Провадження № 1-кп/947/647/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2023 року Київський районний суду м. Одеси у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю при секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № № 0000979 від 16.08.2022 року, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцяя м. Одеси, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, має на утриманні неповнолітню доньку, 2007 року народження, працюючого таксистом UKLON, BOLT, зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Так, 15 серпня 2022 року, приблизно о 09 годині 35 хвилин, ОСОБА_6 , керуючи засобом підвищеної небезпеки, а саме технічно справним автомобілем марки «Hyundai-Ioniq», р/н НОМЕР_1 , у світлий час доби, здійснював рух по горизонтальній прямій ділянці асфальтобетонного покриття дворової території та зупинився перед головною дорогою вул. Ільфа і Петрова, кут вул. Костанді, поблизу будинку №4-Б вул. Ільфа і Петрова у м.Одесі, для подальшого відновлення руху з поворотом ліворуч, в напрямку вул. Левітана.

В цей же час, по вул. Ільфа і Петрова, в напрямку від вул. Левітана до проспекту Академіка Глушко, по своїй смузі руху, прямолінійно, керуючи електросамокатом марки «Т-4 TURBO-S CROSSER», рухався гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який наближався до вказаного перехрестя.

Під час відновлення руху, водій ОСОБА_6 не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, почав виїзд на вул. Ільфа і Петрова, не надав переваги в русі гр. ОСОБА_4 , що керував електросамокатом «Т-4 TURBO-S CROSSER» та допустив з ним зіткнення.

Своїми діями водій ОСОБА_6 , порушив вимоги п. 1.5; підпункт «б» п. 2.3; п.10.1, п.10.2 «Правил дорожнього руху» України (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001), якими передбачено:

- п. 1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

- п. 2.3 «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.»;

- п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.»;

- п.10.2 «Виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги - велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає.».

В результаті зіткнення транспортних засобів, гр. ОСОБА_4 спричинені тілесні ушкодження у вигляді відкритого уламкового перелому обох кісток лівої гомілки в середній третині зі зміщенням уламків, саден лівої гомілки.

Вказані ушкодження складають єдиний морфологічний комплекс тілесних ушкоджень і згідно з п. 2.1.3 «м» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995р., відноситься до категорії ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Відповідно до комплексної комп`ютерно-технічної та автотехнічної експертизи, водій автомобіля «Hyundai-Ioniq» д.н.з. НОМЕР_1 , виконуючи вимоги п.п. 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України, мав можливість попередити настання даної події.

В діях водія автомобіля «Hyundai-Ioniq» д.н.з. НОМЕР_1 вбачаються невідповідності вимогам п.п. 10.1 та 10.2 Правил дорожнього руху України, які перебували в причинному зв`язку з настанням даної події.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, визнав повністю, розкаявся у скоєному, та пояснив, що він дійсно вчинив інкримінований йому злочин при вищевикладених в обвинувальному акті обставинах, а саме: 15 серпня 2022 року в ранковий час він керуючи автомобілем марки «Hyundai-Ioniq» здійснював рух по вулиці Ільфа та Петрова в напрямку вулиці Левітана в місті Одесі, допустив зіткнення з електросамокатом «Т-4 TURBO-S CROSSER». Внаслідок зіткнення з електросамокатом потерпілий отримав тілесні ушкодження, він зупинився, викликав швидку та співробітників ДДПС. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 щодо стягнення матеріальної шкоди визнав в повному обсязі, щодо стягнення моральної шкоди визнав частково, позов прокурора в інтересах медичного закладу про стягнення витрати на лікування потерпілого, визнає в повному обсязі. Обвинувачений ОСОБА_6 просив його суворо не карати, кається у вчиненому, та просив врахувати при вирішенні питання щодо призначення додаткового покарання, що він працює таксистом, це його єдиний вид заробітку на який він утримує свою родину, та в подальшому зможе виплачувати компенсацію потерпілому.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав свою вину у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким з учасників не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_6 та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності їх позицій немає, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд користуючись правом, наданим ч. 3 ст. 349 КПК України і відсутністю заперечень учасників судового провадження, вважає достатнім обмежитись допитом обвинуваченого ОСОБА_6 та дослідженням матеріалів характеризуючи його особу.

Зазначене повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.

Таким чином, суд, приходить до висновку, що вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, знайшла своє підтвердження і кваліфікує його дії за ч.2ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 згідно ст. 66 КК України, суд визнає визнання вини, щире каяття у скоєному, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

З огляду на вищенаведене, враховуючи сукупність вищезазначених обставин, характер, обставини та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , раніше не судимий, на обліку у психіатра та нарколога не значиться, працює водієм такси, має на утриманні неповнолітню дитину, та враховуючи обставини які пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме: визнання вини, щире каяття у скоєному, відсутність підстав які обтяжують покарання, та приймаючі до уваги що ОСОБА_6 вчинив не обережний злочин, те що обвинувачений публічно вибачився за свої дії перед потерпілим, враховуючи вищезазначені обставини, та реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, суд приходить до переконання, що виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 можливе в умовах без ізоляції від суспільства із застосуванням ст. 75 КК України із звільненням його від відбування покарання з випробуванням, бо вважає це покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним кримінальних правопорушень у майбутньому.

Крім того, призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 з застосуванням вимог ст. 75 КК України, буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_6 під час вчинення кримінального правопорушення не перебував у стані алкогольного сп`яніння, а також те,що ОСОБА_6 працює таксистом і для забезпечення родини та здійснення належного утримання малолітньої дитини йому необхідне посвідчення водія, суд вважає за недоцільне призначати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Потерпілий ОСОБА_4 до початку судового розгляду заявив цивільний позов про стягнення на його користь з обвинуваченого ОСОБА_6 матеріальної шкоди завданої йому внаслідок вчинення кримінального правопорушення у розмірі 55 218 гривень 41 копійки, моральної шкоди у розмірі 200 000 гривень, судові витрати, без зазначення їх розміру, та зобов`язати ОСОБА_6 оплатити ремонт самоката «Т-4 TURBO-S CROSSER».

Потерпілий ОСОБА_4 в обґрунтування позову, посилається на положення ст. 22 ч. 1 ст. 1166, ст. 1167 ЦК України, що в наслідок ДТП йому були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: уламкового перелому обох кісток лівої гомілки в середній третині зі зміщенням уламків, саден лівої гомілки. У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями, потерпілий проходив лікування в КНП «Міська Клінічна лікарня №11» та проходив амбулаторне лікування, внаслідок чого вимушений нести матеріальні витрати на придбання медикаментів.

Обвинувачений ОСОБА_6 заявлений цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 55 218 гривень 41 копійка, визнав в повному обсязі.

Дослідивши докази на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог потерпілого, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч.1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями, рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Матеріальна шкода підтверджена документально, визнана обвинуваченим ОСОБА_6 , а тому має бути відшкодована обвинуваченим ОСОБА_6 в повному обсязі.

В частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 моральної шкоди в розмірі 200 000 гривень на користь потерпілого ОСОБА_4 , суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно до п. 31 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 02.07.2004 р. Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів роз`яснено судам, що при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди за позовом потерпілого суди повинні керуватися відповідними положеннями ЦК України та роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (зі змінами, внесеними постановою від 25.05.2001р. № 5).

Враховуючи обставини справи, суд вважає, що неправомірними діями ОСОБА_7 цивільному позивачу ОСОБА_8 була заподіяна моральна шкода, яка полягає у тривалих душевних стражданнях, негативних емоціях та переживаннях з приводу ушкодження його здоров`я; у порушенні звичного способу життя та необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації, а також обставини, при яких потерпілий отримала тілесні ушкодження, ступінь їх тяжкості та глибину його страждань. Дотримуючись принципу розумності та справедливості, суд вважає, що потерпілому ОСОБА_4 була завдана моральна шкода, яку суд оцінює у розмірі 40 000 грн.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 про зобов`язання обвинуваченого ОСОБА_6 сплатити витрати на ремонт самоката «Т-4 TURBO-S CROSSER» та судові витрати, залишити без задоволення, оскільки потерпілим не зазначено розмір витрати, їх обґрунтування.

Також, в межах розгляду кримінального провадження Київська окружна прокуратура міста Одеси в інтересах КНП «Міська Клінічна лікарня №11» заявила цивільний позов про стягнення з ОСОБА_6 заподіяну майнову шкоду понесену на лікування потерпілого ОСОБА_4 у розмірі 45 915 гривень 40 копійок.

Суд вважає, що зазначений цивільний позов Київської окружної прокуратури в інтересах КНП «Міська Клінічна лікарня №11», підлягає задоволенню у повному обсязі, так як знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи, та був визнаний обвинуваченим ОСОБА_6 .

Питання щодо вирішення речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Відповідно до ст. 124 КПК України процесуальні витрати стягнути з ОСОБА_6 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.128,129, 349, 369, 370, 371, 373, 374, 392, 393, 395 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, без позбавленням права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_6 наступні обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати на залучення експертів, у загальному розмірі 6984 гривень 49 копійок.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 матеріальної шкоди у розмірі 55 218 гривень 41 копійка, задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 55 218 (п`ятдесят п`ять тисяч двісті вісімнадцять) гривень 41 копійка.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 моральної шкоди у розмірі 200 000 гривень задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 40 000 (сорок тисяч) гривень.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 про зобов`язання обвинуваченого ОСОБА_6 сплатити витрати на ремонт самоката «Т-4 TURBO-S CROSSER», залишити без задоволення.

Цивільний позов прокурору про стягнення з ОСОБА_6 на користь КНП «Міська клінічна лікарня №11» у розмірі 45 915 гривень 40 копійок, задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь комунального некомерційного підприємства «МКЛ №11» майнову шкоду у розмірі 45 915 (сорок п`ять тисяч дев`ятсот п`ятнадцять) гривень 40 копійок.

Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси протягом 30 діб з дня його проголошення. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1