КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №143/219/17
Провадження №1-кп/133/82/23
У Х В А Л А

21.02.23

Козятинський міськрайонний суд Вінницької області

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника потерпілої

та цивільного позивача (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6 ,

представника цивільного відповідача (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника цивільного позивача ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 про повернення тимчасово вилученого майна на зберігання в межах обвинувального акта у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000267 від 21.06.2016 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Представник цивільного позивача ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_6 подав до суду клопотання про повернення тимчасово вилученого майна на зберігання, в якому просив: - повернути ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вилучене майно, а саме автомобіль марки «MITSUBISHI», моделі «OUTLANDER», д.н.з. НОМЕР_1 , що був вилучений 21.08.2016 під час місця огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, у рамках кримінального провадження №0000267 від 21.08.2016, і який зберігається на майданчику тимчасового зберігання транспортних засобів Погребищенського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області.

Обґрунтовуючи заяву, вказав, що автомобіль «MITSUBISHI OUTLANDER», д.н.з. НОМЕР_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_8 . Ухвалою слідчого судді Погребищенського районного суду Вінницької області від 23.08.2016 у справі №143/1290/16-к було надано дозвіл слідчому Погребищенського відділення поліції Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області на тимчасовий доступ та можливість вилучення автомобіля марки «MITSUBISHI OUTLANDER XL», д.н. НОМЕР_2 , який розташований за адресою: вул. Б. Хмельницького, 81 Г, м. Погребище Вінницької області. Однак на стадії досудового розслідування та на стадії судового розгляду ні слідчий та ні прокурор не зверталися до суду з клопотанням про накладення арешту на майно щодо вказаного вище автомобіля, а тому вказаний вище транспортний засіб перебуває на майданчику тимчасово зберігання транспортних засобів без відповідної правової підстави.

У судовому засіданні представник потерпілої та цивільного позивача підтримав клопотання, повідомив, що арешт на автомобіль не накладався, однак до відділку поліції, де він зберігається, з метою повернення, не звертався.

Прокурор, обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення клопотання.

Представник цивільного відповідача поклався на розсуд суду щодо заявленого клопотання.

Заслухавши думку учасників судового процесу, з`ясувавши обставини заявленого клопотання, суд приходить до висновку про відсутність підстав для його задоволення з огляду на таке.

Згідно з ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий.

Речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню:

1) повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження;

2) передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду для реалізації, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження;

3) знищуються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду, якщо такі товари або продукція, що піддаються швидкому псуванню, мають непридатний стан;

4) передаються для їх технологічної переробки або знищуються за рішенням слідчого судді, суду, якщо вони відносяться до вилучених з обігу предметів чи товарів, а також якщо їх тривале зберігання небезпечне для життя чи здоров`я людей або довкілля.

У випадках, передбачених цією частиною, речові докази фіксуються за допомогою фотографування або відеозапису та докладно описуються. У разі необхідності може бути збережений зразок речового доказу, достатній для його експертного дослідження або інших цілей кримінального провадження.

Речові докази вартістю понад 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження, передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління ними з метою забезпечення їх збереження або збереження їхньої економічної вартості, а речові докази, зазначені в абзаці першому цієї частини, такої самої вартості - для їх реалізації з урахуванням особливостей, визначених законом.

Згідно з ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За змістом ст. 100 КПК України та Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 року №1104, визначення місця знаходження речового доказу протягом досудового розслідування покладено законом на орган досудового розслідування, за виключенням випадків вирішення питання передачі речового доказу на реалізацію.

Отже, у відповідності до положень ст.100 КПК України до компетенції суду віднесено лише питання передачі речових доказів на їх реалізацію для знищення, для технологічної переробки або для передачі Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління речовими доказами. Вирішення питань щодо повернення майна власнику (законному володільцю) до компетенції суду у відповідності до ст. 100 КПК України не належить.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що у задоволенні клопотання повернення тимчасово вилученого майна на зберігання слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 100,174,350,372 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника цивільного позивача ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 про повернення тимчасово вилученого майна на зберігання у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань №0000267 від 21.06.2016, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали буде проголошено 24.02.2023 о 08 год. 50 хв.

Суддя ОСОБА_1