Справа № 157/1158/22
Провадження №1-кп/157/139/22
УХВАЛА

Іменем України

26 грудня 2022 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 8 липня 2022 року за № 0000223, про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця і жителя АДРЕСА_1 , не працевлаштований, не одружений, раніше не судимий,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

встановив:

Захисник ОСОБА_5 подав до суду клопотання, у якому просить змінити запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт у житлі, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , із застосуванням електронних засобів контролю та покласти на обвинуваченого наступні обов`язки: 1) прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожною вимогою; 2) не відлучатись з місця проживання, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора, суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну місця проживання; 4) здати на зберігання слідчому паспорт громадянина України та за наявності паспорт для виїзду за кордон; 5) не спілкуватися з іншими учасниками у даному кримінальному провадженні. В обґрунтування клопотання посилається на п. 74 рішення ЄСПЛ «Мамедова проти Росії» («Mamedova v. Russia») за заявою № 7064/05 від 01.07.2006 р., п. 33 рішення по справі «В. проти Швейцарії» («W v. Switzerland») за заявою № 14379/88 від 26.01.1993 р.), рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» (KLISHYN v. UKRAINE) за заявою № 3067/04 від 23.02.2012 року, п. 111-112 рішення ЄСПЛ «Белевитський проти Росії» (Belevitskiy v. Russia) за заявою N° 72967/01 від 01.03.2007 року, рішення ЄСПЛ «Олександр Макаров (Aleksandr Makarov) проти Росії» за заявою № 15217/07 від 12.05.2009 року, рішення ЄСПЛ від 06.04.2000 року за скаргою № 26772/95 по справі «Лабіта проти Італії», п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, п. 60 рішення у справі «Єлоєв проти України», рішення ЄСПЛ «Соколовський проти України» від 04.07.2019 року за заявою № 6433/18, рішення ЄСПЛ у справі «Ігнатов проти України», п. 58 рішення по справі «Бекчиєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03 (рішення від 04.10.05 р.) та зазначає, що ухвалою Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 21 жовтня 2022 року задоволено клопотання прокурора Камінь-Каширської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого, строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжено до 19 січня 2023 року включно. Застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є занадто суворим, його подальше продовження є невідповідним обставинам цього кримінального провадження та особі обвинуваченого, оскільки таке не є виправданим втручанням в право особи на свободу, а процесуальна поведінка обвинуваченого не дає жодних підстав стверджувати про існування певних ризиків перешкоджання кримінальному провадженню. Наявність жодних з передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, на які посилалась сторона обвинувачення при обранні запобіжного заходу, є на даний час недоведеною. Суду не було надано доказів того, що ОСОБА_4 : будь-яким чином перешкоджав досудовому розслідуванню при тому, що останній надав детальні показання та відтворив усі події в ході проведення слідчого експерименту з застосуванням відеозаписувальної техніки, у зв`язку із чим вже не має змоги змінити свої показання; вчиняв дії, спрямовані на вплив на свідків та/або потерпілого в даному кримінальному провадженні. Більш того, свідки, на показання яких спирається сторона обвинувачення, вже були допитані, а з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 проведено слідчі експерименти з відеофіксацією, що, в свою чергу, свідчить про неможливість зміни вказаними особами своїх показань. Жодних дій, спрямованих на вплив на цих свідків, обвинуваченим не вчинялось. Більш того, вищевказані свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , котрі є єдиними очевидцями події злочину, вже були допитані безпосередньо в судовому засіданні, а відтак об`єктивної потреби на них впливати в будь-який спосіб немає і ризик впливу на них цілком знівельовано; намагався переховуватись чи переховувався від правоохоронних органів, оскільки в матеріалах провадження відсутні будь-які докази на підтвердження таких фактичних даних. Натомість, достовірно відомо, що ОСОБА_4 не чинив жодного опору під час його затримання, не тікав та не переховувався, добровільно надав частково визнавальні показання щодо обставин розслідуваних подій (сторона захисту незгідна суто в частині кваліфікації дій), самостійно викликав швидку медичну допомогу; може вчинити інше правопорушення при тому, що обвинувачений до кримінальної відповідальності не притягувався, є особою молодого віку, не судимий, законослухняний (до події правопорушення) громадянин, а в матеріалах справи відсутні будь-які докази про його притягнення навіть до адміністративної відповідальності. Жодного із ймовірних доказів наявності передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків стороною обвинувачення не було надано суду, не вказано жодного факту, який міг би довести, що покладені в основу попереднього застосування запобіжного заходу підстави справді існували та продовжують існувати і досі, не наведено жодного доказу можливої неправомірної поведінки обвинуваченого, не зазначено, які саме дії останнього свідчать про його бажання уникнути відповідальності, всі перелічені та неодноразово повторювані доводи ґрунтуються виключно на припущеннях, а тому об`єктивних підстав вважати, що обвинувачений намагається якимось чином незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, немає. Окрім того, стороною обвинувачення не було надано жодного доказу спроб обвинуваченого в будь-який спосіб впливати на свідків, які вже допитані слідчою, слідчим суддею, та з якими вже проведено під відеозапис слідчі експерименти, чи іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню. ОСОБА_4 жодним чином досудовому розслідуванню перешкоджати намірів не має, впливу на свідків та/або потерпілого здійснювати не буде, переховуватись чи в будь-який інший спосіб ухилятись від виконання покладених на нього обов`язків не бажає. Обвинувачений хоча і не є одруженим, проте має сім`ю, у якій є брат та мати, у зв`язку із чим є необхідність матеріально та фізично допомагати своїм родичам, має міцні соціальні зв`язки та постійне місце проживання, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, скарги на нього відсутні. ОСОБА_4 має бажання офіційно працевлаштуватися задля того, щоб відшкодувати потерпілому спричинену шкоду (як майнову, так і моральну), а це зробити, перебуваючи під вартою, об`єктивно неможливо. Окрім того, стороною обвинувачення лише здійснюється формальні посилання на письмові докази, на які слідчий суддя посилався ще при обранні запобіжного заходу. Тобто, будь-яких нових доказів надано не було, а необхідність утримання обвинуваченого під вартою ще й досі ґрунтується на зібраних в перші дні досудового розслідування доказах, нових матеріалів не здобуто. Існування ризиків в тому об`ємі, на який попередньо посилався прокурор, враховуючи безпосередній допит судом всіх очевидців розслідуваної події, на сьогоднішній день об`єктивно не підтверджене, а зважаючи на ситуацію, яка склалась в Україні, переховування від суду з боку обвинуваченого є об`єктивно неможливим. Попередньо встановлений ризик впливу на свідків (очевидців події) фактично припинив своє існування з огляду на їх допит судом та стадію кримінального провадження (досудове розслідування закінчено, всі матеріали стороною обвинувачення зібрані), а також на введення воєнного стану на всій території України. Ризик втечі повністю знівельовується у зв`язку із введенням заборони на перетин державного кордону особами чоловічої статі у віці від 18 до 60 років. Ризик впливу на свідків сторони обвинувачення не може мати місця з огляду на істотні труднощі в пересуванні між населеними пунктами, наявність ряду блок-постів на в`їздах та виїздах у населених пунктах усієї України, загальновідому евакуацію значної кількості населення нашої держави за кордон в інші регіони. Обвинувачений приймав активну участь в досудовому розслідуванні, бажаючи тим самим довести свою невинуватість у пред`явленому прокурором звинуваченні. ОСОБА_4 , перебуваючи під вартою, належним чином дотримується умов ув`язнення, порядок установи не порушує, жодних скарг на нього немає, а у прокурора докази зворотного відсутні і він таких суду надати не в змозі. Продовження тримання ОСОБА_4 під вартою набуває ознак передбачуваності майбутнього вироку без детального встановлення існування та не зменшення ризиків, наведених у ч. 1 ст. 177 КПК України, що, безумовно, є неприпустимим. Перелічені обставини дозволяють дійти висновку про можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, - цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю. Судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження його застосування має містити як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання (продовження), так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення злочину, врахування особи винного та інших обставин (ризиків, наведених у ч. 1 ст. 177 КПК). Слідчому судді, суду необхідно враховувати, що обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у справі «Белевитський проти Росії», пункти 111 - 112 рішення від 1 березня 2007 року; п. 85 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року) (п. 18 Листа ВССУ). Згідно з вимогами пунктів 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практикою Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування підозрюваного від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Обвинувачений ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_5 у судовому засідання клопотання про зміну застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з електронним засобом контролю підтримали повністю з наведених у ньому підстав.

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_3 , потерпілий ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_7 у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечили, мотивуючи тим, що до обвинуваченого ухвалою суду застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та ця ухвала апеляційним судом не скасована, підстав для зміни запобіжного заходу немає.

Заслухавши пояснення обвинуваченого та його захисника, прокурора, потерпілого і представника потерпілого, суд дійшов висновку, що у задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу належить відмовити, зважаючи на таке.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, зокрема, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ухвалою Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 21 листопада 2022 року за клопотанням прокурора продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 до 19 січня 2023 року включно з тих підстав, що ризик переховування обвинуваченого від суду та ризик впливу на свідків, які ще не допитані у кримінальному провадженні, продовжують існувати.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, проживає з матір`ю та братом, не навчається, офіційно працевлаштований не був, стан його здоров`я задовільний.

Злочин, у вчиненні якого ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за вчинення зазначеного злочину передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, скоєння злочину спричинило незворотні наслідки смерть людини, особи молодого віку.

Сама по собі тяжкість злочину не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, в той же час суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Враховуючи не лише тяжкість злочину, у вчиненні якого ОСОБА_4 обвинувачується, а й дані про його особу, спосіб життя, які свідчать про відсутність у нього до затримання постійної суспільно-корисної зайнятості, а також і зазначені в обвинувальні акті фактичні обставини кримінального провадження, згідно з якими ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину у воєнний стан, у комендантську годину, у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого, а також і те, що у кримінальному провадженні не всі свідки сторони обвинувачення, з огляду на їх кількість, ще допитані, а без допиту цих свідків не можна оцінити їх показання на предмет важливості для встановлення обставин кримінального провадження, суд дійшов висновку, що підстав для зміни запобіжного заходу немає.

Та обставина, що обвинувачений бажає офіційно працевлаштуватися щоб відшкодувати потерпілому шкоду, не може бути достатньою підставою для зміни щодо нього запобіжного заходу.

Інші доводи сторони захисту, з огляду на вищенаведені обставини, які свідчать про продовження існування великого ступеня ризику переховування обвинуваченого від суду та ризику впливу на свідків, не свідчать про необґрунтованість застосування щодо обвинуваченого найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Дотримання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, в тому числі із застосуванням електронного засобу контролю, залежить і від вольової поведінки обвинуваченого, а тому суд вважає, що у даному випадку, з урахуванням особи обвинуваченого та наведених в обвинувальному акті фактичних обставин злочину, скоєння якого ставиться останньому у вину, такий запобіжний захід не зможе дієво запобігти вказаним ризикам.

Застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не свідчить про наявність ознак передбачуваності майбутнього вироку, як на це посилається захисник, а забезпечить, з урахуванням вищенаведених ризиків, належну процесуальну поведінку обвинуваченого, та є, за обставин цього кримінального провадження, згідно з якими пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину у воєнний час, у коменданську годину та у стані алкогольного сп`яніння, та злочином спричинено незворотний наслідок смерть молодої людини, виправданим.

Керуючись ст. ст. 331, 369, 372 КПК України, суд

постановив:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну щодо ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю та покладенням обов`язків: прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожною вимогою; не відлучатись з місця проживання, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора, суду; повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну місця проживання, здати на зберігання слідчому паспорт громадянина України та за наявності паспорт для виїзду за кордон; не спілкуватися з іншими учасниками у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 8 липня 2022 року за № 0000223, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення, а обвинуваченим протягом п`яти днів з моменту вручення йому копії повного судового рішення.

Дата проголошення повного тексту ухвали 15 год. 40 хв. 28 грудня 2022 року.

Головуючий: ОСОБА_1