УХВАЛА

Іменем України

14 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 182/2574/21

провадження № 51-3452ска22

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі - колегія суддів) у складі:

головуючої ОСОБА_2,

суддів ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянула касаційну скаргу адвоката ОСОБА_5 подану в інтересах ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 вересня

2022 року про повернення апеляційної скарги і

встановила:

Як убачається зі змісту скарги, постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП України) та накладено адміністративне стягнення у виді 34 000 грн.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду адвокат ОСОБА_5 подала скаргу до апеляційного суду.

Дніпровський апеляційний суд постановою від 14 вересня 2022 року повернув скаржниці апеляційну скаргу у зв`язку з пропуском строку на апеляційне оскарження судового рішення.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 порушила питання про передачу провадження щодо ОСОБА_1 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Перевіривши касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У рішенні Конституційного Суду України від 12.06.2012 №13-рп/2012 зазначено, що встановлюючи обмеження права на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі "Ashingdane v. the United Kingdom" від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі "Krombach v. France" від 13 лютого 2001 року).

Конституцією України допускається можливість обмеження права на апеляційне та касаційне оскарження рішення суду, однак воно не може бути свавільним та несправедливим. Таке обмеження має встановлюватися виключно Конституцією та законами України; переслідувати легітимну мету; бути обумовленим суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційним та обґрунтованим.

Законом, який конкретизує положення Конституції України щодо обмеження можливості касаційного оскарження рішень суду, також виступає КУпАП України.

Відповідно до ст. 294 КУпАП України постанова судді у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності може бути оскаржена до апеляційного суду; постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Таким чином, обмеження права на касаційне оскарження рішення суду апеляційної інстанції у справах про адміністративні правопорушення, встановлене у ст. 294 КУпАП України, відповідає основним засадам судочинства, що визначені Конституцією України, є пропорційним та обґрунтованим.

Крім того, статтею 424 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) визначено вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку, однак оскаржувані постанови до цього переліку не входять.

Що стосується порушеного захисником ОСОБА_5 питання про передачу до Великої Палати Верховного Суду провадження щодо ОСОБА_1 , то Верховний Суд вважає за необхідне вказати таке.

Зі змісту статей 434-1, 434-2 КПК України убачається, що питання про передачу кримінального провадження на розгляд Великої Палати Верховного Суду може бути вирішено лише після відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

З огляду на викладене, беручи до уваги те, що касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження.

Ураховуючи викладене і керуючись п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України, ст. 294 КУпАП України, п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 428 КПК України, колегія суддів

постановила:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката ОСОБА_5, подану в інтересах ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 вересня 2022 року про повернення апеляційної скарги.

Відмовити у задоволені клопотання захисника ОСОБА_5 про передачу провадження щодо ОСОБА_1 на розгляд до Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4