ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/382/22 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2022 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001969 від 14 грудня 2022 року, за апеляційною скаргою прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 грудня 2022 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 грудня 2022 року частково задоволено клопотання слідчого СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Тернопільської окружної прокуратури прокуратури ОСОБА_6 , та застосовано до підозрюваного

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Остров Псковської області, громадянина України, місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 , не одружений, має малолітню дитину, працює начальником комерційного відділу ТОВ Збараж-Агротрейд, не депутат, не адвокат, раніше не судимий,

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Встановлено строк дії ухвали до 23 год. 59 хв 11 лютого 2023 року.

Визначено підозрюваному ОСОБА_8 розмір застави у сумі 312 000 гривень.

Як слідує з матеріалів провадження, слідчим відділом Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0001969 від 14.12.2022 за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1 та ч. 3 ст. 135 КК України.

У ході розслідування встановлено, що 13.12.2022 біля 20 год. 10 хв. водій ОСОБА_8 , грубо порушуючи вимоги пункту 2.9 (а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 із змінами та доповненнями (надалі ПДР), а також вимог, які наведенні у абзаці 4 частини 2 статті 16 Закону України «Про дорожній рух» (№3353-XII від 30.06.1993), із змінами та доповненнями (надалі ЗУ «Про дорожній рух»), перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем «SKODA-SPACEBACK», р.н. НОМЕР_1 , 2016 року випуску, червоного кольору, без пасажирів, рухався правою смугою руху транспортного потоку вул. Збаразька, м. Тернополя, у напрямку від просп. Злуки до вул. Крушельницької.

Рухаючись у вказаному напрямку та наближаючись до будинку № 29 вул. Збаразької, м. Тернополя, що розташований справа відносно його руху, водій ОСОБА_8 , під дією вжитих алкогольних напоїв, не був достатньо уважний, належно не стежив за дорожньою обстановкою, умовами та відповідно не реагував на їх зміну, не обрав безпечної на даній ділянці автодороги швидкості руху, чим порушив вимоги пунктів 1.5ч.1,1.10 (в частині визначення понять:«безпечна швидкість»,«дорожні умови»,«дорожня обстановка»,і виконання їх вимог), 2.3 (б, д), 12.1 Правил дорожнього руху, а також вимог, які наведені у абзацах 1, 2 частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух», які зобов`язали його рухатися із безпечною швидкістю руху, і своїми діями не створювати загрозу безпеці дорожнього руху, небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Внаслідок порушення вказаних пунктів Правил дорожнього руху водій ОСОБА_8 , не забезпечив безпеку дорожнього руху та, рухаючись навпроти місця розташування будинку №29, вул. Збаразької, м. Тернополя, в порушення вимог пунктів: 1.10 (в частині визначення поняття «небезпека для руху», і належного виконання його вимог), 12.3 ПДР, виявивши небезпеку для свого руху, тобто зміну дорожньої обстановки - появу рухомого об`єкту, який перетинає смуги його руху, а саме виявивши пішохода ОСОБА_10 , який переходив проїзну частину дороги вул. Збаразької, м. Тернополя, поза межами пішохідного переходу, відповідно негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, і під час руху керованого автомобіля «SKODA-SPACEBACK», р.н. НОМЕР_1 , допустив наїзд передньою правою частиною транспортного засобу на пішохода ОСОБА_10 , який в цей час переходив праву смугу руху транспортного потоку вул. Збаразька, м. Тернополя, у напрямку вул. Крушельницької.

У результаті наїзду транспортним засобом пішохід ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої тупої травми шийного відділу хребта, з розривом зчленувань між хребцями та ушкодженням спинного мозку на цьому рівні, від яких настала його смерть 13.12.2022 в кареті швидкої допомоги при транспортуванні до лікувального закладу.

Порушення водієм ОСОБА_8 вимог пунктів: 1.5 ч. 1, 1.10, (в частині визначення понять: «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка», «небезпека для руху, і виконання їх вимог), 2.9 (а), 2.3 (б, д), 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 із змінами та доповненнями, а також вимог, які наведенні у абзацах 1, 2 частини 5 статті 14 та абзаці 4 частини 2 статті 16 Закону України «Про дорожній рух» (№3353-ХІІ від 30.06.1993), із змінами та доповненнями, перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням смерті потерпілого ОСОБА_10 .

Після вчинення дорожньо-транспортної пригоди із зазначеними наслідками водій ОСОБА_8 ,перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та, достовірно знаючи, що внаслідок вчиненої ним дорожньо-транспортної пригоди, тобто його протиправними діями були спричиненні тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_10 , і він такими діями поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, а останній внаслідок наїзду автомобілем «SKODA-SPACEBACK», р.н. НОМЕР_1 , впав на проїзну частину дороги, у зв`язку з чим перебував в безпорадному стані, оскільки внаслідок отриманих тілесних ушкоджень самостійно, без сторонньої допомоги був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження, тобто діючи умисно та нехтуючи моральними і правовими нормами завідомо залишив потерпілого ОСОБА_10 ,без допомоги, маючи при цьому реальну можливість надати таку допомогу, і з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене,в порушення вимог п. 2.10 (а, б, в, г, ґ, д, е) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.із змінами та доповненнями, а також вимог, які наведенні у абзаці 5 частини 5 статті .14 Закону України «Про дорожній рух» (№3353-XII від 30 червня 1993 року), із змінами та доповненнями, вчинивши дорожньо-транспортну пригоду, негайно не зупинив транспортний засіб і не залишався на місці пригоди, не увімкнув аварійну сигналізацію і не встановив знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 ПДР України, не вжив можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілому, не викликав бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості не вжив зазначених заходів та не звернувся по допомогу до присутніх і не відправив потерпілого до закладу охорони здоров`я, у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті «г» пункту 2.10 ПДР України, не відвіз потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки, у лікувальному закладі не повідомив своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і не повернувся на місце пригоди, не повідомив про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції та не записав прізвища та адреси очевидців, не чекав прибуття поліцейських, не вжив всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організації об`їзду місця пригоди, а втік з місця вчинення дорожньо-транспортної пригоди на автомобілі «SKODA-SPACEBACK», р.н. НОМЕР_1 , і поїхав до прибудинкової території, що по вул. Наливайка, 14А, м. Тернопіль, де залишив пошкоджений автомобіль «SKODA-SPACEBACK», а сам пішов до місця свого проживання.

14.12.2022 за заявою потерпілого ОСОБА_11 (сина загиблого ОСОБА_10 ) розпочате кримінальне провадження за №0001971 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 135 КК України, яке цього ж дня об`єднане прокурором з кримінальним провадженням № 0001969, і об`єднаному кримінальному провадженні присвоєно №0001969.

ОСОБА_8 затриманий в порядку ст. 208 КПК України 14.12.2022 о 00 год. 35 хв. та йому 14.12.2022 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1 та ч. 3 ст. 135 КК України.

В апеляційній скарзі поданій прокурором, сторона обвинувачення погоджується із обраним слідчим суддею видом запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 , однак заперечує, щодо застосування застави відносно підозрюваного та просить суд змінити ухвалу в даній частині.

Вказує, що слідчим суддею не було враховано те, що підозрюваний втік з місця події, не надав допомоги потерпілому, та був безпосередньо затриманий працівниками поліції, що свідчить, на думку апелянта, про те, що маючи можливість внести заставу, останній може в подальшому ухилятись від суду та слідства та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 грудня 2022 року в частині визначення застави підозрюваному ОСОБА_8 .

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу і, з наведених у ній мотивів, просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді місцевого суду в частині визначення застави підозрюваному; підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які вважають ухвалу слідчого судді суду першої інстанції законною та обґрунтованою і тому просять залишити її без зміни та відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора; дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що у її задоволенні слід відмовити, виходячи з наступного.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється чи обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та або суду; знищити або сховати будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

Виходячи з положень ч.1 ст.199 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Також, суд повинен враховувати, що відповідно до ч.3 ст.176, ч.1 ст.183 КПК України найбільш суворим запобіжним заходом є тримання під вартою, який є винятковим та застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Виходячи з аналізу матеріалів кримінального провадження та клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що обрання підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на даний час відповідає його особі, характеру та тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а обрання більш м`ягкого запобіжного заходу не зможе попередити ризики його неналежної процесуальної поведінки.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наведені у клопотанні слідчого обставини, які підтверджуються доданими до нього документами, що були предметом дослідження слідчого судді, з достатньою повнотою свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.286-1, ч.3 ст.135 КК України, а також наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3 ст.177 КПК України, що давало підставу обрати підозрюваному запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Також, колегія суддів погоджується із висновком слідчого судді про можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_8 застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Колегія суддів враховує, що відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті, яка надає право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, в тому числі, щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Як слідує із змісту ухвали, яку оскаржує прокурор, слідчий суддя, мотивуючи свій висновок щодо застосування застави, як альтернативного запобіжного заходу, обґрунтовано враховував, що не усі заявлені прокурором ризики знайшли своє підтвердження, а також самі обставини кримінального провадження, відповідно до яких один із інкримінованих підозрюваному злочинів є необережним і те, що згідно повідомленої підозри потерпілий переходив проїзну частину дороги поза межами пішохідного переходу.

Зазначені обставини, на думку колегії суддів, давали підставу застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 заставу, як альтернативу до обраного йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При цьому, слідчий суддя дотримався вимог ч.4 ст. 182 КПК України, за змістом якої розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про особу та ризиків, передбачених статтю 177 КПК України і повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні, що узгоджується з рішеннями ЄСПЛ у справі «В. проти Швейцарії» (W. V. Switzerland), 14379/88, 26 січня 1993 року, у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain), 12050/04, 8 січня 2009 року.

Колегія суддів вважає, що з огляду на вказані обставини, слідчий суддя правильно ухвалив рішення про визначення застави, як альтернативного запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_8 у розмірі 120 (ста двадцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 312 000 (триста дванадцять тисяч) грн.

Це рішення слідчим суддею належним чином умотивовано і сумнівів у колегії суддів не викликає.

Доводи, наведені прокурором в апеляційній скарзі щодо виду запобіжного заходу, який, на думку сторони обвинувачення, необхідно обрати підозрюваному ОСОБА_8 , були предметом дослідження слідчого судді і отримали належну правову оцінку, з якою колегія суддів погоджується.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді щодо застосування до підозрюваного ОСОБА_8 альтернативного запобіжного заходу у виді застави є непереконливі, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою належним чином дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування даного виду запобіжного заходу.

Порушень вимог КПК України, які б могли стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 грудня 2022 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 , із визначенням розміру застави, законною та обґрунтованою і підстав для її скасування, про що ставить питання в апеляційній скарзі прокурор, не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 422 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 грудня 2022 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 без змін.

Ухвала апеляційного суду, відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді