У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.12.2022 Справа №607/18297/22

Провадження № 1-кс/607/5788/2022

м. Тернопіль

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваної ОСОБА_4 та її захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , за погодженням прокурора Кременецької окружної прокуратури Тернопільської області ОСОБА_3 , під час досудового розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР №1003332 від 18 листопада 2019 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Тернополя, українки, громадянки України, працюючої комірником у ТОВ «АТБ» (м. Львів), не одруженої, зареєстрованої в АДРЕСА_1 , проживаючої в. АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

15 грудня 2022 року старший слідчий СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , за погодженням прокурора Кременецької окружної прокуратури Тернопільської області ОСОБА_3 , звернулася до слідчого судді із клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваної ОСОБА_4 у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР №1003332 від 18 листопада 2019 року.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що ОСОБА_4 , о 15 годині 20 хвилин, 12 листопада 2019 року звернулась до КНП «Тернопільська обласна дитяча клінічна лікарня» ТОР із скаргами на стан здоров`я свого малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , де за результатами огляду медичними працівниками дитина із матір`ю була госпіталізована до закладу охорони здоров`я із підозрою на лімфаденопатію. Для повного обстеження, діагностичного та лікувального процесу малолітнього ОСОБА_7 було поміщено у бокс-палату №20 інфекційно боксованого відділення КНП «Тернопільська обласна дитяча клінічна лікарня ТОР разом із ОСОБА_4 . Після комплексу обстежень лікуючий лікар у обідній час 13 листопад 2019 року повідомила ОСОБА_4 про те, що діагноз «лейкоз» у дитини н підтверджується. На отриману інформацію ОСОБА_4 розпочала конфлікт і медичним персоналом звинувачуючи їх у непрофесійності. Того ж дня, а саме 13 листопада 2019 року у вечірню пору, точна годин досудовим розслідуванням не встановлена, у ОСОБА_4 виник умисел спрямований на умисне заподіяння тілесних ушкоджень малолітньому син ОСОБА_7 .

З метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_4 переконавшись про відсутність поблизу бокс-палати №20 медичного персоналу, взяла медичну голку та усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків, знаючи про те, що здоров`я та життя будь-якої людини рівною мірою охороняється законом, а також те, що протиправне посягання на нього є кримінально караним, діючи умисне протиправно, цілеспрямовано та рішуче, з особливою зухвалістю наблизилась до потерпілого і зафіксувавши пальцями повіки правого ока, голкою ушкодила праве очне яблуко, що проникли у його передню камеру, проколовши рогівку ока в напрямку від лімба до центру зіниці, що спричинило дитині особливий, нестерпний біль, від чого він почав плакати, оскільки ушкодження розташоване в особливо чутливому на механічні подразненню анатомічних структур очного яблука, що і призвело до нестерпного болю потерпілого.

Наступного дня, тобто 14 листопада 2019 року під час ранкового обходу пацієнтів, лікуючий лікар під час огляду малолітнього ОСОБА_7 виявила травму правого ока у зв`язку з чим дитина була транспортована до офтальмологічного відділення КНП «Тернопільська університетська лікарня» ТОР, де під час обстеження у дитини було встановлено діагноз «проникаюче поранення рогівки правого ока», без порушення функції зору.

Оскільки у наслідок умисного спричинення проникаючого поранення рогівки правого ока ОСОБА_4 тяжкі наслідки для малолітнього не настали, остання бажаючи довести свій злочинний умисел спрямований на умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень для дитини, діючи умисно, цілеспрямовано, знаючи, що через вікові особливості малолітній ОСОБА_7 не може розуміти характер та значення вчинених з ним дій, та цілковито довіряючи матері не зможе чинити опору, 14 листопада 2019 року, перебуваючи у бокс-палаті №2 інфекційно - боксованого відділення КНП «Тернопільська обласна клінічна дитяча лікарня» ТОР, у вечірню пору доби, точно годину не встановлено, ОСОБА_4 взяла медичну голку та усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи і бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків, знаючи про те, що здоров`я та життя будь-якої людини рівною мірою охороняється законом, а також те, що протиправне посягання на нього є кримінально карним, діючи умисно, протиправно, цілеспрямовано та рішуче, з особливою зухвалістю наблизилась до потерпілого і зафіксувавши пальцями повіки правого ока, голкою ушкодила яблуко правого очного яблука, що проникли у його передню камеру, двічі проколовши рогівку ока в напрямку від лімба до центру зіниці, що спричинило для дитини особливий, нестерпний біль, від чого він почав сильно плакати і на плач прийшов медичний персонал медичного закладу охорони здоров`я, для надання допомоги.

15 листопада 2019 року, малолітнього ОСОБА_7 було транспортовано до офтальмологічного відділення КНП «Тернопільська університетська лікарня» ТОР, де під час обстеження у дитини було встановлено діагноз «проникаючі поранення рогівки правого ока», що як наслідок призвело до після травматичних змін правого очного яблука із втратою зору цим оком, що, відповідно до ст. 24 «Таблиці процентів втрати загальної працездатності в результаті різних травм» становить 35% стійкої втрати працездатності.

Отже, у наслідок умисних протиправних дій ОСОБА_4 спрямованих на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень малолітньому ОСОБА_7 , дитині спричинено травму правого очного яблука, яке за своїми наслідками, належить до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою стійкої втрати загальної працездатності не менш на одну третину - п. 2.1.1. (г) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» МОЗ України.

Таким чином ОСОБА_4 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, вчинене способом, що має характер особливого мучення, що спричинив втрату функції органу та поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину.

В ході розслідування 30.08.2022 року на підставі п. 3 ч. 1 ст. 276, ч. 1 ст. 278 КПК України ОСОБА_4 надіслано за місцем реєстрації в АДРЕСА_1 , повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, яку вручено директорові Бережанського ліцею ОСОБА_8

07 вересня 2022 року у зв`язку із переховуванням підозрюваної ОСОБА_4 , від органів досудового розслідування з метою уникнення від кримінальної відповідальності за скоєне, ст. слідчим СУ ГУНП в Тернопільській області винесено постанову про оголошення в розшук ОСОБА_4 .

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: заявою заступника начальника служби у справах дітей Тернопільської обласної державної адміністрації від 18.11.2019; повідомленням головного лікаря КНП «Тернопільська обласна дитяча клінічна лікарня» ТОР 15.11.2019; рапортом оправного чергового від 15.11.2019 року про те, що надійшло повідомлення юрисконсульта КНП «ТОДКЛ» ТОР, що під час перебування на лікуванні за невстановлених обставин малолітній ОСОБА_7 2018 р.н. отримав тілесну ушкодження; протоколом огляду місця події від 11.11.2020; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 ; протоколом допиту ОСОБА_14 ;висновком комісійної судово-медичної експертизи №45 від 30.09.2021; висновком судової психолого -психіатричної експертизи №148 від 12.05.2022.

01 листопада 2022 року слідчим суддею Тернопільського міськрайонного суду ОСОБА_15 підозрюваній ОСОБА_4 обрано запобіжний захід взяття під варту, термін дії ухвали встановлений до 23 год. 59 хв. 20 грудня 2022 року.

13 грудня 2022 року в порядку ст. 290 КПК України визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального висновку, слідчим за дорученням прокурора повідомлено підозрюваному, його захиснику, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

Провести ознайомлення сторін кримінального провадження із матеріалами досудового розслідування у вказаний строк не представляється можливим через значну кількість наявних матеріалів кримінального провадження та медичних матеріалів, що є речовим доказом у провадженні, складанню обвинувального акту та реєстру матеріалів кримінального провадження, а тому є необхідність у продовженні строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваної ОСОБА_4 терміном на 60 (шістдесят) діб.

Мотивуючи клопотання, слідчий також посилається на обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином у зв`язку з цим зазначає про існування ризиків, передбачених пунктами1, 2 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні . З урахуванням викладеного на думку слідчого, є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникненню ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та їй необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, який буде достатнім на переконання слідчого, для забезпечення виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків визначених КПК України.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримала, вважаючи мету і підстави продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 обґрунтованими, а тому просить клопотання задовольнити.

В судовому засіданні захисник підозрюваної адвокат ОСОБА_5 не заперечила щодо задоволення клопотання слідчого.

Підозрювана ОСОБА_4 підтримала думку свого захисника.

Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши додані до клопотання матеріали, слідчий суддя приходить до таких висновків.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні СУ ГУНП в Тернопільській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №1003332 від 18 листопада 2019 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

30 серпня 2022 року на підставі п. 3 ч. 1 ст. 276, ч. 1 ст. 278 КПК України ОСОБА_4 надіслано за місцем реєстрації в АДРЕСА_1 , повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, яку вручено директору Бережанського ліцею ОСОБА_8 .

01 листопада 2022 року ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_15 у справі № №607/12042/22 (№1-кс/607/3872/2022) від 01.11.2022 року, до підозрюваної ОСОБА_4 , застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 20.12.2022 року.

Положеннями ч. 3 ст. 199 КПК України передбачено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

На думку слідчого судді, наведені в клопотанні обставини та додані до нього документи, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, свідчать про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, що підтверджується долученими до клопотання доказами, а саме: витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №1003332 від 18 листопада 2019 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.121 КК України; заявою заступника начальника служби у справах дітей Тернопільської обласної державної адміністрації від 18.11.2019; повідомленням головного лікаря КНП «Тернопільська обласна дитяча клінічна лікарня» ТОР 15.11.2019; рапортом оправного чергового від 15.11.2019 року про те, що надійшло повідомлення юрисконсульта КНП «ТОДКЛ» ТОР, що під час перебування на лікуванні за невстановлених обставин малолітній ОСОБА_7 2018 р.н. отримав тілесну ушкодження; протоколом огляду місця події від 11.11.2020; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 ; протоколом допиту ОСОБА_14 ;висновком комісійної судово-медичної експертизи №45 від 30.09.2021; висновком судової психолого - психіатричної експертизи №148 від 12.05.2022, іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя вважає, що дані, які вказують на наявність обґрунтованої підозри, містяться у долучених до матеріалів клопотання доказах, та одночасно зазначає, що вказане було встановлено слідчим суддею при ухваленні рішення про застосування щодо підозрюваної ОСОБА_4 запобіжного заходу.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які наведені у клопотанні слідчого та в доданих матеріалах, а також з того, що на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті. Зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, а тому з огляду на наведені у клопотанні слідчого обставини, у слідчого судді є всі підстави для висновку, що представлені докази об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і хоча на даному етапі не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справах «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 р. «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Наряду з вказаним, у п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

У розумінні практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення, у сукупності з іншими обставинами, збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 р., ЄСПЛ зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Обґрунтовуючи клопотання, слідчий за погодженням з прокурором вказала на те, що під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.1, п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні.

Ризик того, що ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, слідчий суддя оцінює в сукупності з обставинами цього кримінального провадження, а також враховує тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , який у відповідності до вимог ст. 12 КК України є тяжким злочином, та за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років. На думку слідчого судді, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду.

Крім того, при встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні слідчий суддя також виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від цих осіб у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

Крім того ОСОБА_4 є матір`ю малолітнього потерпілого, а також безпосередньо знайома із свідками і може схиляти, як свідків так і потерпілого до дачі неправдивих показів на свою користь, відмови від участі у кримінальному провадженні або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, що може негативно вплинути на хід досудового розслідування.

За таких обставин, ризик впливу на вказаних осіб існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

З огляду на доведення стороною обвинувачення наявності обґрунтованої підозри та існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя, з урахуванням тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , характеру та обставин справи, особи підозрюваної, дійшов висновку про необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 .

Крім того, при вирішенні цього питання суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як зазначає Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

На переконання слідчого судді, застосування щодо підозрюваної ОСОБА_4 більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання існуючим ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки останнього, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону та правовими позиціями ЄСПЛ.

З урахуванням викладеного, а також беручи до уваги дані про особу підозрюваного, тяжкість інкримінованого йому злочину та за наявності прямо передбачених ст. 177 КПК України ризиків у даному кримінальному провадженні, слідчий суддя приходить до висновку про те, що клопотання слідчого слід задовольнити та необхідно продовжити строк застосованого щодо підозрюваної ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та вважає, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є найбільш прийнятним за вказаних умов, і навіть з урахуванням виключності такого заходу забезпечення кримінального провадження, він повністю відповідає як вимогам КПК України, так і обставинам даного кримінального провадження. При цьому застосований запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16.05.2013), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

Відтак, слідчий суддя враховуючи положення чинного КПК України, вважає, що ОСОБА_4 слід продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, що не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у даному провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Керуючись ст. ст.176-178, 183, 193, 194, 196, 197, 199, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , за погодженням прокурора Кременецької окружної прокуратури Тернопільської області ОСОБА_3 , під час досудового розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР №1003332 від 18 листопада 2019 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 (шістдесят) днів, тобто до 23 год. 59 хв. 17 лютого 2023 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним, в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_16 ОСОБА_17