ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/13464/21

Провадження № 11-кп/4820/605/22

Колегія суддів судової палати Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

представника

потерпілої-адвоката ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0003321 від 21.11.2020 року, за апеляційними скаргами обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_8 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 червня 2022 року,-

в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною вищою освітою, студента другого курсу Хмельницького національного університету, неодруженого, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Ухвалено строк відбуття покарання ОСОБА_6 обчислювати після набрання вироком законної сили та звернення вироку до виконання, з дня поміщення останнього під варту.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 3783 (три тисячі сімсот вісімдесят три ) грн. 86 коп. процесуальних витрат.

Скасовано арешт, накладений на автомобіль марки «Skoda Superb», д.н.з. НОМЕР_1 , згідно ухвали слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24.11.2020 року.

Вирішено питання речових доказів на підставі ст.100 КПК України.

За вироком суду, 21 листопада 2020 року, приблизно о 17 год., ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «Skoda Superb», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. Народної Волі, зі сторони вул. Довженка, в напрямку до вул. Горбанчука м. Хмельницького, в порушення вимог п. 2.3 (б) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі Правил дорожнього руху), проявив неуважність та в порушення вимог п. 18.1. Правил дорожнього руху, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який розташований поблизу будинку №6, що по вул. Народної Волі, у м. Хмельницький, на якому перебував пішохід, з моменту виникнення небезпеки для руху, яку ОСОБА_6 об`єктивно спроможний був виявити, а саме пішохода ОСОБА_10 на пішохідному переході, не вжив заходів для зменшення швидкості керованого ним транспортного засобу та не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу, внаслідок чого здійснив наїзд передньою правою частиною автомобіля «Skoda Superb», д.н.з. НОМЕР_1 , на пішохода ОСОБА_10 , яка перетинала проїзну частину вул. Народної Волі по нерегульованому пішохідному переході зліва направо відносно напрямку руху автомобіля «Skoda Superb», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_6 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та порушення ОСОБА_6 вимог Правил дорожнього руху, пішохід ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження, які зокрема, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті;

Своїми діями ОСОБА_6 порушив вимоги підпункту «б» п. 2.3. та п. 18.1 Правил дорожнього руху, зміст яких полягає у наступному:

- п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

- п. 18.1. Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Зазначені порушення ОСОБА_6 вимог Правил дорожнього руху перебувають у прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками, а саме спричиненням смерті ОСОБА_10 .

Вказаними діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду щодо нього змінити та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки, із застосуванням відносно нього положень ст. 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, встановивши максимальний іспитовий строк тривалістю 3 роки, із покладанням обов`язків, визначених ст. 76 КК України. Не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, вважає вирок суду, в частині призначеного йому покарання, занадто суворим. Стверджує, що в суді першої інстанції вину визнав повністю та щиро каявся у скоєному, активно сприяв у розкритті злочину, що є обставинами, які пом`якшують покарання, а також відсутні обтяжуючі покарання обставини. Переконує, що після вчинення цього кримінального правопорушення він постійно переживає та відчуває свою провину, намагався вибачитись перед потерпілою, але вона відмовляється від отримання компенсації заподіяної шкоди. Зазначає, що раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку в психіатричній лікарні чи наркологічному диспансері не перебуває, є студентом другого курсу Хмельницького національного університету, характеризується з позитивної сторони, має стійкі соціальні зв`язки, постійне місце проживання, де, на даний час, проживає з мамою та сестрами. Згідно досудової доповіді ризик для суспільства оцінюється, як низький, а також те, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства. З урахуванням цього апелянт вважає, що відносно нього можуть бути застосовані положення ст.ст. 75,76 КК України.

Потерпіла ОСОБА_8 , у своїй апеляційній скарзі, просить вирок суду щодо ОСОБА_6 скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. На думку потерпілої призначене судом ОСОБА_6 покарання не відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі винного. Вказує, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 загинула її мати, а тому, враховуючи її позицію та тяжкість злочину, суд призначив занадто м`яке покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , потерпілу ОСОБА_8 та її представника-адвоката ОСОБА_9 , на підтримку поданих апеляційних скарг, з посиланням на зазначені у них доводи, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг і вважає вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів уважає, що вони не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за викладених у вироку обставин та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.286 КК України, в апеляційних скаргах не оспорюється, а тому вирок суду, в цій частині, в апеляційному порядку не переглядається. Колегія суддів ураховує фактичні обставини, встановлені судом першої інстанції.

Щодо доводів апеляційних скарг про невідповідність призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання вимогам закону внаслідок суворості, в частині доводів апеляційної скарги обвинуваченого, та м`якості за твердженням потерпілої, то вони не ґрунтуються на матеріалах провадження і є безпідставними.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Положеннями ст.65 КК України визначено, що при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Покарання ОСОБА_6 суд призначив у розмірі, близькому до мінімального, однак в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України.

Тим самим суд, у достатній мірі, врахував як позитивні дані про особу обвинуваченого, який вперше скоїв злочин, позитивно характеризується, так і ступінь тяжкості злочину, і тяжкі наслідки у вигляді смерті потерпілої ОСОБА_10 .

Своє рішення місцевий суд належним чином мотивував.

Наведене спростовує доводи апеляційних скарг обвинуваченого та потерпілої про невідповідність призначеного покарання вимогам ст. 65 КК України.

Визначений судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 вид та розмір покарання, в повному обсязі відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 на те, що він вину у вчиненому визнав повністю, намагається добровільно відшкодувати шкоду потерпілій, щиро кається у скоєному, активно сприяв у розкритті злочину, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку в психіатричній лікарні чи наркологічному диспансері не перебуває, є студентом другого курсу, має стійкі соціальні зв`язки, постійне місце проживання, ризик для суспільства оцінюється, як низький, не дають колегії суддів підстав для зміни вироку та призначення йому більш м`якого покарання, із застосування ст.ст. 75,76 КК України, оскільки при призначенні покарання ці обставини судом першої інстанції були враховані.

В силу положень ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційні злочини, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку, з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини кримінального провадження, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Колегія суддів уважає, що суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених Кримінальним кодексом України і дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції статті, за якою його засуджено з реальним його відбуванням.

Позиція потерпілої сторони, хоча і врахована судом при призначенні покарання, однак не є вирішальною саме щодо строку призначення покарання, а тому твердження потерпілої ОСОБА_8 про те, що призначене судом ОСОБА_6 покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та даним про його особу, внаслідок м`якості, не заслуговують на увагу.

Колегія суддів, ураховуючи тяжкість кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючої покарання обставини, відсутність обтяжуючих покарання обставин, не встановила підстав для призначення ОСОБА_6 більш суворого покарання, як на цьому наполягає потерпіла.

Призначене обвинуваченому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав визнати його надмірно суворим чи м`яким, як про це зазначено в апеляційних скаргах, колегія суддів не знаходить.

Інших порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування, чи зміни судового рішення, не встановлено.

Керуючись ст. 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, ч.1 ст.418, ст.419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 червня 2022 року щодо обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого та потерпілої - без задоволення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_11