ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11/803/14/23 Справа № 415/1698/12 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підсудного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглядаючи у відкритому судовому засіданні апеляції підсудного ОСОБА_7 та прокурора Криничанського відділу Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 грудня 2019 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, не працюючого, проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 21.05.1996 року Шевченківським районним судом м.Запоріжжя за ст. 94 КК України (в ред. 1960 року) до 8 років позбавлення волі;

- 19.03.2003 року Шевченківським районним судом м Запоріжжя по ч.4 ст. 296, ч.1 ст. 121, 304, 70 КК України (в ред. 2001 роки) до 6 років позбавлення волі; на підставі ст. 71 КК України частково приєднано покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21.05.1996 року, остаточно до відбуття 7 років позбавлення волі;

за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, п.п. 4, 13 ч.2 ст.115 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 грудня 2019 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, п.п. 4, 13 ч.2 ст.115 КК України та призначено йому покарання:

- за п. п. 4, 13 ч.2 ст.115 КК України - у виді довічного позбавлення волі;

- за ч.1 ст.185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 74, п.3 ч.1 ст. 49 КК України, ОСОБА_7 звільнено від призначеного покарання по ч.1 ст. 185 КК України у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі, в зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з моменту його затримання в порядку ст. 115 КПК України, тобто з 01.12.2011 року.

Зараховано в строк відбування покарання період перебування ОСОБА_7 під вартою з дня його затримання, тобто з 01 грудня 2011 року, із застосуванням ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, по день проголошення вироку.

До Дніпровського апеляційного суду надійшло клопотання прокурора Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_10 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підсудного ОСОБА_7 на 60 днів.

Обґрунтовуючи клопотання прокурор зазначив, що ОСОБА_7 засуджений вироком, який наразі оскаржується, за умисні злочини, з поміж яких злочин, передбачений п.п. 4, 13 ч.2 ст. 115 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 10 років або довічне позбавлення волі; на час затримання не був зареєстрований за жоною адресою, не працював, розлучений, раніше судимий, у тому числі за вбивство, майже 25 років перебуває у місцях позбавлення волі, що дає підстави вважати, що ОСОБА_7 може ухилятися від суду, продовжити злочинну діяльність та перешкоджати виконанню процесуальних рішень.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, яка просила задовольнити клопотання, підсудного ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення клопотання прокурора, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи клопотання, колегія суддів дійшла таких висновків.

Вирішуючи питання обґрунтованості клопотання прокурора та доцільності продовження підсудному ОСОБА_7 строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 148 КПК України (в ред. 1960 року), запобіжні заходи застосовуються до підсудного з метою запобігти спробам ухилитися від суду, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Запобіжні заходи застосовуються за наявності достатніх підстав вважати, що підсудний буде намагатися ухилитися від суду або від виконання процесуальних рішень, а також перешкоджати встановленню істини у справі.

Згідно зі ст. 150 КПК України (в ред.1960 року), при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім обставин, зазначених у статті 148 цього Кодексу, враховуються тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується особа, її вік, стан здоров`я, сімейний і матеріальний стан, вид діяльності, місце проживання та інші обставини, що її характеризують.

В силу п. 3 ч. 1 ст. 155 КПК України (в ред.1960 року) взяття під варту як запобіжний захід може бути застосовано у справах про злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Частиною 1 статті ст. 165-3 КПК України (в ред.1960 року), передбачено, що за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу чи у разі неможливості закінчення розслідування справи в частині доведеного обвинувачення, слідчий за погодженням з відповідним прокурором або прокурор звертається до суду з поданням про продовження строку тримання під вартою. У поданні зазначаються причини, у зв`язку з якими необхідно продовжити строк, обставини та факти, що належить дослідити, докази, які підтверджують, що злочин вчинено особою, яка тримається під вартою, і обґрунтування необхідності збереження цього запобіжного заходу.

Згідно з ч. 3 ст. 165-3 КПК України (в ред.1960 року), одержавши подання, суддя, який визначається у порядку, встановленому частиною третьою статті 16-2 цього Кодексу, вивчає матеріали кримінальної справи, при необхідності опитує обвинуваченого, особу, у провадженні якої перебуває справа, вислуховує думку прокурора, захисника, якщо він з`явився, після чого залежно від наявності до того підстав виносить постанову про продовження строку тримання під вартою за винятком випадку, передбаченого частиною сьомою статті 156 цього Кодексу або відмовляє в його продовженні.

Згідно з ч. 2 ст. 165 КПК України (в ред.1960 року), заміна одного запобіжного заходу іншим або його скасування, зміна або скасування обов`язків, передбачених статтею 149-1 цього Кодексу та покладених на особу, здійснюється органом дізнання, слідчим, прокурором, суддею чи судом з додержанням вимог, передбачених частиною першою цієї статті.

Апеляційний суд, вирішуючи питання доцільності продовження тримання під вартою ОСОБА_7 враховує ступінь тяжкості інкримінованих підсудному кримінальних правопорушень, один з яких є особливо тяжким злочином та передбачає покарання, зокрема у виді довічного позбавлення волі, рівень його суспільної небезпеки, конкретні обставини справи, а саме вчинення злочину проти життя та здоров`я, особу підсудного, який постійного місця реєстрації не має, не працевлаштований, відсутність у нього міцних соціальних зв`язків.

Разом з цим, колегія суддів враховує і стан здоров`я підсудного, зокрема відсутність в матеріалах справи переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування підсудного ОСОБА_7 під вартою.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, й та те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Отже, на переконання апеляційного суду, у цій справі наявні достатні підстави вважати, що підсудний ОСОБА_7 може переховуватись від суду та перешкоджати судовому провадженню, а більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну процесуальні поведінку підсудного.

До того ж, судовий розгляд вказаної справи ще триває, тому його закінчити неможливо у визначений попередньою ухвалою строк.

Разом з цим, апеляційний суд враховує практику Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

На думку апеляційного суду, у цьому провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступлення від принципу поваги до особистої свободи, а також забезпечує не тільки права підсудного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Отже, колегія суддів, враховуючи вищенаведене, а також те, що апеляційний розгляд справи з об`єктивних причин ще не закінчено, вважає, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи підсудного ОСОБА_7 та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання ним процесуальних обов`язків, тому доводи прокурора про доцільність продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованими.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає наявними підстави для продовження підсудному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і неможливим на цей час застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Керуючись ст. 362 КПК України 1960 року та пунктами 11, 15 розділу ХІ Перехідних положень КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання прокурора Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_10 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підсудного ОСОБА_7 - задовольнити.

Продовжити підсудному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 11 березня 2023 року, включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та окремому оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4