ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/44/23
провадження № 1-кп/753/999/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2023 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Горлівка Донецької обл., громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И В:

У Дарницькому районному суді м. Києва на розгляді перебуває вищевказане кримінальне провадження.

Обвинуваченому ОСОБА_5 в рамках вказаного кримінального провадження обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого закінчується 31.01.2023 року.

До початку судового розгляду прокурор ОСОБА_3 подала до суд у клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , вказане клопотання було вручено обвинуваченому 13.01.2023 року.

В судовому засіданні 30.01.2023 року прокурор ОСОБА_3 підтримала клопотання та просила його задовольнити, своє клопотання обґрунтовує тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбаченого покарання у виді позбавлення волі від семи до п`ятнадцяти років та продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема: ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового слідства або суду, незаконно впливати на свідків та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Так, обвинувачений ОСОБА_5 зареєстрований на території, яка на даний час є тимчасово окупованою, може виїхати на непідконтрольну територію України з метою переховування та уникнення кримінальної відповідальності за інкриміноване йому кримінальне правопорушення, оскільки вказане кримінальне провадження вчинене із застосуванням фізичного насильства, допитані в межах даного провадження свідки є важливими для встановлення істини у даному кримінальному провадженні, а обвинуваченому відоме місце їх проживання і він може здійснити на них тиск з метою полегшення свого становища. Вказані ризики дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 може здійснити спробу протидії у кримінальному провадженні у формах, що передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення ним зазначених дій. На думку прокурора будь який інший альтернативний запобіжний захід не може бути застосовано до ОСОБА_5 , як і не може бути визначено розмір застави відповідно до вимог ч.4 ст. 183 КПК України.

Представник потерпілого ОСОБА_6 клопотання прокурора підтримав.

Захисник ОСОБА_4 заперечував щодо клопотання прокурора та просив обрати стосовно ОСОБА_5 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем його постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 із застосуванням необхідних обмежень та засобів контролю. Свої заперечення щодо клопотання прокурора обґрунтовує тим, що прокурором не наведено жодних доказів, на підставі яких він дійшов висновку про три ризики, передбачені ст. 177 КПК України. На думку захисника щодо ймовірного переховування від органів досудового слідства та/або суду, то обвинувачений ОСОБА_5 у квітні 2014 року, після захоплення будівель державних органів терміново переїхав зі своєю сім`єю з м. Горлівка Донецької області до м. Києва і з того часу жодного разу не перетинав лінію розмежування та пропускні пункти з непідконтрольними територіями. Крім цього, у 2018 р. ОСОБА_5 придбав квартиру за кошти сім`ї на АДРЕСА_2 , яку оформив на свою матір, тобто в даний час він має постійне місце проживання у м. Києві. Крім цього, на території України діє воєнний стан, де військовозобов`язаним чоловікам і жінкам заборонено виїзд за кордон, що також свідчить про неможливість покинути територію України. Щодо ризику незаконного впливу на свідків, захисник вважає, що прокурором не наведено жодних прізвищ свідків, яким загрожує небезпека, відсутні заяви цих свідків про погрози або застосування заходів безпеки до них. Таким чином, стороною обвинувачення штучно створено умови для ствердження того, що до проведення допиту свідків в суді, нібито існує небезпеки для них з боку ОСОБА_5 . Щодо третього ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, то вказаний ризик взагалі необґрунтований, а сама тяжкість інкримінованого злочину не може бути підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Захисник ОСОБА_4 вважає, що жоден із перерахованих ризиків не обґрунтованій ніяким чином та застосування тримання під вартою за таких обставин не відповідатиме вимогам законодавства України та практики ЄСПЛ. На думку захисника, такий вид запобіжного заходу, як домашній арешт буде повністю відповідати вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо недопустимості порушення прав на свободу та особисту недоторканість. Так, ОСОБА_5 раніше не судимий, працює та має постійні соціальні зв`язку, перебуває у шлюбі, має постійне місце проживання у м. Києві, з 2016 року постійно працює помічником керівника ТОВ «ПРОСТАР ФУТБОЛ ЕДЖЕНСІ», задіяний у офіційній регламентованій діяльності у сфері професійного футболу, яка здійснюється у відповідності до Регламенту Федерації футболу України щодо діяльності посередників, а також аналогічного регламенту FIFA. Його робота пов`язана діяльністю у сфері футбольного посередництва, укладенням трудових договорів між професійними футболістами та клубами, допомога при укладанні трансферних контрактів, сприяння працевлаштування футболістам, тощо. На підтвердження зайнятості ОСОБА_5 у публічній сфері, його ділових якостей, захисник просив долучити відеозапис звернення до суду двох професійних футболістів - членів Національної збірної України ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку захисника та просив змінити йому запобіжний захід у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, зобов`язався з`являтися на кожен виклик суду. .

Заслухавши клопотання прокурора та захисника, врахувавши думку представника потерпілого та обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_5 судом було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, який спливає 31.01.2023 року.

Стаття 197 КПК України передбачає, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, в тому числі: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також те, що відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Вирішуючи питання доцільності продовження застосованого запобіжного заходу виді у тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, зокрема, що обвинувачений будучи зареєстрованим на території, яка на даний час є тимчасового окупованою, може виїхати на непідконтрольну територію України з метою переховування та уникнення від суду та кримінальної відповідальності.

Реальним на переконання суду є і ризик переховування, адже наявність певного ризику/ризиків, зокрема ризику втечі, має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови), Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії)), а у даному конкретному випадку, такий ризик є обґрунтованим.

Дійсним є такий ризик і у розрізі того, що перебуваючи на свободі будучи обізнаним з санкцією статті, яка йому інкримінується, ОСОБА_9 може переховуватися від суду та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Оцінюючи наявність ризику (вплив на свідків) у кримінальному провадженні, суд виходить з встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України порядку отримання показань від свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, та уважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання їх безпосередньо судом під час розгляду справи по суті. Тим самим, не виключена ймовірність того, що обвинувачений не будучи обмежений у спілкуванні із свідками, яким можуть бути відомі обставини вчинення злочину у якому останній підозрюється, він може здійснювати на них вплив шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу, з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, про що відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України свідчать такі обставини, як тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого йому злочину, що може бути достатньою причиною разом з іншими для продовження застосованого запобіжного заходу у виді тримання під вартою (рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі «Волосюк проти України»).

Тим самим, наявність ризику впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом.

Щодо наявності обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, суд вважає, що на теперішній час ризики, які були підставою для застосування та продовження запобіжного заходу передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, наявні на час розгляду справи судом, що підтверджують матеріали кримінального провадження. Оскільки, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, який карається позбавленням волі на строк 7 до 15 років позбавленням, а тому є обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений перебуваючи на свободі може впливати на свідків у кримінальному провадженні, переховуватись від суду, з метою уникнути покарання у разі доведеності його вини або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Отже підстави, за яких судом було застосовано до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та обставини, які при цьому враховувались не змінились, а ризики не зменшились та є триваючими.

На час вирішення даного питання, обвинувачений за своїм віком і станом здоров`я не має специфічних особливостей стану здоров`я, має типові соціальні зв`язки для особи його віку та статусу.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи.

Також суд враховує, що відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Розв`язуючи клопотання захисника ОСОБА_4 щодо зміни обвинуваченому ОСОБА_5 у запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, із застосуванням необхідних обмежень та засобів контролю, суд вважає, що до обвинуваченого в даному випадку не підлягає застосуванню такий запобіжний захід, як цілодобовий домашній арешт з обмеженням та засобами контрою, у зв`язку з тим, що він не буде дієвими і не зможе перешкодити настанню вищевказаним ризикам. Разом з цим, стороною захисту не надано переконливих та документально підтверджених даних, які б на теперішній час унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою, а тому суд приходить до висновку, що сукупність обставин, передбачених ст. 178 КПК України, а саме тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винувати у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого ОСОБА_5 обвинувачується, відомості, які характеризують особу обвинуваченого, свідчить, що на даний час продовження строку тримання під вартою обвинуваченому не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, обставинами, які дають підстави стверджувати про наявність публічного інтересу, що виправдовує виняток із загальної норми про повагу до свободи людини, є непоправні наслідки вчиненого, оскільки, відповідно до статті 3 Конституції України, людина, її життя та здоров`я є найвищою соціальною цінністю.

Так, на думку суду дане кримінальне провадження відноситься до особливої категорії складності, яка визначається з урахуванням кількості учасників розгляду, потерпілих та свідків, особливості обставин вчинення кримінального правопорушення, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для вчинення у суді.

Враховуючи вищевикладене, а також відсутність підстав вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи можуть забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, суд вважає необхідним продовжити раніше застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строків, встановлених ст. 197 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, суд не визначає розмір застави обвинуваченому ОСОБА_5 .

Керуючись ст.ст. 331 КПК України,

у х в а л и в:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України в Державній установі «Київський слідчий ізолятор», строком на 60 діб, тобто до 30.03.2023 року включно, без визначення застави.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя