Справа № 522/4281/23
Провадження по справі 1-кс/522/1674/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

15 березня 2023 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу Управління СБ України в Одеській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Казахстану, м. Караганда, українки, громадянки України, з вищою освітою, офіційно не працевлаштованої, вдови, зі слів не судимої, проживаючої та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваної в рамках кримінального провадження № 0000045, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

підозрюваної - ОСОБА_4 , -

ВСТАНОВИВ:

Органами досудового розслідування ОСОБА_4 підозрюється в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000045, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Відповідно до клопотання слідчого встановлено, що 24.02.2022 року о 05:00 год. за наказом президента Російської Федерації (далі за текстом - РФ) ОСОБА_7 , збройні сили РФ незаконно вторглись на територію Україну, здійснили широкомасштабну неспровоковану військову агресію і збройний напад, застосовуючи всі види стрілецької, артилерійської, ракетної, іншої зброї, в тому числі, засоби ведення війни, заборонені міжнародним правом, спричиняючи ураження і руйнування об`єктів військової і цивільної, в тому числі критичної, інфраструктури, ураження і вбивства особового складу підрозділів Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів, мирного населення, масово порушуючи при цьому закони та звичаї війни, передбачені міжнародними договорами, і масово вчиняючи на території України злочини проти основ національної безпеки України, проти життя та здоров`я особи, проти волі, честі та гідності особи, проти статевої свободи та статевої недоторканності особи, проти виборчих, трудових та інших особистих прав і свобод людини і громадянина, проти власності, проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку.

У зв`язку із вказаними обставинами Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан, який на цей час у встановленому законом порядку продовжений.

Пунктом 3 Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» зазначено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Відповідно до пункту 6 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні або окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, може бути встановлено у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Також, у період воєнного стану порядок перетину кордону для громадян України регламентується Указом Президента України від 24.02.2022 № 65/2022 «Про загальну мобілізацію», Законом України «Про порядок виїзду в України і виїзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року із змінами і доповненнями, Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року із змінами і доповненнями (зокрема ст. 23), «Правилами перетинання державного кордону громадянами України», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57.

Відповідно до зазначених нормативних актів на період воєнного стану чоловікам - громадянам України віком від 18-60 років обмежено виїзд за межі України.

10.09.2022 року Кабінетом Міністрів України був затверджений ряд змін щодо правил перетину кордону у разі введення надзвичайного або воєнного стану для людей з інвалідністю та осіб, що їх супроводжують, зокрема було знято обмеження щодо допустимої кількості виїздів за кордон.

Так, особам, які супроводжують осіб з інвалідністю, дозволено самостійно не одноразово виїжджати за межі країни. Зробити це можливо на підставі довідки про перебування осіб з обмеженими можливостями на консульському обліку, або у разі проведення ротації супроводжувальних - з-поміж працівників закладу догляду - на основі наказу директора закладу догляду.

При цьому, перетин державного кордону особи з інвалідністю можливий лише при наявності відповідних медичних довідок чи посвідчень, що підтверджують їх статус.

Щодо супроводжуючих осіб, визначені норми, а саме: зазначеними особами, яких супроводжують, можуть бути лише інваліди І або ІІ групи, що потребують постійного догляду.

Зазначені зміни сприяли вчиненню численних фактів організації незаконних переправлень осіб через державний кордон України.

Так, у невстановлений слідством час, при невстановлених слідством обставинах ОСОБА_4 , переслідуючи корисливі наміри, вступила у попередню злочинну змову з громадянином ОСОБА_8 та іншими невстановленими на даний час особами, направлену на організацію незаконних переправлень осіб чоловічої статі через державний кордон України, у військовий час, під виглядом супроводження хворих, що потребують постійного догляду.

Реалізуючи злочинний намір, зазначені особи почали підшукувати осіб, які мають потребу у виїзді за межі України та при цьому не мають на це законних підстав та готові передати в якості неправомірної винагороди грошові кошти у розмір близько 5000 доларів США, а також осіб, які будуть здійснювати виїзд в якості водіїв та будуть проінструктовані щодо порядку та діючої процедури виїзду зазначеної категорії осіб за межі території України. Також, з метою надання вигляду законності вивезення чоловіків призовного віку за кордон, зазначені особи почали підшукувати осіб похилого віку та інвалідів, які будуть знаходитись у салоні автомобіля та нібито прямувати на медичні обстеження, а також заклади, які здійснюють догляд за хворими та особами похилого віку та які виготовлять необхідний пакет документів, що підтвердить необхідність медичних досліджень цих осіб за кордоном, фактів опікунства та інше.

Приблизно в січні 2023 року, більш точна дата під час слідства не встановлена, громадянин України ОСОБА_9 , будучи особою, яка підлягає мобілізації під час дії військового стану на території України, та маючи намір виїхати за межі України у військовий час, почав цікавитись наявністю існуючих для цього правових підстав.

Від знайомих осіб він дізнався про існування громадянки України ОСОБА_4 , в користуванні якої перебуває контактний номер телефону НОМЕР_1 , та яка надає консультації та допомогу у оформлені документів, необхідних для виїзду осіб чоловічої статі, що підлягають мобілізації, за межі України у військовий час.

Приблизно 27.01.2023 року, у денний час, ОСОБА_9 , з метою отримання консультації з вказаного приводу, зателефонував на наданий номер телефону НОМЕР_1 та повідомив, що здійснює дзвінок за порадою свого знайомого на ім`я ОСОБА_10 з метою отримання консультацій та допомоги у вирішенні питання виїзду за межі України.

ОСОБА_4 в свою чергу звернулась з проханням спілкування з нею шляхом переписки у мобільному додатку «Viber». Далі, ОСОБА_9 , діючи за вказівкою ОСОБА_4 , у зазначеному мобільному додатку звернувся до останньої, продублював повідомлення та поцікався можливістю отримання допомоги саме йому щодо виїзду за межі України.

Після цього, ОСОБА_4 надала ОСОБА_9 інший належній їй номер телефону НОМЕР_2 та повідомила про необхідність спілкування з вказаного питання за допомогою іншого мобільного додатку «Теlеgram», після чого ОСОБА_9 та ОСОБА_4 продовжили спілкування за вказаним номером у зазначеному мобільному додатку, шляхом особистої телефонної розмови. При цьому, під час розмови ОСОБА_4 поцікавившись особистими даними ОСОБА_11 та відповіла, що з причин того, що він є особою призивного віку, можуть виникнути питання та у разі організації йому виїзду за межі України протягом одного тижня він повинен бути передати їй грошову винагороду у розмірі 5200 доларів США

Також, ОСОБА_4 роз`яснила інші додаткові питання про те, що потреби у відвідуванні будь-яких закладів ОСОБА_9 не буде, їй потрібна лише копія його паспорта громадянина України та дві фотокартки розміром 3х4 см, матові. Тривалість виготовлення документів буде складати 7 днів.

Крім того, ОСОБА_4 повідомила, що передача грошових коштів у якості завдатку не потрібна, оплата послуг, пов`язаних з організацією його незаконного переміщення через державний кордон, буде здійснюватися вже після того, як ОСОБА_9 буде знаходиться за межами України. Для цього йому необхідно буде заздалегідь підшукати довірену особу, яка і здійснить розрахунок за останнього.

Також, ОСОБА_4 повідомила, що виїзд буде здійснюватися на територію Республіки Молдова та супровід ОСОБА_9 буде здійснювати її водій, обізнаний стосовно обставин виїзду.

Зазначена розмова закінчилась на тому, що ОСОБА_9 повідомив, що умови йому зрозумілі та йому потрібен деякий час на збір необхідної суми грошових коштів та вирішення особистих питань. Після того, як необхідна сума грошових коштів буде у наявності, він напише ОСОБА_4 або зателефонує, на що остання погодилась.

27.02.2023 року біля 18 годин під час заздалегідь обумовленої з ОСОБА_4 зустрічі та повідомлення про готовність до виїду, знаходячись на парковці автотранспорту біля торгового центру «Маршал», розташованому по вул. Ак. Глушко, 29а у м. Одесі, у салоні автомобілю моделі «Шкода», державний номер невстановлений, ОСОБА_4 повідомила ОСОБА_9 про необхідність скорішого виїзду, запевнивши останнього в тому, що схема ними налагоджена та немає потреби у затягуванні вирішення зазначеного питання.

При цьому, ОСОБА_4 повідомила, що виїзд буде здійснюватися через державний кордон з Республікою Молдова, вести ОСОБА_9 буде її проінструктований водій, який довезе його до пункту пропуску Маяки Одеської області. Крім того, на руках у ОСОБА_9 в якості підтвердження необхідності переміщення у вказаному напрямку, буде повістка-виклик до державних органів, можливо суду.

Після цього, зі слів ОСОБА_4 , його забере водій, з яким вони поїдуть до м. Білгород-Дністровський Одеської області, де їм дадуть довідку, що буде підтверджувати факт того, що ОСОБА_9 є опікуном особи похилого віку або хворого.

Таким чином, перетин державного кордону буде здійснюватись під виглядом супроводу хворого нібито на медичне обстеження. При цьому ОСОБА_9 будь-які документи на руки видаватись не будуть, нібито зазначені відомості будуть внесенні до електронної бази та у разі заборони виїзду, інших можливих труднощів або виникненні питань з боку правоохоронних органів, порушень з боку ОСОБА_9 не виникне, закон він не порушує та у разі потреби зможе повернутись до України у зручний час та спробувати виїхати іншою датою.

Далі, ОСОБА_4 нагадала ОСОБА_9 про необхідність знайомства з гарантом - довіреною собою, яка передасть їм обумовлену суму грошових коштів у розмірі 5200 доларів США, на що останній повідомив, що у найближчий час зателефонує та познайомить їх.

07.03.2023 року біля 18.10 години під час заздалегідь обумовленої із ОСОБА_4 зустрічі та повідомлення про готовність знайомства останньої з гарантом - особою, що передасть грошову винагороду, яким був визначений ОСОБА_12 , знаходячись на парковці автотранспорту біля торгового центру «Маршал», розташованому по вул. Ак. Глушко, 29а у м. Одесі, відбулася зустріч між ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_4 та громадянином ОСОБА_8 .

Під час зазначеної зустрічі ОСОБА_4 особисто познайомилась з ОСОБА_12 , який згідно домовленості повинен буде їй зателефонувати та при особистій зустрічі передати грошові кошти за організацію виїзду за межі державного кордону ОСОБА_9 .

Крім того, у бесіді приймав участь ОСОБА_8 , який, діючи за попередньою змовою із ОСОБА_4 , пояснив питання затримки організації виїзду ОСОБА_9 , посилаючись на необхідність збереження безпеки, існування перевірок та фільтрації осіб чоловічої статі віком від 18 до 60 років.

Також ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_9 про те, що уся документація для його виїзду вже готова та він планується у найближчий час, можливо на 10.03.2023-11.03.2023, пояснюючи саме ці дати припиненням перевірок контролюючих органів.

Крім того, ОСОБА_8 зазначив, що водієм, який буде здійснювати виїзд, буде жінка. Особою, яку нібито буде супроводжувати ОСОБА_9 , буде літній чоловік похилого віку. При цьому, його додатково проінструктують, тобто нададуть вказівки та поради, що нададуть вигляд законності його дій, та не викличе підозр щодо легальності їх виїзду.

11.03.2023 року в ході телефонної розмови ОСОБА_4 повідомила ОСОБА_9 про те, що організація його переправлення через державний кордон запланова на 12.03.2023 року та необхідність йому бути готовим о 05.00 годин ранку.

12.03.2023 біля 06 год. 06 хв. до будинку АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_9 , згідно попередньої домовленості прибув автомобіль моделі «Nissan Pathfinder», державний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_14 , в салоні якого знаходилась особа, яка нібито згідно медичного висновку має в наявності порушення функцій організму, через які не може самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребує соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі - громадянка України ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , супровід якої згідно злочинного плану, нібито повинен був здійснювати ОСОБА_9 .

Далі, на зазначеному автомобілі ОСОБА_9 та вищевказані особи направилися до с. Маяки Одеської області, де по дорозі у с. Великий Дальник біля будинку АДРЕСА_3 підібрали іншу нібито хвору особу, яка потребує постійного огляду - громадянку України ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з метою організації перетину державного кордону іншій невстановленій на даний час особі, я також під виглядом здійснення догляду на постійній основі, надавши таким чином легітимності ОСОБА_9 перетину державного кордону у військовий час.

У той же день, біля 07.00 год., прибувши у с. Маяки Одеської області, ОСОБА_9 , водія та зазначених хворих осіб вже чекали ОСОБА_4 і ОСОБА_8 , які, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на організацію незаконного перетину державного кордону України особою призовного віку, передали ОСОБА_9 запрошення Маразліївської сільської ради за вих. № 111 від 12.03.2023 року, виписане на ім`я останнього, на 13.03.2023 року нібито з метою оформлення пакета документів по догляду за хворим.

Після чого ОСОБА_4 , діючи разом та за попередньою змовою з ОСОБА_8 , додатково проінструктували ОСОБА_9 , надавши поради та вказівки щодо його незаконного переправлення через державний кордон України та щодо можливості, у разі виникнення потреби, здійснення дзвінка старості Монашівського старостинського округу ОСОБА_17 , яка повинна підтвердити легітимність документів, що стануть подальшою підставою для перетину ОСОБА_9 державного кордону України, а саме: акту, складеного відповідно до пункту 2-1 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57, про те, що ОСОБА_9 здійснює постійний догляд за ОСОБА_15 , яка відповідно до довідки ЛКК № 128 від 10.03.2023 потребує постійного стороннього догляду.

При цьому, пакет документів, а саме: акт встановлення факту здійснення догляду, довідка Маразліївської сільської ради, що підтверджує факт здійснення догляду, висновок про наявність порушення функцій організм хворого, внаслідок яких особа не може самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребує непрофесійного догляду, висновок ЛКК, медичний висновок про здатність до самообслуговування та потребу в сторонній допомозі, був переданий на руки водію ОСОБА_18 .

Далі, згідно розробленого плану, з метою надання діям ОСОБА_9 вигляду законного характеру, ОСОБА_4 і ОСОБА_8 посадили ОСОБА_9 до маршрутного такси, що прямувало у напрямку м. Татарбунари Одеської області, та за вказівкою яких він доїхав до с. Удобне Одеської області, де вони його очікували згідно попередньої домовленості.

Діючи згідно наданих ОСОБА_4 і ОСОБА_8 вказівок, ОСОБА_9 сів до іншого автомобіля, модель якого на даний час не встановлено, під керуванням громадянки ОСОБА_19 , в салоні якого знаходилась хвора особа ОСОБА_15 , який у той же день о 10:24 год. перетнув державний кордон України та направився у напрямку м. Каушан Республіки Молдова.

Після того, як автомобіль з ОСОБА_9 перетнув державний кордон України, згідно попередньої домовленості щодо передачі грошової винагороди за організацію його переправлення через державний кордон України, на зустріч із ОСОБА_4 на парковку автотранспорту біля торгового центру «Тарвія Маршал», розташовану по вул. Ак. Глушко, 29а у м. Одесі, 13.03.2023 року біля 10.30 годин прибув ОСОБА_12 , тобто особа-гарант, який передав останній заздалегідь виготовлені імітаційні грошові кошти у розмірі 5200 доларів США.

Після отримання ОСОБА_4 грошової винагороди, остання та ОСОБА_8 були затримані з метою недопущення вчинення аналогічних злочинів у подальшому, а їх незаконні дії викрито органом досудового розслідування.

Таким чином ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України - незаконне переправлення осіб через державний кордон України, за кваліфікуючими ознаками: організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями, сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод, за попередньої змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

13.03.2023 року ОСОБА_4 затримано на підставі ст.ст. 208 КПК України, за обґрунтованою підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

14.03.2022 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Пред`явлена підозрюваній ОСОБА_4 підозра обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні та долученими до клопотання доказами (перелік відповідно до наявних матеріалів клопотання).

З метою забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_4 запобігання продовженню злочинної діяльності та можливого ухилення від досудового слідства виникла необхідність в обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування щодо підозрюваної ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваною покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

У зв`язку з чим, слідчий звернувся до суду із клопотанням про застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Позиція учасників судового розгляду.

Прокурор в судовому засіданні підтримала клопотання слідчого та просила його задовольнити в повному обсязі, застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що наявні ризики, передбачені п.п.1-5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення. Окрім цього просила визначити як альтернативний запобіжний захід заставу у розмірі 745 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Підозрювана ОСОБА_4 та її захисник - адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання слідчого, оскільки ризики не доведені, підозра є необґрунтованою, з боку працівників СБУ була провокація злочину, свідок ОСОБА_20 вже допитаний, НСРД зафіксували вчинення злочину, підозрювана не зможе вплинути на ці докази чи їх спотворити, розмір застави, який просить прокурор, є непомірним для підозрюваної, в ОСОБА_4 є хвороби, а тому просили застосувати більш м`який запобіжний захід.

Дослідивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання слідчого, допитавши підозрюваного, заслухавши учасників судового розгляду, приходжу до висновку, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Мотиви слідчого судді.

Відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно із ч.2 ст.8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини

Відповідно до практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (правова позиція, викладена у п.80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Погоджуючись з прокурором, слідчий суддя виходить з того, що діючий Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (Нечипорук і Йонкало проти України, no. 42310/04, § 219, 21 квітня 2011 року).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.-F. проти Німеччини, 27 листопада 1997, § 57).

Висновки органу досудового розслідування щодо причетності підозрюваного до вчинення кримінальних правопорушень, які йому інкримінуються, не є явно необґрунтованими чи очевидно недопустимими, тому слідчий суддя дійшов висновку про доведеність стороною обвинувачення обґрунтованості підозри тією мірою, щоб виправдати застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, який відноситься до категорії тяжкого злочину, відповідальність за який передбачає позбавлення волі до 9 років, підозрювана офіційно не працює, не одруженої, маючої постійне місце проживання, що свідчить про наявність посередніх соціальних зв`язків, проте досудове слідство знаходиться на початковому етапі, вказане кримінальне провадження є складним, а тому є підстави вважати що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у кримінальному провадженні, вчинити інші злочини, або продовжити злочину діяльність.

Пред`явлена підозрюваній ОСОБА_4 підозра обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: рапортом працівників 10 відділу ГВ ЗНД УСБУ в Одеській області від 31.01.2023; повідомленням про вчинення кримінального правопорушення від 31.01.2023; поясненнями свідка ОСОБА_9 від 06.02.2023 року; від 01.03.2023; від 14.03.2023; поясненнями свідка ОСОБА_12 від 14.03.2023; протокол огляду місця події від 13.03.2023 під час якого у сумці ОСОБА_4 були виявлені та вилучені імітаційні грошові кошти; протоколом обшуку від 13.03.2023 за місцем мешкання громадянки ОСОБА_4 , під час якого були виявлені та вилучені два файла з пакетами документів стосовно оформлення догляду ОСОБА_21 за громадянкою ОСОБА_15 та громадянином ОСОБА_22 за громадянкою ОСОБА_16 ; протоколом обшуку від 13.03.2023 автомобіля, належного ОСОБА_8 , під час якого були виявлені та вилучені копії документів громадянина ОСОБА_9 ; протоколом за результатами проведення НСРД від 25.02.2023 року відносно ОСОБА_4 ; протоколом за результатами проведення НСРД від 08.03.2023 відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 .

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, зібрані в ході досудового розслідування докази є вагомими, та у разі визнання її винною, їй загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до 9 років, що, згідно ст. 183 ч. 2 п. 5 КПК України, дозволяє обрання ї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Щодо існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Суд вважає, що наразі продовжують існувати ризики, визначені ст. 177 КПК, і що необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного.

Запобіжні заходи застосовуються з метою досягнення дієвості кримінального провадження. Їх дія носить превентивний (попереджувальний) характер реалізації особами дій, направлених на перешкоджання здійсненню правосуддя у справі.

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрювана може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченими зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрювана обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вона має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Крім того, суд враховує, що вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваною кримінального правопорушення як обставина, яка впливає на вибір судом виду запобіжного заходу (пункт 1 частини 1 статті 178 КПК), має опосередкований вплив й на оцінку рівня ймовірності вчинення підозрюваним тих чи інших дій, які кваліфікуються як ризики за статтею 177 КПК. Чим меншою є вагомість зібраних доказів на підтвердження підозри та чим нижчим є рівень її обґрунтованості, тим меншою є вірогідність незаконного втручання особи підозрюваної ОСОБА_23 у хід досудового розслідування чи переховування від правосуддя, і навпаки.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК, у цьому кримінальному провадженні.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: підозрювана може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків та інших учасників кримінального провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Щодо ризику переховування від суду.

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України. Санкція вказаної статті передбачає покарання у виді позбавлення волі строком до 9 років. Отже, очікування можливого суворого вироку може мати значення при констатації наявності вказаного ризику. При чому ризик втечі повинен оцінюватися у світлі таких факторів, як характер людини, її моральні принципи, місце проживання, робота, засоби до існування, сімейні зв`язки, а також будь-які інші зв`язки з країною, в якій особу притягнуто до кримінальної відповідальності (рішення у справі «Becciev v. Moldova», п. 58). Тому слідчий суддя, вирішуючи питання щодо застосування запобіжного заходу, враховує тяжкість злочину, який інкримінується підозрюваній у сукупності з іншими обставинами, якими в цьому випадку є законодавчі приписи щодо неможливості застосування «пільгових» інститутів кримінального права у відповідній категорії справ, та наявність документів для виїзду закордон.

Отже, оцінюючи можливість підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування чи суду, слідчий суддя вважає такі дії вірогідними в будь-який момент кримінального провадження. Співставлення можливих негативних для обвинуваченого наслідків переховування у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому з засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим. Тому з метою нівелювання такого ризику переховування, застосування до підозрюваної запобіжного заходу в уигляді тримання під вартою, вбачається обґрунтованим.

Тому, слідчий суддя погоджується з прокурором, що зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування обвинуваченого від суду.

Наведені обставини в сукупності дають підстави дійти висновку про наявність ризику ймовірного переховування від органу досудового розслідування чи суду.

Щодо ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

В ході проведення досудового розслідування для встановлення окремих обставин важливими є документи, що знаходяться у володінні як ОСОБА_4 , так і у володінні інших осіб, на яких вона має вплив (зокрема, інший підозрюваний в рамках вказаного кримінального провадження - ОСОБА_8 , встановлені органом досудового розслідування свідки). Вказані речі і документи не були в повній мірі отримані органом досудового розслідування раніше, враховуючи необхідність дотримання конспірації у ході здійснення слідчих дій до моменту затримання підозрюваної.

Відповідно до клопотання слідчого та наявних документів, встановлено, що інкримінований злочин вчинявся особами шляхом виготовлення спеціальних документів, які б дозволили чоловікам призовного віку перетинати кордон України в період дії воєнного стану.

Таким чином, наявні обґрунтовані підстави вважати, що маючи доступ (безпосередній, або через інших осіб) до документів, які можуть бути використані як докази у кримінальному провадженні, ОСОБА_4 у випадку незастосування щодо неї запобіжного заходу, або застосування більш м`якого запобіжного заходу аніж тримання під вартою, матиме змогу знищити, приховати або спотворити речі і документи, які мають значення для досудового розслідування. На даний час досудове розслідування знаходиться на початковому етапі, а тому вказаний ризик наявний та має високу вірогідність.

Щодо ризику незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

При цьому, слідчий суддя бере до уваги, що:

-інкримінований підозрюваному злочин ймовірно вчинений у співучасті, що дозволяє їй координувати свої дії та показання;

-наявність близьких стосунків підозрюваної ОСОБА_4 з іншим підозрюваним у цьому кримінальному провадженні - ОСОБА_8 ,

-на цій стадії досудового розслідування не допитані всі особи, яким можуть бути відомі обставини розслідуваного злочину;

-в ході розгляду даного клопотання підозрюваній та адвокату стали відомі матеріали кримінального провадження, зокрема, протоколи допиту свідків, з яких вони дізнались зміст його показань та особисті дані, що уможливлює вплив на останніх;

- з пояснень прокурора в судовому засіданні слідує, що після проведення обшуків було вилучено багато документів, медичних довідок віднсоно різних осіб, які свідчать про можливого готування до нових аналогічних злочинів, задля переправлення через державний кордон України інших осіб, а тому органом досудового розслідування будуть встановлюватись нові обставини, фігуранти справи та свідки.

Вказані обставини формують у слідчого судді переконання щодо наявності ризику впливу підозрюваною на учасників цього кримінального провадження.

Щодо наявності ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

З пояснень прокурора в судовому засіданні було встановлено, що в ході проведення досудового розслідування були вилучені ряд документів, медичних довідок, медичних висновків, актів встановлення факту здійснення догляду за особою, на яких містяться прізвища різних осіб, для кого ці документи виготовлені, в цілому вказані документи містять відомості про те, що рядом осіб, разом із ОСОБА_4 , планувалось вчинення інших злочинів, готувались нові документи для інших осіб, які б надали можливість перетинати кордон України, а тому орган досудового розслідування буде ще встановлювати факти вчинення нових злочинів та причетних до них осіб.

З розсекречених матеріалів проведення негласних слідчо-розшукових дій встановлено, що в якості винагороди за послуги переправлення осіб через державний кородон України, фігуранти справи вимагали гроші у сумі 5 000 доларів США.

Виконання усіх необхідних дій щодо підготовки документів, взаємодії осіб, які можуть бути причетними до їх виготовлення, латентність вчинення вказаних дій, свідчать про триваючий характер вчиненого злочину та мають на меті особисте збагачення.

На думку слідчого судді, наведені обставини свідчать про тривалість вчинення злочину, можливість підозрюваною ОСОБА_4 продовження вчинення кримінального правопорушення, у якому підозрюється станом на теперішній час.

Щодо застосування менш суворого запобіжного заходу.

Встановлені під час судового засідання обставини у свої сукупності та взаємозв`язку формують у суду переконання, що запобігти доведеним під час розгляду клопотання слідчого ризикам неможливо без застосування запобіжного заходу. Однак, суд в цьому випадку не може погодитися з прокурором, що наявність цих ризиків є безумовною підставою для ізоляції підозрюваного і взяття його під варту.

Частиною 1 ст. 176 КПК України встановлена відповідна ієрархія запобіжних заходів від найбільш м?якого (особисте зобов?язання) до найбільш суворого (тримання під вартою). Суд відмовляє у застосуванні чи продовженні строку дії запобіжного заходу, якщо прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про продовження строку дії запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам (ч. 3 ст. 176 КПК України).

Проте, в цьому кримінальному провадженні на даному етапі досудового розслідування, слідчий суддя не вбачає за можливе запобігти ризикам кримінального провадження із застосуванням запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашній арешт, в тому числі цілодобовий, хоча і пов`язаний з ізоляцією підозрюваного від суспільства, однак зважаючи на встановлені на цьому етапі досудового розслідування ризики, може виявитися неефективним з таких же підстав.

Необхідно враховувати резонансність вказаної справи, виключну цинічнсть діяння, вчиненного в період збройної відсічі РФ задля сприяння особам уникнути призову за мобілізацією в умовах дії воєнного стану.

Окрім цього, слідчий суддя враховує, що в рамках вказанного кримінального провадження ще не проведені усі необхідні слідчі дії, не встановлені усі причетні до вчинення злочину особи, а тому вірогідність наявності зазначених ризиків дуже висока.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги тяжкість кримінального правопорушення та роль підозрюваної ОСОБА_4 у його вчиненні, встановлені у ході досудового розслідування ризики, які слідчий суддя визнав обґрунтованими, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним злочину, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України, а також враховуючи недостатність застосування інших більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні слідчого, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави є обґрунтованим.

Тож, наведені вище обставини виключають об`єктивну можливість щодо застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до приписів ч.1 ст.219 КПК України, досудове розслідування має бути завершене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

За результатом розгляду клопотання слідчого чи прокурора про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя застосовує запобіжний захід в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК України.

Враховуючи, що ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України, 14.03.2023 року, то досудове розслідування має бути закінченим до 14.05.2023 року, а тому саме до цього строку слідчий суддя може обрати запобіжний захід.

Згідно ч.1 ст. 176 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Щодо визначення застави.

Відповідно до практики ЄСПЛ, якщо тримання під вартою триває тільки через побоювання, що обвинувачений буде переховуватись від правосуддя, проте його слід звільнити з-під варти, якщо він представить відповідні гарантії, що не переховуватиметься від суду, наприклад внесе заставу (правова позиція, викладена у п.46 рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 року у справі «Летельє проти Франції»).

Зважаючи на положення ч.3 ст.183 КПК України, а також практики ЄСПЛ, приймаючи до уваги дані про особу підозрюваного, вважаю за необхідне визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Отже, задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вважає за необхідне визначити підозрюваній розмір застави.

Розмір застави визначається слідчим суддею з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваної особи, інших даних про її особу та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваною особою покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для неї (ч. 4 ст. 182 КПК України).

Відповідно до п.3 ч.5 ст.182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Отже, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрювану особу від намірів та спроб порушити покладені на неї обов`язки, а з іншого - не має бути таким, що є завідомо непомірним для цієї особи та призводить до неможливості виконання застави.

При визначені розміру застави необхідно врахувати: обставини кримінального правопорушення; майновий стан підозрюваної; її сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; встановлені ризики, передбачені ст.177 КПК України; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

При визначенні розміру застави суд враховує дані про особу підозрюваної ОСОБА_4 , сімейний стан та майновий стан, інші характеризуючі матеріали надані захисником підозрюваної, обставини кримінального правопорушення, а також те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, яке віднесено до категорії тяжких.

Суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваної особи, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

У рішенні «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 року Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а зокрема явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого.

Отже розмір застави повинен, головним чином, визначатися виходячи з особи підозрюваного, його майнового стану і його відносин з особами, які надають забезпечення, іншими словами, враховуючи той факт, чи буде втрата забезпечення чи дії проти поручителів у випадку неявки підозрюваного в суд достатнім стримуючим фактором для підозрюваного, щоб не здійснити втечу.

На думку сторони обвинувачення застава у межах, визначених п.3 ч.5 ст.182 КПК України, не здатна забезпечити виконання підозрюваною покладених на неї обов`язків. А відтак слід визначити заставу у сумі 745 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, яка за твердженням слідчого в клопотанні та прокурора в судовому засіданні, не є явно непомірною для ОСОБА_4 та за врахуванням кількості осіб підозрюваних, задіяних в механізмі переправлення осіб через державний кордон України, відповідає певній частці від розміру предмета злочину.

Поряд з цим, важливим є те, що учасниками кримінального провадження, в тому числі і самою ОСОБА_4 не повідомляється про всіх свівучасників, а тому органом досудового розслідування станом на теперішній час не встановлені усі обставини та не встановлено осіб, які були причетні до видачі документів, які дозволяють особі перетнути кордон.

Однак, в той же час, не можуть залишатися поза увагою обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого серед інших підозрюється ОСОБА_4 , її роль та сам факт вчинення такого злочину в умовах воєнного стану.

Слідчий суддя підкреслює, що вказані дії можуть свідчити про виключний цинізм, що полягає у нехтуванні покладених Конституцією України на громадянина обов`язків, покладених на них під час війни, в найбільш чутливий для країни час, з метою власного збагачення.

У зв`язку з викладеним суд приходить до висновку про доцільність визначити ОСОБА_4 як альтернативу застосування щодо неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заставу в розмірі, що перевищує зазначені ст.182 КПК України межі.

Згідно ЗУ «Про Державний Бюджет 2023 року» 1 прожитковий мінімум для працездатних осіб становить - 2684 гривень, а тому саме з цього розрахунку буде визначена сума застави.

Тож за наведеного слід визначити ОСОБА_4 заставу у розмірі 745 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 999 580 (один мільйон дев`ятсот дев`яносто дев`ять тисяч п`ятсот вісімдесят) гривень, оскільки такий розмір застави є достатнім для забезпечення виконання підозрюваною процесуальних обов`язків і таким, що не суперечить положенням ч.5 ст.182 КПК України та вимогам ст.ст.178, 182, 183 КПК України, позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сума застави повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання порушувати покладені на неї процесуальні обов`язки, та не є явно непомірним.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 376 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу Управління СБ України в Одеській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеській слідчий ізолятор», до 60 днів в межах строку досудового розслідування, тобто до 11.05.2023 року включно.

Визначити розмір застави як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 745 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто у сумі 1 999 580 (один мільйон дев`ятсот дев`яносто дев`ять тисяч п`ятсот вісімдесят) гривень.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу на рахунок ТУ ДСА України в Одеській області, з призначенням платежу: застава за підозрюваного; провадження по справі 1-кс/522/1674/23.

Підозрювана звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави, покласти на підозрювану обов`язки строком на 2 (два) місяці, передбачені ч.5 ст.194 КПК України:

1) прибувати за вимогою до слідчого, прокурора та суду;

2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

3) здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт громадянина України для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд до України;

4) не відлучатися без дозволу слідчого з м. Одеси.

Роз`яснити підозрюваній наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі, якщо підозрювана, будучи належним чином повідомленою, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, без поважних причин не повідомивши про причину своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на неї при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя вирішує питання про застосування до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу.

Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою становить 60 днів та обчислюється з моменту фактичного затримання підозрюваного, тобто з 13.03.2023 року.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали слідчого судді складено та проголошено 17.03.2023 року об 15:00 годині в залі суду №131.

Слідчий судя: ОСОБА_1

15.03.2023