Справа № 309/1404/22
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

22.03.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 11-кп/4806/105/23, за апеляційною скаргою, яку подав захисник обвинуваченого ОСОБА_5 , адвокат ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 13 лютого 2023 року, задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні за №0000387, внесеному 25.11.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) щодо обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 307 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою освітою, раніше не судимого.

Цією ухвалою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 17 квітня 2023 року включно. В ухвалі суду вказується на те, що у провадженні Хустського районного суду Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження №0000387, відомості про кримінальне правопорушення у якому 25.11.2021 внесені до ЄРДР, за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. ч. 1, 2 ст. 307 КК України. У кримінальному провадженні прокурор подав клопотання, в якому просить продовжити строк дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого, посилаючись на ухвалу слідчого судді Хустського районного суду від 24.03.2022, якою стосовно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, а саме до 22.03.2022, відтак продовжено строк дії запобіжного заходу до 16 лютого 2023 року. Необхідність продовження строку тримання під вартою прокурор обґрунтовує тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які, відповідно до приписів ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких, за які може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років, крім того ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КК України, які встановлені судовим рішенням, не зменшились, не відпали і продовжують існувати, а саме: ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може: переховуватись від суду; незаконно впливати на свідків; та вчинити інше кримінальне правопорушення. Прокурор у клопотанні також зазначає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, окрім як тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого та не зможе запобігти вищевказаним ризикам. Просить клопотання задовольнити у повному обсязі.

Судом встановлено, що стороною обвинувачення доведено наявність обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 307 КК України кримінальних правопорушень. Підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень та наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які встановлені судовим рішенням, і які не зменшились, не відпали і продовжують існувати, а саме: ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може: переховуватись від суду; незаконно впливати на свідків; та вчинити інше кримінальне правопорушення, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, у судовому засіданні не встановлено. Суду не надано достатньо доказів на підтвердження тих обставин, які би спростовували обґрунтованість підозри у вчиненні обвинуваченим злочину та наявність підстав вважати, що вищенаведені ризики не існують. Тому, суд дійшов висновку про те, що клопотання прокурора підлягає задоволенню.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_5 , адвокат ОСОБА_6 , вказує на незаконність ухвали суду, просить її скасувати. Стверджує, що судом ухвалене помилкове рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно його підзахисного. Стверджує, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор у клопотанні, не існували. Звертає увагу на те, що досудове розслідування завершено, обвинувачений ОСОБА_5 тримається під вартою доволі тривалий час, а тому впливати на інших учасників кримінального провадження чи продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення або переховуватиметься від суду наміру не має. Окрім цього, адвокат ОСОБА_6 стверджує, що місцевим судом не враховано й дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 - одружений, на його утриманні родина (двоє неповнолітніх дітей), має постійне місце проживання у м. Хуст, не має судимостей. Тому, враховуючи те, що стороною обвинувачення не доведено належним чином неможливість застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Апеляційна скарга розглядається у відсутності сторін обвинувачення та захисту, неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України, не перешкоджає її розгляду. З матеріалів контрольного провадження вбачається, що: сторони обвинувачення та захисту належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший термін не подавали; в апеляційній скарзі не порушується питання про погіршення становища обвинуваченого, і його явка у судове засідання не визнавалась обов`язковою, і при цьому, стороною захисту не заявлено клопотання про бажання обвинуваченого брати участь у розгляді апеляційної скарги; прокурор подав заяву про розгляд апеляційної скарги без його участі.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення відхиляються з таких підстав.

Так, відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається у порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_5 колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.

Так, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги те, що обставини, які були підставою для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінились, наведені прокурором ризики не відпали, не зменшились і продовжують існувати.

Разом із тим, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу обґрунтовано взяв до уваги обставини, за яких скоєно діяння, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 , у разі визнання його винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого (раніше не судимий, не одружений, не працюючий), а також відсутність обставин, які б перешкоджали триманню обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою та необхідність проведення судом необхідних процедурних (процесуальних) дій, у тому числі і дослідження доказів.

Тому, колегія суддів, з огляду на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_5 обвинувачується і за яке йому може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років із конфіскацією майна, а також наведених вище обставин, доходить висновку про те, що є обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може переховуватись від суду, продовжувати вчиняти інші кримінальне правопорушення, що в свою чергу свідчить і про обґрунтованість висновку суду першої інстанції і в цій частині.

З огляду на наведене вище, доводи апеляційної скарги про те, що судом прийнято помилкове рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно його підзахисного, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор, на момент розгляду клопотання не існують, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеними вище судженнями та доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що досудове розслідування завершено, обвинувачений ОСОБА_5 тримається під вартою тривалий час, а тому впливати на інших учасників кримінального провадження чи продовжувати вчиняти кримінальні правопорушення або переховуватиметься від суду наміру немає, - апеляційний суд із урахуванням наведеного вище визнає такими, що не впливають на висновки суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою, є непідтвердженими, голослівними, і, відповідно, не дають підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, у тому числі і домашній арешт.

Із цих підстав, апеляційний суд не бере до уваги і доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_5 одружений, на його утриманні родина, має постійне місце проживання у м. Хуст, не має судимостей. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що стороною захисту не надано жодних доказів у підтвердження доводів про те, що ОСОБА_5 одружений та має на утриманні дружину та двох неповнолітніх дітей.

При цьому, колегія суддів бере до уваги те, що з огляду на сукупність викладених обставин, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_5 у силу характеру інкримінованих йому діянь та одночасної потреби у проведенні судом дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального правопорушення (допит свідків, дослідження письмових та речових доказів), суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, із чим погоджується й колегія суддів, вважаючи, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не будуть достатніми для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та дієвості кримінального провадження.

Тому, доводи апелянта про те, що стороною обвинувачення не доведено належним чином неможливість застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заході, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знаходять свого підтвердження.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що стороною захисту не надано доказів, зокрема висновків лікарів тощо, які б свідчили про наявність у ОСОБА_5 таких захворювань, які б унеможливлювали тримання його під вартою, що тримання обвинуваченого під вартою може негативно відобразитись на стані його здоров`я.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті ухилятися від суду чи вчиняти інші злочини, однак, обставини, за яких вчинено інкриміновані йому кримінальні правопорушення, їх тяжкість та інші наведені вище обставини та дані про його особу, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Тому, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Узагальнюючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, не може бути задоволена, а ухвалу суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законну та обґрунтовану, необхідно залишити без зміни.

Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли істотно вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі в апеляційній скарзі не вказується, і при цьому стороною захисту не надано жодних доказів, які б підтверджували доводи апеляційної скарги та спростовували висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 176-179, 181, 183, 194, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу, яку подав адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 13 лютого 2023 року, якою задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні внесеному 25.11.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000387, щодо обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 307 КК України, ОСОБА_5 , та продовжено щодо нього строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 17 квітня 2023 року включно, - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: