Номер провадження: 11-кп/813/804/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 05.01.2023 року, стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в смт. Нікопольське (раніше Володарське) Донецької області, громадянина України, має неповну середню освіту, одруженого та маючого доньку ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого:

- 28.11.1995 року за ч. 3 ст. 140, ст. 43 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі, звільнений 04.03.1998 року умовно-достроково на невідбутий строк покарання 2 роки і місяць 16 днів;

- 16.09.1999 року за ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 81, ст. 42, ст. 43 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 11.10.1999 року ч. 4 ст. 140, ст. 42 КК України до 6 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнився 03.02.2006 року по кінцю строку відбування покарання;

- 05.03.2008 року за ч. 2 ст. 186, ч. 2 187, ст. 70 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнився 29.10.2012 року умовно-достроково на невідбутий строк 2 роки 11 місяців 20 днів;

- 22.03.2013 року за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ст.ст. 70, 71 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 25.04.2013 за ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 08.10.2018 року умовно-достроково на невідбутий строк покарання 1 рік 11 місяців 18 днів.

27.03.2020 року вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70, ч. 5 ст. 71 КК України до 5 (п`яти) років 3 місяців позбавлення волі,

про умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання,

встановив:

Оскарженою ухвалою суду першої інстанції відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27.03.2020 року.

Мотивуючи прийняте рішення суд першої інстанції послався на те, що засуджений ОСОБА_8 в місцях позбавлення волі знаходиться з 10.01.2019 року та за час перебування в місцях позбавлення волі не довів своє виправлення та має нестабільну лінію поведінки, яку не можна визнати зразковою, та яка не може свідчити про чесне та сумлінне ставлення засудженого до праці та про те, що він твердо став на шлях виправлення.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання сторони захисту та застосувати до засудженого ОСОБА_8 умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання.

Захисник зазначає, що засуджений має зразкову поведінку, режим утримання не порушує, сумлінно ставиться до праці, у нього відсутні стягнення, він має позитивну характеристику за місцем відбування покарання, підтримує зв`язки з родичами.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, який підтримав апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали судової справи та обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до положень п.2 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.

Відповідно до матеріалів провадження, ОСОБА_8 засуджений 27.03.2020 року вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України та на підставі ч.1 ст.70, ч.5 ст.71 КК України останньому призначено покарання у виді позбавлення волі, строком на 5 (п`ять) років 3 (три) місяці.

На час розгляду клопотання захисника в суді першої інстанції засуджений ОСОБА_8 відбув 3/4 строку призначеного покарання.

Відповідно до ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Отже, із зазначеного слідує, що закон виділив сумлінну поведінку та сумлінне ставлення до праці, як самостійні критерії виправлення засудженого, тому що вони є самими головними сферами, де проявляється особистість.

До елементів сумлінної поведінки слід віднести: зразкове виконання засудженим вимог режиму; активна його участь у суспільному житті кримінально-виконавчої установи, наприклад, участь у самодіяльних організаціях ув`язнених, сумлінне виконання суспільних доручень, надання допомоги адміністрації КВУ, утримання інших засуджених від скоєння правопорушень; наявність заохочень; гарне поводження в побуті; негативна оцінка скоєного їм злочину; повідомлення про скоєнні ним, але не розкриті злочини і т.п. До елементів сумлінного ставлення до праці можна віднести: гарне виконання дорученої роботи з кількісних й якісних показників; придбання спеціальності або підвищення ділової кваліфікації; дбайливе відношення до обладнання, матеріалам та інструментів; надання допомоги іншим засудженим у виробничій роботі; суворе дотримання правил по техніці безпеки й охорони праці, тощо.

Таким чином, при застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання суди повинні враховувати поведінку засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування потерпілій особі матеріальних збитків.

Частиною 1 ст.6 КВК України передбачено, що виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків в період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника та матеріали судової справи, апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість ухвали суду першої інстанції.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що навіть з урахуванням наявності заохочень та стягнення, яке погашено у встановленому законом порядку, процес виправлення засудженого не досяг тієї стадії, на якій відбування ним призначеного покарання за вчинення ряду умисних тяжких злочинів, з урахуванням того, що останній раніше неодноразово судимий, перестає бути доцільним.

Викладені захисником доводи у поданій апеляційній скарзі в повній мірі досліджені судом першої інстанції.

При вирішенні питання про застосування щодо засудженого умовно - дострокового звільнення від відбування покарання, вирішальним фактором є не факт відбування ним встановленої частини покарання, а виправлення засудженого.

З характеристики на засудженого ОСОБА_8 , затвердженої начальником ДУ «Одеська виправна колонія №14», яка долучена до матеріалів провадження, вбачається, що засуджений з 10.01.2019 року знаходиться в місцях позбавлення волі, під час утримання в ДУ «Маріупольський слідчий ізолятор» - з 10.01.2019 року по 22.07.2020 року характеризувався з негативної сторони, до дисциплінарної відповідальності притягався 1 раз, заохочень не мав. З 22.07.2020 року по 15.04.2022 року утримувався в ДУ «Селидівська виправна колонія №82» за цей період мав 4 заохочення та притягався до дисциплінарної відповідальності 1 раз, яка погашена. 15.04.2022 року прибув до ДУ «Одеська виправна колонія №14» для відбування покарання та по теперішній час на виробництві не працевлаштований, однак залучається до благоустрою установи, не притягався до дисциплінарної відповідальності та має одне заохочення.

Разом з тим, відповідно до протоколу №24 засідання комісії ДУ №Одеська виправна колонія №14», щодо розгляду питання про умовно-дострокове звільнення від призначеного покарання засудженого ОСОБА_8 вирішила не направляти матеріали до районного суду, оскільки останній не довів своє виправлення (а.п.10-13).

Відповідно до матеріалів судової справи, з 15.04.2022 року по теперішній час засуджений відбуває покарання в ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» та був розподілений до відділення СПС №10.

За вказаний час засуджений до дисциплінарної відповідальності не притягувався, був заохочений 1 раз, не працевлаштований на виробництві. Спілкується з іншими засудженими як з позитивної сторони, так і з негативної, намагається дотримуватись правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи.

Апеляційний суд при прийняті рішення враховує, що до засудженого ОСОБА_8 раніше вже двічі застосовувалось умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, однак він не зробив для себе належних висновків та знов вчиняв корисливі злочини, що свідчить про не бажання засудженого усвідомити реалізацію інституту умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

З урахування обставин справи та даних про особу засудженого, докази які містяться в матеріалах судової справи, не свідчать про досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України, - виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових злочинів для застосування умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання.

Під час апеляційного перегляду ухвали районного суду істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи наведені обставини апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги захисника є необґрунтованими, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 537 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 05.01.2023 року. якою відмовлено в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання у виді позбавлення волі засудженого ОСОБА_8 залишити без змін.

Копію ухвали направити до ДУ «Одеська виправна колонія №14».

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4