печерський районний суд міста києва
Справа № 757/4788/23-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2023 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора у кримінальному провадженні прокурора четвертого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001296,

В С Т А Н О В И В :

07.02.2023 у провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора у кримінальному провадженні прокурора четвертого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , згідно вимог якого, останній просить поновити строк на звернення до суду з даним клопотанням танакласти у кримінальному провадженні № 0001495 арешт на тимчасово вилучене майно, яке 03.02.2023 виявлено і вилучене під час проведення обшуку службових приміщень ІНФОРМАЦІЯ_1 , розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , і яке має значення у кримінальному провадженні для встановлення всіх обставин вчинення кримінального правопорушення, а саме:

- ноутбук «HP Pavilion g6», модель ВСМ94313НМGB, у пластиковому корпусі сірого і чорного кольору із зарядним пристроєм до нього, які були вилучені у службовому кабінеті ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання зазначив, що починаючи з березня 2022 року групою осіб у складі керівника ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі ІНФОРМАЦІЯ_3 ) ОСОБА_4 , інструктора цього ж відділу ОСОБА_5 , голови військово-лікарської комісії вказаного РТЦК та СП ОСОБА_6 і секретаря даної ВЛК ОСОБА_7 з корисливих мотивів організовано складання та оформлення чоловікам призовного віку документів, до змісту яких вноситься недостовірна інформація щодо стану їх здоров`я, після чого складаються документи, що дозволяють звільнити їх від військової служби та надають можливість безперешкодно перетнути державний кордон в умовах воєнного стану.

Такими незаконними послугами користуються громадяни України чоловічої статі призовного віку, які бажають уникнути призову, участі у бойових діях та мають намір залишити територію України, а за такі послуги надають неправомірну винагороду зазначеним вище службовим особам у розмірі до чотирьох тисяч доларів США.

Так, ОСОБА_5 , діючи за вказівками ОСОБА_4 , направляє бажаючих уникнути призову та покинути територію держави громадян України для проходження медичного огляду спеціалістами ВЛК. У свою чергу, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , яка є дочкою ОСОБА_5 , діючи за вказівками ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , вносять до висновку ВЛК завідомо недостовірні відомості про те, що особа непридатна до військової служби і не підлягає мобілізації у зв`язку з нібито виявленими фізичними вадами або хворобою.

Керівник ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 приймає та затверджує такий висновок ВЛК і проставляє відповідні відмітки у військовому квитку про обмежену придатність або непридатність особи до військової служби, що надає можливість військовозобов`язаному громадянину України виїхати за межі країни.

Відповідно до отриманих під час досудового розслідування відомостей до вчинення кримінального правопорушення причетні наступні особи:

- керівник ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , виконує свої службові обов`язки у службовому кабінеті № НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_1 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 ;

- інструктор ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , виконує свої службові обов`язки у службовому кабінеті № ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_1 ; зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_4 ;

- голова військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , виконує свої обов`язки з медичного огляду військовозобов`язаних у службовому кабінеті № НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_1 ; працює заступником головного лікаря з експертизи і тимчасової непрацездатності КНП «Заліщицька центральна міська лікарня» Заліщицької міської ради за адресою: Тернопільська обл., Заліщицький р-н, м. Заліщики, вул. Степана Бандери, 86;

- секретар військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , виконує свої обов`язки з медичного огляду військовозобов`язаних у службовому кабінеті № НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_1 ; зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

У діях вказаних осіб вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, яка згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких.

Причетність зазначених осіб до вчинення вказаного кримінального правопорушення підтверджується матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Так, під час розслідування отримано відомості, що громадянин ОСОБА_9 , який є місцевим священником, у грудні 2022 року звернувся до ОСОБА_4 з проханням надати йому допомогу в організації оформлення документів, на підставі яких він зможе виїхати за кордон на новорічні свята. ОСОБА_4 , зловживаючи своїм службовим становищем, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 , надав їй вказівку організувати оформлення на ім`я ОСОБА_9 медичних документів із зазначенням в них недостовірних відомостей про стан його здоров`я та підготувати військово-облікові документи про відтермінування його призову на 2 місяці для лікування. Виконуючи вказівку керівника, діючи за попередньою змовою з із ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , зловживаючи своїм службовим становищем, домовилася з Головою військово-лікарської комісії ОСОБА_6 щодо складання на ім`я ОСОБА_9 висновку обстеження та медичного огляду із недостовірними відомостями про виявлення у останнього гіпертонічної хвороби 2-го ступеня. На підставі оформлених і підписаних ОСОБА_6 і ОСОБА_8 медичних документів і висновку ВЛК з недостовірними відомостями про стан здоров`я ОСОБА_9 , ОСОБА_4 вніс до військово-облікових документів ОСОБА_9 недостовірні відомості про тимчасову непридатність останнього для військової служби строком на два місяці, тобто до 14.02.2023. Зазначені військово-облікові документи з внесеними до них недостовірними відомостями ОСОБА_4 передав ОСОБА_9 , який 20.12.2022 на їх підставі виїхав за межі України.

03.02.2023 на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 23.01.2023 № 757/2457/23-к проведено обшук службових приміщень ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого вилучено речі, які не входять до переліку майна, щодо якого слідчим суддею в зазначеній ухвалі про надання дозволу на проведення обшуку надано дозвіл на їх відшукання і вилучення.

Так, в ході проведення даного обшуку виявлено у вилучено наступні речі, які згідно з положеннями ч. 2 ст. 168 і ч. 7 ст. 236 КПК України вважаються тимчасово вилученим майном:

1. Ноутбук «HP Pavilion g6», модель ВСМ94313НМGB, у пластиковому корпусі сірого і чорного кольору із зарядним пристроєм до нього, які були вилучені у службовому кабінеті ОСОБА_4 .

Вилучений ноутбук упаковано і опечатано у спецпакет № PSP3058881 з пояснювальним написом на ньому, підписами понятих, учасників і слідчого.

Зазначений ноутбук вилучено у зв`язку з необхідністю проведення його експертного дослідження для виявлення, встановлення та відновлення інформації, що на ньому зберігається/зберігалася, оскільки такі файли (інформація) складалися і створювалися ОСОБА_4 для організації вчинення зазначеного кримінального правопорушення і містять відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, що має значення речових доказів у кримінальному провадженні.

04.02.2023 постановою слідчого зазначений ноутбук визнано речовим доказом у кримінальному провадженні. Вилучений ноутбук та інформація, яка на ньому зберігається, будуть використані як доказ у кримінальному провадженні

На даний час, у ході досудового розслідування виникла необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт вказаного майна, з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення та відчуження майна, задля збереження речових доказів.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, не здійснювалась фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів.

У судове засідання прокурор/слідчий не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином. Прокурор подав до суду заяву, в якій просив провести розгляд клопотання у його відсутність, вимоги підтримав та просив задовольнити.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, приймаючи до уваги те, що слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, створив необхідні умови для реалізації сторонами, їх процесуальних прав на участь у розгляді цієї справи в суді, ураховуючи, що підстав для визнання їх явки обов`язковою не має, вважаю за можливе розглянути клопотання у відсутність нез`явившихся осіб.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

З матеріалів клопотання вбачається, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001495 від 26.10.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Так, сторона обвинувачення стверджує, що 03.02.2023 на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 23.01.2023 № 757/2457/23-к проведено обшук службових приміщень ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого вилучено речі, які не входять до переліку майна, щодо якого слідчим суддею в зазначеній ухвалі про надання дозволу на проведення обшуку надано дозвіл на їх відшукання і вилучення.

Так, в ході проведення даного обшуку виявлено у вилучено наступні речі, які згідно з положеннями ч. 2 ст. 168 і ч. 7 ст. 236 КПК України вважаються тимчасово вилученим майном:

1. Ноутбук «HP Pavilion g6», модель ВСМ94313НМGB, у пластиковому корпусі сірого і чорного кольору із зарядним пристроєм до нього, які були вилучені у службовому кабінеті ОСОБА_4 .

Вилучений ноутбук упаковано і опечатано у спецпакет № PSP3058881 з пояснювальним написом на ньому, підписами понятих, учасників і слідчого.

Прокурор вказує, що зазначений ноутбук вилучено у зв`язку з необхідністю проведення його експертного дослідження для виявлення, встановлення та відновлення інформації, що на ньому зберігається/зберігалася, оскільки такі файли (інформація) складалися і створювалися ОСОБА_4 для організації вчинення зазначеного кримінального правопорушення і містять відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, що має значення речових доказів у кримінальному провадженні.

04.02.2023 постановою слідчого зазначений ноутбук визнано речовим доказом у кримінальному провадженні. Вилучений ноутбук та інформація, яка на ньому зберігається, будуть використані як доказ у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Абзацом 2 ч. 5 ст. 171 КПК України передбачено, що у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Таким чином, згідно з положеннями ч. 2 ст. 168, ч. 7 ст. 236 КПК України зазначене майно, що вилучене під час проведення обшуку, вважається тимчасово вилученим майном.

Судовим розглядом встановлено, що обшук, під час якого було вилучено майно та на арешті якого на даний час наполягає сторона обвинувачення, був проведений 03.02.2023, а з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна слідчий звернувся до суду 07.02.2023, що свідчить про порушення строку на звернення до суду з даним клопотання та відповідно недотримання вимог абзацу 2 ч. 5 ст. 171 КПК України.

Так, в розрізі порушеного питання про поновлення строку на звернення до слідчого судді з даним клопотанням, слід виходити з наступного.

Відповідно до ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Слідчий суддя при вирішенні питання про поновлення строку на звернення з даним клопотанням про накладення арешту, приймає доводи сторони обвинувачення, що у зв`язку з територіальною віддаленістю від місця проведення слідчої дії, у органу досудового розслідування відсутня фізична можливість подати клопотання на розгляд до суду у встановлений строк, процесуальні строки було пропущено та на даний час виникла необхідність у поновлені процесуальних строків.

З огляду на зазначені вимоги закону та встановлені обставини слідчий суддя приходить до висновку про необхідність поновлення строку на звернення слідчого до слідчого судді з даним клопотанням.

Відповідно до вимог до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, враховує правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.

Отже, майно, яке має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови.

З огляду на зазначені вимоги закону слідчий суддя приходить до висновку про те, що майно, на арешті якого наполягає сторона обвинувачення, відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні № 0001495 від 26.10.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а відтак наявні підстави з якими законодавець пов`язує застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту вказаного майна.

Матеріали клопотання свідчать, що вказане майно має відношення до кримінального провадження, і, таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення та відчуження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України, приходжу до переконання про задоволення клопотання прокурора про накладення арешту на вищезазначене майно, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, оскільки стороною обвинувачення доведено, що у разі незастосування такого заходу забезпечення існують ризики його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що в подальшому ускладнить встановлення істини у кримінальному провадженні та проведенню необхідних слідчих (процесуальних) дій.

Приходячи до такого висновку, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 107, 117, 131, 132, 171173, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

Поновити процесуальний строк встановлений ч. 5 ст. 171 КПК України для подачі та розгляду клопотання про арешт тимчасово вилученого майна.

Клопотання задовольнити.

Накласти у кримінальному провадженні № 0001495 арешт на тимчасово вилучене майно, яке 03.02.2023 виявлено і вилучене під час проведення обшуку службових приміщень ІНФОРМАЦІЯ_1 , розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , і яке має значення у кримінальному провадженні для встановлення всіх обставин вчинення кримінального правопорушення, а саме:

- ноутбук «HP Pavilion g6», модель ВСМ94313НМGB, у пластиковому корпусі сірого і чорного кольору із зарядним пристроєм до нього, які були вилучені у службовому кабінеті ОСОБА_4 .

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Зобов`язати слідчого/прокурора у кримінальному провадженні передати ухвалу особі, на майно якої, накладено арешт.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1