Справа № 299/4048/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/61/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретарів - ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора Виноградівського відділу Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 04 лютого 2020 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Виноградів, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, не працюючого, не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_7 , (в режимі відеоконференції),

захисника-адвоката ОСОБА_9

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком ОСОБА_7 визнано винним за ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання 4 (чотири) роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

Міру покарання ОСОБА_7 ухвалено відраховувати з моменту приведення вироку до виконання.

До набрання вироком законної сили раніше обраний ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді застави ухвалено залишити без змін.

Стягнуто із ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави судові витрати у розмірі 1516,10 гривень (одна тисяча п`ятсот шістнадцять гривень 10 копійок) на залучення експерта.

Арешт на автомобіль марки «Opel Combo» білого кольору реєстраційний номер НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді від 17.10.2019 року, яким користувався ОСОБА_7 , відповідно до ч.4 ст. 174 КПК України ухвалено скасувати.

Речовий доказ автомобіль марки «Opel Combo» білого кольору реєстраційний номер НОМЕР_1 передано ОСОБА_7 .

За вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він 13 жовтня 2019 року близько 16 години 30 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «Opel Combo» білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проїжджій ділянці дороги по вул. Ватутіна в с. В. Ком`яти, Виноградівського району в напрямку с. Шаланки, Виноградівського району, в порушення вимог п. 2.3 (б) - «бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі» та п. 12.1- «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним» Правил дорожнього руху України, не вжив всіх заходів для забезпечення безпеки дорожнього руху, внаслідок чого, біля будинку № 70 виїхав на узбіччя та допустив наїзд на пішохода малолітню ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканку АДРЕСА_2 , яка рухалась у зустрічному з ним напрямку руху.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_7 спричинив пішоходу ОСОБА_10 , згідно висновку судово - медичного експерта № 315 від 04.12.2019, тілесні ушкодження у виді: важкої закритої черепно - мозкової травми, яка супроводжувалася забоєм головного мозку середнього ступеня, забоєм стовбурових відділів головного мозку, субарахноїдальним крововиливом, з розвитком гострих порушень свідомості у вигляді мозкової коми та порушеннями життєво важливих функцій, а саме: порушення функцій дихання, що супроводжувалося розладом свідомості до стану мозкової коми 1 ст., відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, згідно п. 2.1.3. о) «Правил судово - медичного визначення степені тяжкості тілесних ушкоджень», як такі, що небезпечні для життя в момент їх спричинення; закритого перелому дистального мета епіфізу лівої плечової кістки зі зміщенням, що відноситься до групи тілесних ушкоджень середньої ступені тяжкості, як такі, що потягли за собою розлад здоров`я на строк понад 21 день, згідно п. 2.2.2. «Правил судово - медичного визначення степені тяжкості тілесних ушкоджень»; крововиливів тім`яно - потиличній ділянці зліва, саден та поверхневих ран в області спини, які відносяться до групи легких тілесних ушкоджень, згідно п. 2.3.5. «Правил судово - медичного визначення степені тяжкості тілесних ушкоджень», як такі, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я і стійку втрату працездатності.

Згідно висновку судового експерта авто техніка № 10/434 від 30.10.2019 року, з технічної точки зору причиною виникнення даної дорожньо- транспортної пригоди стали обставини пов`язані з тим, що водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «Opel Combo» білого кольору реєстраційний номер НОМЕР_1 , не дотримався вимог п. 2.3 (б) та п. 12.1 Правил дорожнього руху України.

Невиконання водієм ОСОБА_7 вказаних вимог Правил дорожнього руху України стало причиною настання дорожньо-транспортної пригоди та знаходиться в прямому причинному зв`язку з отриманням ОСОБА_10 тілесних ушкоджень.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_7 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Не погоджуючись з даним вироком обвинувачений ОСОБА_7 та прокурор Виноградівського відділу Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення та кваліфікації його дій, просить змінити вирок суду першої інстанції, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі через суворість, зокрема просить застосувати до нього положення ст.75КК України та виключити з резолютивної частини вироку додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки. Заставу в розмірі 60 210 грн. просить повернути заставодавцю ОСОБА_11 та під час апеляційного провадження повторно дослідити характеризуючі дані і докази відшкодування ОСОБА_7 завданої шкоди.

Обвинувачений зазначає, що в ході досудового та судового слідства він повністю визнав свою вину у пред`явленому обвинуваченні, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, фактично має на утриманні одиноку матір.

Вказує, що незважаючи на те, що він офіційно не працевлаштований, працює на сезонних роботах, тобто має нерегулярний дохід, з часу вчинення кримінального правопорушення надавав матеріальну допомогу законному представнику потерпілої на лікування доньки ОСОБА_10 , що підтверджується наявними в матеріалах справи заявою та розписками. Наголошує, що з часу вчинення кримінального правопорушення надав ОСОБА_12 на лікування доньки 4 500 доларів США, для чого позичав кошти. В подальшому у обвинуваченого є намір заробляти кошти та в разі необхідності відшкодовувати заподіяну потерпілій шкоду, однак призначене йому покарання у виді реального позбавлення волі позбавить обвинуваченого такої можливості.

На переконання обвинуваченого ОСОБА_7 призначене судом покарання без надання йому можливості виправлення є занадто суворим і наявні підстави для звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 04 лютого 2020 року скасувати у зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання за ч.2 ст. 286 КК України у вигляді 6 (шести) років позбавлення волі з позбавленням на 3 (три) роки права керування транспортними засобами.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор покликається на те, що при постановленні вироку судом першої інтонації належним чином не враховано, що ОСОБА_7 скоїв тяжкий злочин, внаслідок якого потерпілій спричинено тяжкі тілесні ушкодження, та як наслідок призвели до непоправного ушкодження здоров`я потерпілої.

На переконання прокурора, обране ОСОБА_7 покарання є необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам ч.2 ст. 50 КК України, де зазначено, що покарання має на меті виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими так і іншими особами, міра покарання, яка обрана ОСОБА_7 є м`якою і не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

При апеляційному розгляді справи обвинувачений і його захисник підтримали подану обвинуваченим апеляційну скаргу, з наведених у ній мотивів, просили таку задоволити, апеляційну скаргу прокурора заперечили.

Прокурор підтримав свою апеляційну скаргу та заперечив апеляційну скаргу обвинуваченого, з огляду на безпідставність такої.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами в їх сукупності, які досліджувались судом під час судового розгляду, що ніким не оспорюється.

Згідно зі ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

В силу вимог ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з роз`ясненнями, наведеними у п.20постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорт, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, мотивуючи свої висновки щодо обраного ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості скоєного ним злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку лікаря нарколога та психіатра не перебуває, стан його здоров`я (а.п.47), по місцю проживання характеризується посередньо (а.с.49), сплатив за лікування потерпілої 4500 доларів США., обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину,добровільне відшкодування завданої шкоди, та обставину, яка обтяжує покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

При перевірці вироку в частині призначеного покарання за доводами апеляційної скарги прокурора, колегія суддів звертає увагу, на те, що судом першої інстанції враховано обставини, на які посилається сторона обвинувачення, відтак доводи прокурора є безпідставними.

Що стосується апеляційних доводів обвинуваченого ОСОБА_7 в частині пом`якшення йому покарання, колегія суддів знаходить їх достатньо переконливими.

Так, норми чинного КК України наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції вирішуючи питання призначення покарання для обвинуваченого правильно обрав його саме у виді позбавлення волі. Разом з тим, місцевий суд обираючи розмір покарання у виді 4 років, не повній мірі врахував усі обставини, що характеризують особу винного та пом`якшують його покарання.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 повністю визнав свою вину і розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував завдану потерпілій шкоду, що суд вважає пом`якшуючими покарання обставинами. Крім того, ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягався, представник потерпілої щодо призначення покарання обвинуваченому поклався на думку суду, з апеляційною скаргою на м`якість призначеного обвинуваченому покарання не звертався.

Із урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає за можливе пом`якшити обвинуваченому ОСОБА_7 призначене судом покарання до мінімального строку, передбаченого ч.2 ст.286 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання в даному випадку суд апеляційної інстанції враховує тяжкість вчиненого злочину, наслідки, які настали внаслідок його вчинення, особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання в сукупності з іншими обставинами справи.

Таке покарання, на думку суду, відповідатиме вимогам закону, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів, і відповідно з урахуванням обставин кримінального провадження, його не можна вважати надто суворим.

Відповідно до вимог ч.1ст.75 КК України при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років суд вправі прийняти рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, якщо з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Суд апеляційної інстанції, з урахуванням тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, наслідків його вчинення, наявності обтяжуючої покарання обставини, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а також фактичних обставин кримінального провадження, не вбачає підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, а тому вимоги обвинуваченого в цій частині до задоволенню не підлягають.

Також, колегія суддів апеляційного суду вважає безпідставними апеляційні вимоги обвинуваченого в частині призначення йому покарання без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 КК України, законодавцем віднесено до злочинів проти безпеки руху, а тому покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами з урахуванням обставин вчинення вказаного злочину очевидно не сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху як обвинуваченим, так й іншими особами.

Враховуючи вищенаведене, на переконання колегії суддів апеляційного суду, оскаржуваний вирок підлягає до зміни в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК України, тому апеляційну скаргу обвинуваченого слід задовольнити частково.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу прокурора Виноградівського відділу Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , задоволити частково.

Вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 04 лютого 2020 року щодо ОСОБА_7 , в частині призначення покарання змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

Головуючий

Судді