Провадження №1-кс/369/2270/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2022 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши клопотання прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000489 від 09 грудня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 358 Кримінального кодексу України, -

В С Т А Н О В И В:

До Києво-Святошинського районного суду надійшло клопотання прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000489 від 09 грудня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 358 Кримінального кодексу України.

Свої вимоги прокурор мотивує тим, що слідчими слідчого відділу Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000489 від 09 грудня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 358 Кримінального кодексу України.

Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва у вказаному кримінальному провадженні здійснюється Києво-Святошинською окружною прокуратурою Київської області.

Києво-Святошинською окружною прокуратурою Київської області на підставі громадянина ОСОБА_4 від 24 листопада 2022 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000489 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 358 Кримінального кодексу України.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, працівники землевпорядної організації, діючи за попередньою змовою групою осіб, будучи працівниками юридичної особи склали та видали завідомо підроблені офіційні документи, які посвідчують певні факти, що мають юридичне значення та надають певні права, а саме технічну документацію із землеустрою на земельну ділянку.

Встановлено, що 17 вересня 2021 року до Макарівської селищної ради звернувся громадянин ОСОБА_5 із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, площею 0,7 (0,3) гектара, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території села Березівка.

В подальшому, рішенням Макарівської селищної ради від 28 жовтня 2022 року ОСОБА_5 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки.

04 лютого 2022 року, рішенням Макарівської селищної ради затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, площею 0,3 гектара, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території села Березівка та якій присвоєно кадастровий номер :02:002:0206.

Поряд з цим, відповідно до заяви про вчинення кримінального правопорушення, земельна ділянка за кадастровим номером :02:002:0206 суцільно вкрита зеленими багаторічними насадженнями (деревами).

Відповідно до частин 1, 4 статті 20, пункту 2 частини 1 статті 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом.

Рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов`язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.

Зелені насадження (у тому числі снігозахисні та протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, в парках, скверах, на алеях, бульварах, в садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях є елементами (частинами) об`єктів благоустрою.

Відповідно до пункту 3 Порядку видалення дерев, кущів, газонів і квітників у населених пунктах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2006 року № 1045 (надалі - Порядок) видалення зелених насаджень на території населеного пункту здійснюється: за рішенням виконавчого органу сільської, селищної, міської ради на підставі ордера (крім випадків, передбачених пунктами 7-10 цього Порядку); на підставі одного з документів, визначених частиною першою статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», до прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів (в даному випадку таке видалення не потребує прийняття рішення компетентним органом).

Пунктом 4 Порядку передбачено, що підставою для прийняття рішення компетентним органом є заява про видалення зелених насаджень, подана юридичною чи фізичною особою. Після надходження заяви компетентний орган утворює комісію з питань вивчення стану зелених насаджень та їх відновної вартості, яка у п`ятиденний строк визначає стан зелених насаджень, розташованих на земельній ділянці, і їх відновну вартість та складає акт обстеження тих насаджень, що підлягають видаленню. Голова комісії готує у п`ятиденний строк проект рішення компетентного органу про видалення зелених насаджень, в якому зазначається інформація про кількість зелених насаджень, що підлягають видаленню і залишаються на земельній ділянці. Компетентний орган у місячний строк після надходження зазначеного проекту рішення про видалення зелених насаджень приймає відповідне рішення і видає наступного дня заявнику його копію для оплати відновної вартості зелених насаджень, що підлягають видаленню.

Пунктом 5 Порядку передбачено, що ордер на видалення зелених насаджень компетентний орган видає не пізніше наступного робочого дня після подання заявником документа про сплату відновної вартості зелених насаджень, що підлягають видаленню. Методику визначення відновної вартості зелених насаджень і зразок ордера затверджує Мінрегіон. Відновна вартість зелених насаджень, що належать до комунальної власності, сплачується до відповідного місцевого бюджету.

Видалення зелених насаджень в межах земельної ділянки, відведеної у власність або користування суб`єктам господарювання для будівництва об`єктів містобудування, а також реконструкції та капітального ремонту будівель і споруд, об`єктів благоустрою, здійснюється на підставі зареєстрованої декларації про початок виконання будівельних робіт чи дозволу на виконання будівельних робіт, що подається до територіальних органів Державної архітектурно-будівельної інспекції України відповідно до статей 35 - 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до частин 1-3 статті 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» охороні та відновленню підлягають усі зелені насадження в межах населених пунктів під час проведення будь-якої діяльності, крім зелених насаджень, які висаджені або виросли самосівом в охоронних зонах повітряних і кабельних ліній, трансформаторних підстанцій, розподільних пунктів і пристроїв.

Охорона, утримання та відновлення зелених насаджень на об`єктах благоустрою, а також видалення дерев, які виросли самосівом, здійснюються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів залежно від підпорядкування об`єкта благоустрою, а на земельних ділянках, переданих у власність, наданих у постійне користування або в оренду, - за рахунок коштів їх власників або користувачів відповідно до нормативів, затверджених у встановленому порядку.

Статтею 28 Закону України «Про землеустрій» визначено, що розробники документації із землеустрою несуть відповідно до закону відповідальність за достовірність, якість і безпеку заходів, передбачених цією документацією. У разі невиконання або неналежного виконання умов договору при здійсненні землеустрою, розробники документації із землеустрою несуть відповідальність, передбачену договором і законом.

Положеннями статті 29 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що документація із землеустрою у складі текстових матеріалів обов`язково містить пояснювальну записку, в якій, серед інших, зазначаються: основні відомості про об`єкт (об`єкти) землеустрою; використані розробником нормативно-правові акти з питань здійснення землеустрою; використані розробником норми і правила у сфері землеустрою; використані розробником документи Державного фонду документації із землеустрою та оцінки земель; використані розробником відомості Державного земельного кадастру, а також Державного реєстру земель у разі внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки, сформовані до 2013 року; використані розробником відомості Державного картографо-геодезичного фонду; використана розробником затверджена містобудівна документація, а також викопіювання із такої документації; опис процедури виконання топографо-геодезичних робіт (у разі їх виконання); опис та обґрунтування проектного рішення; інформація про проведення ґрунтових, геоботанічних та інших обстежень земель при здійсненні землеустрою (у разі їх проведення); інформація про наявні в межах об`єкта землеустрою будівлі, споруди та речові права на них (у разі формування земельних ділянок, внесення відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру); інформація про наявні в межах об`єкта землеустрою обмеження у використанні земель (у разі формування земельних ділянок, внесення до Державного земельного кадастру відомостей про сформовану земельну ділянку, обмеження у використанні земель) із зазначенням підстави встановлення таких обмежень; виконавець робіт із землеустрою, його технічне і технологічне забезпечення; умови щодо зняття та перенесення ґрунтового покриву земельних ділянок (у разі порушення ґрунтового покриву земельних ділянок у результаті реалізації проектного рішення); інформація про виконання передбачених законом вимог щодо погодження документації із землеустрою; інформація про дотримання вимог закону щодо погодження поділу, об`єднання, вилучення земельних ділянок; заява виконавця робіт із землеустрою про дотримання ним обмежень, встановлених статтею 28 цього Закону.

Таким чином вбачається, що службові особи землевпорядної організації, діючи за попередньою змовою групою осіб, будучи працівниками юридичної особи склали та видали завідомо підроблені офіційні документи, які посвідчують певні факти, що мають юридичне значення та надають певні права, а саме технічну документацію із землеустрою на земельну ділянку в якому не зазначили відомості про зелені насадження, які наявні на ній.

Суспільна небезпечність вищевказаних дій, полягає у тому, що внаслідок внесення недостовірних відомостей, місцевий бюджет Макарівської сільської ради не отримає компенсацій (сплати) вартості дерев.

12 грудня 2022 року земельну ділянку за кадастровим номером :02:002:0206, яка розташована в селі Березівка Бучанського району Київської області (реєстраційний номер об`єкту 080, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12 грудня 2022 року № 317398600 належить ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 ) визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000489 від 09 грудня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 358 Кримінального кодексу України.

16 грудня 2022 року проведено огляд земельної ділянки за кадастровим номером :02:002:0206 із залученням спеціалістів.

Оглядом вищевказаної земельної ділянки встановлено, що вона суцільно вкрита лісовими багаторічними насадженнями.

Таким чином, у даному кримінальному проваджені земельна ділянка за кадастровим номером :02:002:0206, яка розташована в селі Березівка Бучанського району Київської області (реєстраційний номер об`єкту 080, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12 грудня 2022 року № 317398600 належить ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 ) зберегла на собі сліди вчиненого кримінального правопорушення, містить відомості які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та є в предметом, що була об`єктом кримінально протиправних дій.

Зазначає, що 18 жовтня 2022 року ОСОБА_5 зареєстрував право власності на земельну ділянку за кадастровим номером :02:002:0206.

Водночас вбачається, що 03 листопада 2022 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , який діяв в інтересах ОСОБА_6 , укладено договір купівлі продажу земельної ділянки за кадастровим номером :02:002:0206 вартістю 21 000 гривень.

Натомість, відповідно до інформації розміщеної на веб-сайті https://www.olx.ua/, вбачається, що ціна у вказаному договорі на земельну ділянку за кадастровим номером :02:002:0206 суттєво занижена.

Вищевказані дії, можуть свідчити про нагання невстанвленої групи осіб приховати вчинений злочин та знищити сліди вчиненого кримінального правопорушення.

Підставою відмови у наданні дозволу на розроблення технічної документації може бути невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін (абзац 2 частини 1 статті118 Земельного кодексу України).

Відповідно до частин 1-2 статті 18 Земельного кодексу України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.

Частиною 1 статті 19 Земельного кодексу України визначено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Згідно з частинами 1-2 статті 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Статтею 22 Земельного кодексу України визначено, що до земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Частиною 3 статті 22 Земельного кодексу України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема, громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства;

Згідно зі частиною 1 статті 55 Земельного кодексу України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: а) зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; в) окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках (частина 2 статті 55 Земельного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 56 Земельного кодексу України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Згідно з частиною 2 статті 56 Земельного кодексу України громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств.

Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення (частина 3 статті 56 Земельного кодексу України).

Частиною 1 статті 57 Земельного кодексу України встановлено, що земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом (частина 2 статті 57 Земельного кодексу України).

Таким чином, вбачається, що земельну ділянку за кадастровим номером :02:002:0206 в порушення вищенаведених норм Земельного кодексу України, шляхом внесення недостовірних відомостей до технічної документації із землеустрою віднесли до земель сільськогосподарського призначення.

На підставі вищевикладеного, прокурор просив накласти арешт на земельну ділянку за кадастровим номером :02:002:0206, яка розташована в селі Березівка Бучанського району Київської області (реєстраційний номер об`єкту 080, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12 грудня 2022 року № 317398600 належить ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 ) із встановленням заборони внесення змін до Державних реєстрів щодо зміни права власності, цільового призначення, а також заборони її використання, відчуження (продажу, дарування, тощо), зміни, ведення в ній будь якої господарської діяльності та робіт із знищення зелених насаджень.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Вислухавши думку прокурора, дослідивши клопотання та надані до нього матеріали, слідчий суддя вважає, що в задоволенні клопотання прокурора слід відмовити, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до ч. 2 ст. 167 KПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом.

Стаття 170 КПК України визначає що арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Стаття 171 КПК України визначає що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

У відповідності до вимог ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, яка його подала, не доведе необхідність такого арешту, а при вирішенні питання про арешт майна повинен враховуючи: правову підставу для арешту майна; достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів клопотання, відомості про вчинення злочину були внесені до ЄРДР з № 0000489 від 09 грудня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 358 Кримінального кодексу України.

Предметом злочину, передбаченого ст..358 КК України є: 1) посвідчення або інший документ, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією незалежно від форми власності, громадянином-підприємцем, приватним: нотаріусом, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків; 2) печатки, штампи, бланки підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, інші офіційні печатки, штампи, бланки.

Однак, слідчий суддя, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, вважає, що у задоволенні клопотання прокурора необхідно відмовити, оскільки прокурором не доведено необхідності накладення арешту та заборони вчиняти певні дії в рамках даного кримінального провадження, а саме на земельну ділянку за кадастровим номером :02:002:0206, яка розташована в селі Березівка Бучанського району Київської області (реєстраційний номер об`єкту 080, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12 грудня 2022 року № 317398600 належить ОСОБА_6 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000489 від 09 грудня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 358 Кримінального кодексу України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1