відповідальності за вчинене правопорушення, оскільки вони повністю спростовуються наведеними вище доказами, які між собою повністю узгоджуються і доводять вину обвинуваченої у вчиненні інкримінованого правопорушення.

Отже, з урахуванням викладеного вище, в ході судового розгляду, за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що висунуте ОСОБА_4 обвинувачення за ч. 1 ст. 122 КК України знайшло своє підтвердження, суд дійшов переконання, що подія кримінального правопорушення мала місце, провину обвинуваченої повністю доведено, а вчинене обвинуваченою ОСОБА_4 правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 122 КК України умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розгляд здоров`я.

При визначенні міри покарання обвинуваченій відповідно до ст. 65 КК України, суд приймає до уваги конкретні обставини вчиненого обвинуваченою правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення: сукупність усіх характеризуючих її обставин, віднесення кримінального правопорушення законодавством до нетяжких злочинів, характер, ступінь його суспільної небезпеки, наслідків для потерпілої, дані про особу обвинуваченої.

Згідно з роз`ясненнями п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, «Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів». п.п.2,3 «при призначенні покарання, суди повинні всебічно враховувати фактичні обставини кримінального провадження у їх сукупності та визначати тяжкість конкретних злочинів враховуючи їх індивідуальний ступінь. Визначаючи ступінь тяжкості злочину судам необхідно виходити з особливостей конкретного злочину та обставин його вчинення (форма вини, мотив, мета, спосіб, кількість епізодів злочинної діяльності, характер та ступінь наслідків. Отже, ступінь тяжкості злочину визначається характером того діяння, яке було вчинено у конкретному випадку. На неї впливають різні об`єктивні та суб`єктивні обставини, зокрема цінність тих суспільних відносин на які посягає винний, тяжкість наслідків (характер посягання), спосіб посягання форма й ступінь вини наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.»

Суд, призначаючи ОСОБА_4 покарання, також враховує вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч. 2 ст. 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

З соціально-психологічної характеристики обвинуваченої, яка зафіксована у судовій доповіді випливає, що ОСОБА_4 має постійне місце проживання за яким характеризується позитивно, зі слів односельчан не конфліктна, дуже добра, ввічлива, гарна господиня, мати та дружина, завжди готова прийти на допомогу, в стані сп`яніння помічена ніколи не була. Відповідно до характеристики отриманої КНП «Тростянецька ЦРЛ» ОСОБА_4 за період роботи зарекомендувала себе з позитивного боку, має досить великий досвід роботи, має хороші знання по своїй спеціальності, що дозволяє їй успішно справлятися з роботою. Трудова віддача відповідає висунутим вимогам, зазвичай все робить вчасно, здатна при потребі пожертвувати особистим часом, заради справи, у міру можливості приділяє увагу підвищенню рівня кваліфікації, дисциплінована, грамотна, добросовісно виконує обов`язки, в особистій поведінці проявляє скромність, за характером спокійна людина і вкрай рідко проявляє дратівливість, користується певним авторитетом в колективі.

Також, з досудової доповіді вбачається, що на думку органу пробації виправлення ОСОБА_4 можливе без позбавлення волі та вона не становитиме небезпеки для суспільства. У разі якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладання на ОСОБА_4 обов`язків, відповідно до п.п.2 ч.3 ст.76 КК України: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації (Т.1, а.с. 45-47).

Суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, приймає до уваги ті обставини, що ОСОБА_4 є осудною, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, вперше вчинила кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, позитивно характеризується за місцем проживання та за місцем роботи, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

Вказані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченій, оскільки мають істотне значення щодо вивчення її особистості та відношення до скоєного.

Також, суд виходить із фактичної тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, зокрема, характеру діяння, обстановки, способу і місця його вчинення, з урахуванням форми, виду, ступеня вини, обставин, що характеризують поведінку обвинуваченої до вчинення кримінального правопорушення, обставин, що безпосередньо пов`язані із вчиненням кримінального правопорушення, та характеризують поведінку останньої після вчинення кримінального правопорушення, та індивідуальних особливостей обвинуваченої, зокрема способу життя, характеризуючих її даних, її вік, стан здоров`я, а також із урахуванням думки потерпілої, яка просила призначити покарання відповідно до закону.

На підставі наведеного вище суд визнає необхідним та достатнім для виправлення і попередження скоєння нею нових кримінальних правопорушень призначення ОСОБА_4 покарання без ізоляції її від суспільства. Тому суд вирішив призначити обвинуваченій покарання у виді виправних робіт в розмірі санкції, передбаченої ч. 1 ст. 122 КК України.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

З положень ст. 129 КПК України випливає, що вирішення цивільного позову по суті заявлених вимог можливо лише у разі ухвалення обвинувального вироку або постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. У такому випадку суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно з положеннями ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Верховним Судом України в п. 2 Постанови Пленуму «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року за № 6 (з подальшими змінами та доповненнями) роз`яснив судам, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166, ч. 1 ст. 1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Моральна шкода - відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.

З огляду на те, що судом ухвалюється обвинувальний вирок за ч.1 ст.122 КК України, то відповідно до вимог ст. 129 КПК України суд вирішує по суті заявлені позовні вимоги потерпілої.

Так, вирішуючи відповідно до ст. 129 КПК України цивільний позов ОСОБА_6 щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди суд виходить з наступного:

Як вбачається з цивільного позову, потерпіла ОСОБА_6 просить стягнути з обвинуваченої ОСОБА_4 4846 грн. 95 коп. майнової шкоди та 100 000 грн. 00 коп. моральної шкоди, завданих внаслідок кримінального правопорушення, а також 15 000 за надання професійної правничої допомоги.

Потерпіла обґрунтовуючи позов вказала, що вчинивши кримінальне правопорушення ОСОБА_4 завдала ОСОБА_6 майнової шкоди за період стаціонарного лікування з 06.08.2021 по 16.08.2021 в розмірі 4846,95 грн., на підтвердження чого надано фіскальні чеки (Т. 1, а.с.65-67). Також в цивільному позові йдеться, що обвинувачена ОСОБА_4 завдала ОСОБА_6 моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, від отриманих тілесних ушкоджень здоров`я, пов`язаних із закритою тупою травмою грудей у вигляді множинних правобічних переломів ребер, які потребують тривалого лікування. Потерпіла має авторитет серед жителів громади, тривалий час пропрацювала в освітній сфері (виховатилем Олександрівського ДНЗ, та це не завадило ОСОБА_4 нанести їй тілесні ушкодження на очах у односельчан. Зазначає, що й досі болять поламані ребра, досі не відновила своє здоров`я, а душевна рана спричинена злочинами ОСОБА_4 не загоїлась взагалі. ОСОБА_6 зазначає, що їй страшно вийти на вулицю, та на своє подвір`я, бо ОСОБА_4 живе поряд, веде себе зухвало, не вибачилася та не компенсувала нанесену шкоду, не перепросила, а тому весь час остерігається нападу з її боку, просить когось, щоб був поряд з нею на подвір`ї. Розмір моральної шкоди оцінюється потерпілою у 100000 грн., які вона просить стягнути з обвинуваченої.

В судовому засіданні потерпіла цивільний позов підтримала та пояснила, що протиправними діями обвинуваченої їй було заподіяно майнову шкоду, оскільки вона змушена була лікуватися та придбавати необхідні ліки, на доказ чого надано відповідні чеки. Крім того, діями обвинуваченої їй було заподіяно моральних страждань, які полягають у фізичному болі та душевних стражданнях, моральних переживаннях, вона змушена була перебувати у лікарні.

В судовому засіданні обвинувачена винною себе у вчиненні кримінального правопорушення не визнала та відповідно не визнала цивільний позов, пояснила, що шкоди потерпілій не завдавала, оскільки ударів їй не наносила, лікування наразі безкоштовне, а тому потерпіла не підтвердила матеріальні витрати у заявленому розмірі.

Що стосується позовної вимоги про відшкодування майнової шкоди, суд зазначає, що потерпілою до позовної заяви надано фіскальні чеки, які достовірно підтверджують витрати потерпілої, що пов`язані безпосередньо з лікуванням, так із супутніми витратами на лікування та придбанням лікарських засобів в розмірі 4843,15 грн.(оригінали фіскальних чеків: від 06.08.2021 на суму 752,20 грн., від 07.08.2021 на суму 450,20 грн., від 07.08.2021 на суму 216,20 грн., від 08.08.2021 на суму 743,70 грн., від 09.08.2021 на суму 459,40 грн., від 09.08.2021 на суму 1000,00 грн., від 10.08.2021 на суму 658,20 грн., від 11.08.2021 на суму 133,45 грн., від 13.08.2021 на суму 429,80 грн.).

Період придбання ліків та медичних препаратів, зазначених у фіскальних чеках, співпадають з періодом проходження лікування потерпілою ОСОБА_6 , а виходячи з їх виду та назв, вони могли бути використані для лікування травм, отриманих нею внаслідок правопорушення.

Разом з тим, в позові розмір майнової шкоди зазначений в сумі 4846,95 грн., тобто 03 грн. 80 коп. не підтверджено матеріалами справи, а тому в задоволенні позову в цій частині варто відмовити.

Що стосується позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.

У вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди за позовом потерпілого, Пленум ВСУ в п. 31 Постанови № 13 від 2 липня 2004 р. «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів» орієнтує суди на необхідність керуватися відповідними положеннями ЦК України та роз`ясненнями, що містяться в Постанові Пленуму ВСУ № 4 від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Зокрема, у п. 3 вказаної Постанови зазначається: «Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб». Серед основних обставин, що впливають на розмір компенсації моральної шкоди, зазначена Постанова Пленуму в п.9 та ч.3 ст.23 ЦК України визначають: характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо). Також враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

За змістом ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Суд вважає, що внаслідок протиправних дій обвинуваченої потерпілій була завдана моральна шкода, яка виразилася в перенесених душевних стражданнях та нервовому потрясінні, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами. При визначенні розміру моральної шкоди суд врахував фізичні та моральні страждання потерпілої, характер дій обвинуваченої, а також конкретні обставини справи.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд також враховує дані про особу обвинуваченої, а саме те, що на теперішній час вона працює та має на утриманні неповнолітню дитину.

Суд вважає суму в розмірі 100000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди завищеною, тому зважаючи на фізичний біль, спричинений множинними переломами ребер, підвищену увагу з боку знайомих та оточуючих, необхідність подальшого лікування та пов`язані з цим стражданнями, а також враховуючи поведінку самої потерпілої, яка полягає у тому, що потерпіла свідомо прийняла участь в конфліктній ситуації, суд вважає, що з обвинуваченої ОСОБА_4 необхідно стягнути на користь потерпілої ОСОБА_6 30000,00 гривень, на відшкодування моральної шкоди, завданої нанесенням середньої тяжкості тілесного ушкодження, що узгоджується з принципом розумності, виваженості та справедливості, відповідає характеру й обсягу понесених потерпілою моральних страждань.

Визначаючи розмір такого відшкодування суд враховує, що суду не було надано жодних доказів на підтвердження наявності помітної негативної зміни, загострення її особистісних характерологічних особливостей та поведінкових реакцій, зниження якості її життя, послаблення адаптаційних ресурсів, зміни та погіршення світосприйняття в цілому, що зробило сприйняття життя суб`єктивно неприємним та складним.

На думку суду, такий розмір морального відшкодування є адекватним тим моральним стражданням і переживанням, яких зазнала потерпіла, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень. В задоволенні позову в іншій частині варто відмовити.

При цьому, доводи обвинуваченої та її захисника, що ОСОБА_6 не обгрунтувала заподіяння їй моральної шкоди, на думку суду не можуть бути безперечним доказом того, що протерпіла після отримання тілесних ушкоджень середньої тяжкості не відчувала фізичного болю, як про це зазначено потерпілою у цивільному позові.

Відповідно до ч. 2 ст. 120, ч. 1 ст. 124 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача та цивільного відповідача, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, а у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Як слідує із наявного у матеріалах кримінального провадження договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 04.02.2022, між адвокатом ОСОБА_7 і потерпілою ОСОБА_6 , розрахунку суми гонорару за надану професійну правничу (правову) допомогу від 04.02.2022 та акта приймання-передачі наданої професійної правничої допомоги від 04.02.2022, була встановлена фіксована сума гонорару 15 000 грн. Виконуючи умови договору, адвокат знайомився із матеріалами кримінального провадження, готував потерпілій цивільний позов, брав участь у судових засіданнях тощо, а тому вимоги потерпілої про стягнення з обвинуваченої процесуальних витрат на правову допомогу підлягають задоволенню у повному обсязі, зі стягненням з винної особи 15000 грн.

Арешт на майно, який накладено під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Тростянецького районного суду Вінницької області від 12.08.2021, відповідно до частини 4 статті 174 КПК, необхідно скасувати.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КК України.

Запобіжний захід відносно обвинуваченої не застосовувався і підстав для його застосування немає.

Судових витрат у кримінальному провадженні немає.

Керуючись ст. ст. 50, 65-67, 49 Кримінального кодексу України, ст. ст. 349, 368-371, 373-374, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кримінального кодексу України та призначити їй покарання у виді виправних робіт на строк 1 (один) рік за місцем роботи із відрахуванням десяти відсотків суми її заробітку в дохід держави.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданих внаслідок кримінального правопорушення, - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 4843 (чотири тисячі вісімсот сорок три) грн. 15 коп. майнової шкоди та 30000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп. моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн. 00 коп. судових витрат на правничу допомогу адвоката.

В задоволенні решти позову відмовити.

Скасувати накладений ухвалою слідчого судді Тростянецького районного суду Вінницької області 12 серпня 2021 року арешт майна.

Речовий доказ металеву лопатку для взуття, яку було вилучено у домоволодінні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 жительки АДРЕСА_1 - знищити.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Тростянецький районний суд Вінницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій, потерпілій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1