ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/619/22 Справа № 703/1887/21 Категорія: ч.1 ст.125 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря - ОСОБА_5

за участю: прокурора - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси кримінальне провадження за спільною апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 , та його захисника - адвоката ОСОБА_7 на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 13 жовтня 2022 року, яким

ОСОБА_8

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Городківка Крижопільського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, пенсіонера, не судимого;

визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України і призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

На підставі ч.5 ст.74, статті 49 КК України ОСОБА_8 , звільнено від призначеного судом покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Вирішена доля речових доказів відповідно до вимог ст.100 КПК України.

встановила:

Згідно вироку районного суду, ОСОБА_8 , 24 серпня 2020 року близько 17

години, ОСОБА_8 перебуваючи біля свого будинковолодіння по АДРЕСА_1 , в ході конфлікту з неповнолітнім ОСОБА_9 , який виник на грунті неприязних відносин, умисно наніс йому один удар долонею руки в голову, чим заподіяв тілесне ушкодження у вигляді забою м`яких тканин голови, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 13 жовтня 2022 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення і призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

На підставі ч.5 ст.74, статті 49 КК України ОСОБА_8 , звільнено від призначеного судом покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Не погоджуючись із судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник - адвокат ОСОБА_7 подали спільну апеляційну скаргу в якій порушують питання про скасування ухвали районного суду, просять закрити кримінальне провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України зі звільненням ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Апелянти вважають, що зазначений вирок винесений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що потягнуло неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягав застосуванню. Районний суд неналежно застосував положення ст.49, ч.5 ст.74 КК України, а саме не роз`яснив, що на момент судового розгляду закінчились строки давності притягнення ОСОБА_10 до кримінальної відповідальності та як наслідок не вірно звільнив обвинуваченого від призначеного покарання.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала вимоги апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які підтримали свої доводи викладені в апеляційній скарзі, вивчивши матеріали кримінального провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК. Ці вимоги закону, судом першої інстанції дотримані не були.

Як встановлено колегією суддів, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, а саме 24 серпня 2020 року близько 17 години перебуваючи біля свого будинковолодіння по АДРЕСА_1 , в ході конфлікту з неповнолітнім ОСОБА_9 , який виник на грунті неприязних відносин, умисно наніс йому один удар долонею руки в голову, чим заподіяв тілесне ушкодження у вигляді забою м`яких тканин голови, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Дії ОСОБА_10 судом кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України, як кримінальний проступок.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж позбавлення волі.

За вказаних обставин з моменту вчинення кримінального проступку 24 серпня 2020 рік і до ухвалення обвинувального вироку 13 жовтня 2022 рік минуло більше двох років.

Відповідно до вимог п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» передбачено звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. (ст.49 КК України.)

В цьому випадку особу можна звільнити від кримінальної відповідальності лише за наявності визначених у КК умов і підстав.

Роз`ясненнями, що містяться в постанові Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» передбачено, що при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суддя має переконатися, що умови і підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК України.

Умовою звільнення особи від кримінальної відповідальності є вчинення нею певного умисного злочину, незалежно від того, закінчено його чи ні, вчинений він одноособово чи у співучасті.

Підставою такого звільнення може бути або певна поведінка особи після вчинення злочину, яку держава заохочує (дійове каяття, примирення винного з потерпілим, припинення злочинної діяльності та добровільне повідомлення про вчинене тощо), або настання певної події (наприклад, зміна обстановки, закінчення строків давності).

Звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених КК, у порядку, встановленому КПК.

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є притягнення особи як обвинуваченого та згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у постанові від 06.12.2021 (справа № 521/8873/18) вказує: слід звернути увагу на те, що імперативний обов`язок звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності покладено на суд, а не на підозрюваного, обвинуваченого чи захист, які мають право заявити відповідне клопотання. Виходячи з аналізу зазначених норм кримінального процесуального права, суди першої та апеляційної інстанцій мають обов`язок відповідно до положень ст. 285 КПК роз`яснити особі, яка притягується до кримінальної відповідальності те, що на момент судового розгляду чи апеляційного перегляду закінчились строки давності притягнення цієї особи до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою ст. 49 КК, для звільнення особи від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Нероз`яснення судом першої чи апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 285 КПК зазначених обставин є порушенням вимог кримінального процесуального закону, що спричинило неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи вище викладене, місцевий суд в порушення вимог КПК України не роз`яснив ОСОБА_10 , що на момент розгляду кримінального провадження щодо нього закінчились строки давності притягнення його до кримінальної відповідальності та безпідставно звільнив обвинуваченого ОСОБА_10 від призначеного покарання посилаючись на те, що останній не визнав своєї винуватості у вчиненні інкримінованого діяння та не заявляв клопотання про закриття кримінального провадження.

Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Передбачений законом інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням ними своєї вини у вчиненні злочину.

Відповідно до ч.5 ст.74 КК особу також може бути звільнено від покарання за вироком суду з підстав, передбачених ст.49 цього кодексу.

Звільнення від покарання з наведеної підстави застосовується у випадках, коли суд не може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності відповідно до ст.49 КК. Зокрема у випадку, якщо особа заперечує проти закриття справи за неналежною обставиною та вимагає закриття справи у зв`язку з відсутністю в її діях складу злочину або виправдання. Тоді суд за наявності підстав визнає особу винною у скоєнні злочину, виносить обвинувальний вирок і звільняє її від покарання, керуючись зазначеною нормою матеріального права та ч.5 ст.74 вказаного кодексу.

У зв`язку із цим суд першої інстанції мав би роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_10 підставу для закриття кримінального провадження та звільнення його від кримінальної відповідальності, незалежно від визнання ОСОБА_10 своєї вини, за умови згоди останнього на таке звільнення від кримінальної відповідальності

та прийняти рішення про звільнення ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності, а не від покарання, як це він зробив.

З огляду на встановлені апеляційним судом обставини та повне з`ясування підстав для звільнення ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції, а провадження закрити.

Таким чином, спільна апеляційна скарга обвинуваченого та його захисника підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції до скасування.

Керуючись статтями 404, п.5 ч. 1 ст. 407, п.1 ч.1 ст.413, 417, 418, 419 КПК України,

у х в а л и л а:

Спільну апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 - задовольнити.

Вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 13 жовтня 2022 року про визнання винним та звільнення ОСОБА_8 від призначеного покарання за ч.1 ст.125 КК України на підставі ч.5 ст.74, ст.49 КК України - скасувати.

На підставі ч.1 ст.49 КК України ОСОБА_8 звільнити від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Речові докази: DVDD-R залишити в матеріалах кримінального провадження.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду учасниками кримінального провадження протягом 3 місяців з дня її проголошення.

Головуючий-суддя -

Судді -