ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/530/22 Справа № 694/1041/22 Категорія: ч. 1 ст. 249 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6 ,

прокурора в режимі

відеоконференції з

Звенигородським районним

судом Черкаської області ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження № 0000202 за апеляційною скаргою прокурора Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 09 серпня 2022 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Залізнячка Катеринопільського району Черкаської області, громадянина України, українця, одруженого, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

засуджено за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України, на один рік обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік та покладено обов`язки, передбачені п. 1 п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

В задоволенні цивільного позову відмовлено в повному обсязі.

Вирішена доля речових доказів відповідно до ст. 100 КПК України, -

в с т а н о в и л а :
Вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 09.08.2022 ОСОБА_8 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 28.04.2022 року, близько 04:30 години, маючи намір на незаконне зайняття рибним добувним промислом, діючи умисно, знаходячись на річці Гнилий Тікич, в адміністративних межах с. Стебне, Звенигородського району, Черкаської області, за допомогою забороненого знаряддя лову - двох одиниць рибальської сітки з полімерного матеріалу, довжиною 60 м і 80 м та плавзасобу - човна кустарного виробництва зеленого кольору, займався незаконним рибним добувним промислом, під час якого виловив: 75 особин виду карась, вартістю 1 581 (тисяча п`ятсот вісімдесят одна) гривня за одну особину на загальну суму 118 575 (сто вісімнадцять тисяч п`ятсот сімдесят п`ять) гривень. Внаслідок незаконного вилову риби ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на річці Гнилий Тікич в с. Стебне, Звенигородського району, Черкаської області, згідно з п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 10.12.2004 № 17 «Про судову практику у справах про злочини та інші правопорушення проти довкілля», водним біоресурсам України заподіяно шкоду на загальну суму 118 575 (сто вісімнадцять тисяч п`ятсот сімдесят п`ять) гривень 00 копійок, яка являється істотною через вилов риби в період нересту.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій, не заперечуючи доведеності вини та кваліфікації дій обвинуваченого, просив його скасувати через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України, та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Цивільний позов № 50-944ВИХ-22 від 20.06.2022 про відшкодування шкоди, завданої навколишньому природному середовищу задовольнити в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_8 118575 грн. шкоди, заподіяної водним живим біоресурсам зарахувавши вказані кошти на рахунок з подальшим перерахуванням 35572,50 грн. (30%) до спеціального фонду Державного бюджету України; 23715 грн. (20%) до спеціального фонду обласного бюджету Черкаської обласної ради; 59287,50 грн. (50%) до спеціального фонду місцевого бюджету виконавчого комітету Звенигородської міської ради Черкаської області. Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави витрати на залучення експерта в даному кримінальному провадженні в розмірі 1510,16 грн.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції всупереч п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України та обвинувальному акту сформулював обвинувачення без посилання на висновок судової інженерно-екологічної експертизи № 659/22-23 від 14.06.2022, лише зазначаючи про заподіяну шкоду на загальну суму 118575 грн., яка є істотною через вилов риби в період нересту.

У зв`язку з визнанням винуватості ОСОБА_8 , суд першої інстанції не досліджував висновок експерта від 14.06.2022 , який має істотне значення для розгляду провадження, в тому числі і для вирішення цивільного позову, в задоволенні якого судом безпідставно відмовлено в повному обсязі.

Також судом першої інстанції в мотивувальній частині вироку зазначено про стягнення з ОСОБА_8 процесуальних витрат, однак про таке рішення не вказано в резолютивній частині вироку.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 у виді обмеження волі, судом порушено вимоги ч. 3 ст. 61 КК України, згідно яких покарання у виді обмеження волі не застосовується до осіб, що досягли пенсійного віку.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 є пенсіонером, однак всупереч ч. 3 ст. 61 КК України призначив покрання у виді обмеження волі.

Апелянт просив дослітити матеріали, якими обґрунтовується цивільний позов № 50-944ВИХ-22 від 20.06.2022 про відшкодування шкоди, завданої навколишньому природному середовищу, а також висновок експерта за результатами проведення судової інженерно-екологічної експертизи № 659/22-23 від 14.06.2022.

Обвинувачений ОСОБА_8 подав заперечення на апеляційну скаргу, просив відмовити прокурору в дослідженні експертизи № 659/22/23 від 14.06.2022, вирок суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думки прокурорів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити, думку обвинуваченого ОСОБА_8 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просив вирок суду залишити без змін; вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним і обгрунтованим та грунтуватись на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону.

Вказаних вимог суд першої інстанції не дотримався.

Відповідно до ст.ст. 409, 410, 412 КПК України підставою для скасування вироку є неповнота судового розгляду, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції, кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 розглянуто судом в порядку ч.3 ст.349 КПК України без дослідження доказів стосовно обставин справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд вправі, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань.

Зі звукозапису судового засідання суду першої інстанції від 09.08.2022 вбачається, що після оголошення обвинувального акта та цивільного позову прокурором, головуючим суддею у обвинуваченого ОСОБА_8 з`ясовувалося , чи визнає він себе винуватим, на що останній відповів, що вину визнає, після чого було прийнято рішення про розгляд кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України без дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та було досліджено лише характеризуючи дані обвинуваченого ОСОБА_8 і документи, що підтверджують процесуальні витрати. При цьому, прийнявши рішення про розгляд кримінального провадження в спрощеному порядку, судом першої інстанції не було з`ясовано, чи правильно обвинувачений розуміє зміст тих обставин, які ніким не оспорюються, що є обов`язковим. Судом першої інстанції не з`ясовувалося у обвинуваченого ОСОБА_8 чи визнає він заявлений прокурором цивільний позов та якщо не визнає, то в якій частині.

З показів обвинуваченого ОСОБА_8 , даних суду першої інстанції, вбачається, що він визнав факт зайняття незаконним рибним добувним промислом з застосуванням заборонених знарядь лову.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_8 заперечував, що його діями було заподіяно шкоду водним біоресурсам України на загальну суму 118575 грн., позов прокурора на вказану суму не визнав, та пояснив, що в суді першої інстанції його думку щодо визнання позову та суми вищевказаних збитків ніхто не запитував.

Тобто в суді першої інстанції питання щодо визнання чи заперечення заявленого прокурором цивільного позову у обвинуваченого ОСОБА_8 не з`ясовувалося. Факт визнання обвинуваченим ОСОБА_8 того, що він займався незаконним рибним добувним промислом не може свідчити про визнання ним заподіяної шкоди на загальну суму 118575 грн.

Тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив істотні порушененя вимог кримінального процесуального закону та безпідставно розглянув кримінальне провадження у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Також колегія суддів вважає, що при постановленні вироку судом першої інстанції не дотримано вимог ч. 3,4 ст. 374 КПК України та п.п. 22,25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 року (зі змінами), згідно яких мотивувальна частина вироку, у разі визнання особи винуватою, повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушенн, форми вини; мотиви призначення покарання, звільненя від відбування покарання. Резолютивна частина вироку з поміж іншого повинна містити рішення суду щодо процесуальних витрат та повинна відповідати його мотивувальній частині.

З вироку Звенигородського районного суду Черкаської області від 09.08.2022 вбачається, що його мотивувальна частина має істотні суперечності. При формулюванні обвинувачення, визнаного судом першої інстанції доведеним, вказано, що внаслідок незаконного вилову риби ОСОБА_8 , водним біоресурсам України заподіяно шкоду на загальну суму 118575 грн., яка є істотною через вилов риби в період нересту. При цьому, визнаючи доведеним спричинення істотної шкоди на загальну 118575 грн., в задоволенні заявленого прокурором цивільного позову на вказану суму було відмовлено в повному обсязі, посилаючись на те, що розмір шкоди не доведено. Наявність істотної шкоди є обов`язковою кваліфікуючою ознакою при кваліфікації діяння за ч. 1 ст. 249 КК України, за відсутності якої, кримінальна відповідальність за ч. 1 ст. 249 КК України виключається та особа може нести відповідальність за ч. 3 чи ч. 4 ст. 85 КУпАП.

Крім того, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , судом першої інстанції встановлено, що останній є особою, що досягла пенсійного віку, а тому йому не може бути призначено покарання у виді обмеження волі та зазначено про необхідність призначення покарання у виді штрафу. При цьому в резолютивній частині вироку зазначено про призначення ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі, що суперечить положенням ч. 3 ст. 61 КК України.

Також резолютивна частина вироку не містить рішення щодо процесуальних витрат, хоча в мотивувальній частині вироку зазначено про необхідність їх стягнення з обвинуваченого в сумі 1510,10 грн. В матеріалах кримінального провадження відсутня довідка про витрати на проведення експертизи № 659/22-23 від 14.06.2022, хоча вона надавалася прокурором та була предметом дослідження.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 371 КПК України вирок ухвалюється в нарадчій кімнаті складом суду, який здійснював судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 376 КПК України судове рішення проголошується прилюдно негайно після виходу суду з нарадчої кімнати. Головуючий у судовому засіданні роз`яснює зміст рішення, порядок і строк його оскарження.

Системний аналіз процесуальних норм вказує на те, що вирок має бути складено в нарадчій кімнаті, а його повний текст - оголошено негайно після виходу суду з нарадчої кімнати.

Як вбачається з аудіозапису судового засідання від 09.08.2022, головуючий після виходу з нарадчої кімнати проголосив вирок, мотивувальна частина якого істотно відрізняється від тексту вироку, який мається в матеріалах кримінального провадження (т. 1 а.м.67-69). Зокрема, у мотивувальній частині наявного в матеріалах кримінального провадження вироку міститься текст, який не оголошувався судом першої інстанції під час проголошення судового рішення, і, навпаки, відсутній текст, який було оголошено в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що вказані порушення, допущені судом першої інстанції, є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, і відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 409, ч. 1 ст. 412 КПК України є підставою для скасування вироку Звенигородського районного суду Черкаської області від 09 серпня 2022 року та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, під час якого з дотриманням вимог кримінального і кримінального процесуального законів, слід прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення, з врахуванням доводів прокурора, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 404, 405, п. 3 ч. 1 ст. 407, ст.ст. 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 09 серпня 2022 року щодо ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 09 серпня 2022 року щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Головуючий

Судді