Справа № 473/3953/22
Номер провадження 1-в/473/4/2023
У Х В А Л А

Іменем України

"16" січня 2023 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника Державної установи «Вознесенська виправна колонія (№72)» ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вознесенська спільне подання начальника Державної установи «Вознесенська виправна колонія (№72)» ОСОБА_5 та голови Спостережної комісії при виконкомі Вознесенської міської ради ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, раніше не судимого, засудженого 11.04.2019 Іллічівським міським судом Одеської області за ч.2 ст.187 КК України до 7-ми років позбавлення волі з конфіскацією майна,

в с т а н о в и в:

27.12.2022 до суду від Державної установи «Вознесенська виправна колонія (№72)» надійшло подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .

В судовому засіданні представник установи виконання покарань подання підтримав та просив його задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання, оскільки останній не довів свого виправлення. Вказав, що хоча засуджений має заохочення, однак, докази, що підтверджують його залучення до суспільно-корисної праці, відсутні. Також зазначив, що з моменту відмови комісією Державної установи «Вознесенська виправна колонія (№ 72)» у застосуванні щодо ОСОБА_7 пільги, передбаченої ст.82 КК України, минуло мало часу.

Від засудженого ОСОБА_7 до суду надійла заява про розгляд подання без його участі.

З`ясувавши думки учасників провадження, вивчивши подання та додані до нього матеріали, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч.ч. 2, ч.3 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та фактично відбув встановлену законом частину призначеного судом покарання.

При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання - виправлення засудженого.

Згідно з ч.1 ст.6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення передбачено дискреційною нормою КК України, тобто, є не обов`язком суду, а правом, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Так, судом встановлено, що вироком Іллічівського міського суду Одеської області від 11.04.2019 ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.187 КК України до 7-ми років позбавлення волі з конфіскацією майна, із зарахуванням у строк покарання строку тримання під вартою з 17.04.2018 по 11.04.2019 з розрахунку - один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, та обчисленням строку відбування покарання з 17.04.2018.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20.02.2020 вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 17.04.2019 змінено: в строк покарання, з розрахунку - один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, зараховано строк попереднього ув`язнення з 17.04.2018 по 20.02.2020, строк покарання обчислюється з 20.02.2020; в іншій частині вирок залишено без змін.

Таким чином, початок строку відбування покарання 20.02.2020, кінець 17.04.2025.

З матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_7 вбачається, що останній за місцем відбування покарання характеризується посередньо. В місцях позбавлення волі перебуває з 19.04.2018. З 14.04.2020 відбуває покарання у Державній установі «Вознесенська виправна колонія (№72)». Фактично відбув дві третини строку призначеного покарання.

Загалом за період відбування покарання має 7 заохочень (за підсумками роботи в 2020-2022 роках), та 5 стягнень, які погашені у встановленому законом порядку (останнє - в червні 2021 року).

Відповідно до подання, в майстерні установи не працевлаштовий, однак, залучається до виконання робіт з благоустрою установи, зокрема, з благоутрою території гуртожитку.

Приймає участь в суспільно-корисному житті відділення, є активним учасником програми диференційованого виховного впливу на засуджених до позбавлення волі «Духовне відродження». Допомогає новоприбулим засудженим в період адаптації в установі.

За характером спокійний та врівноважений. У відносинах із засудженими неконфліктний. Дотримується правомірних взаємовідносин з персоналом установи. Підтримує зв`язок із рідними. У скоєному злочині, зі слів засудженого, розкаюється.

На думку суду, головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.

Висновок про те, що засуджений довів своє виправлення, передбачає, що його сумлінна поведінка і ставлення до праці свідчать про успішність процесу виправлення і можливості ефективного продовження його при умові застосування умовно-дострокового звільнення.

Згідно ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Судом враховано, що засуджений ОСОБА_7 , який, хоч і не працевлаштовий в установі виконання покарань, постійно залучається до виконання робіт з благоустрою установи, приймає участь в суспільно-корисному житті відділення та програмі диференційованого виховного впливу на засуджених до позбавлення волі «Духовне відродження», за весь час відбування покарання зарекомендував себе посередньо.

Рішенням комісії Державної установи «Вознесенська виправна колонія (№ 72)» від 19.10.2021 засудженому ОСОБА_7 відмовлено в застосуванні до нього пільги, передбаченої ст.82 КК України, у вигляді заміни невідбутої частини прокарання більш м`яким (обмеження волі), у зв`язку з тим, що він не став на шлях виправлення; з дня відмови сплинув незначний проміжок часу.

Протягом періоду відбування покарання засуджений ОСОБА_7 заохочувався 7 разів та має 5 стягнень у вигляді попереджень та догани, зокрема, за неодноразове зберігання заборонених речей, що підтверджується довідкою про заохочення та стягнення, яка міститься в матеріалах справи. Хоча ці стягнення є погашеними, проте, вони характеризують поведінку засудженого за час відбування покарання, та, з урахуванням положень ст.6 КВК України, не можуть свідчити про готовність останнього до самокерованої правослухняної поведінки.

На переконня суду, наявність 5 заохочень та відсутність станом на даний час у засудженого ОСОБА_7 діючих стягнень самі по собі не можуть бути достатньою підставою для застосування умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки не доводить виправлення засудженого та сумлінність його поведінки протягом всього строку відбування покарання.

Хоча засуджений ОСОБА_7 відбув встановлену законом частину строку покарання, проте, враховуючи дані про його особу, суд не вбачає підстав для застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення.

Відтак, за вказаних обставин, суд дійшов висновку, що дане подання не обгрунтованим та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.81 КК України, ст.154 КВК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

В задоволенні спільного подання начальника Державної установи «Вознесенська виправна колонія (№72)» ОСОБА_5 та голови Спостережної комісії при виконкомі Вознесенської міської ради ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим - в той же строк з моменту отримання її копії.

Суддя ОСОБА_1