Справа № 943/1665/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/656/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 грудня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційною скаргою прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Буського районного суду Львівської області від 21 червня 2022 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
представника потерпілих адвоката ОСОБА_8 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
встановила:
цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.3 ст. 286 КК України до п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням з іспитовим строк три роки, з покладенням на нього, відповідно до ч.1 ст. 76 КК України обов`язків, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.

Зараховано в строк відбуття основного покарання строк попереднього ув`язнення з 02 липня 2020 року по 02 жовтня 2020 року.

Вирішено питання із заходами забезпечення кримінального провадження, речовими доказами та процесуальними витратами.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 , 23 червня 2020 року, приблизно о 07 год. 53 хв., керуючи автомобілем "Мегсеdes Веnz Vitо", н.з. НОМЕР_1 , та рухаючись ним по дорозі Київ-Чоп, при проїзді її ділянки у районі 483 км + 800 м автодороги "Київ-Чоп", що поблизу с. Чучмани, Буського району, Львівської області, порушив вимоги Розділу 1 п. п.1.5, 1.10 в частині значення терміну "дати дорогу", Розділу 2 п.2.3 б), д) та Розділу 10 п.п. 10.1, 10.4 «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, які виразились в тому, що він керуючи транспортним засобом проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не урахував дорожню обстановку, своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, перед початком руху, виконуючи розворот свого автомобіля у місці перетину роздільної смуги руху, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не надав дорогу автомобілю "Reno Laguna", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_10 , який рухався у зустрічному напрямку та мав перевагу у русі, у результаті чого між вказаними транспортним засобами відбулося зіткнення.

Внаслідок порушення водієм ОСОБА_7 «Правил дорожнього руху», пасажир автомобіля "Мегсеdes Веnz Vitо", реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження, а саме: кільцевидний перелом кісток основи черепа, із вдавленням кісткового фрагменту в черепну коробку та множинними точковими крововиливами в речовину головного мозку, дані тілесні ушкодження є у прямому причинному зв`язку із смертю. Пасажир автомобіля "Мегсеdes Веnz Vitо", н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження у вигляді множинних двосторонніх переломів ребер із темно-червоними крововиливами у місцях переломів, множинних ушкоджень правої легені із крововиливами у праву плевральну порожнину, надриву печінки із крововиливом у черевну порожнину, темно-червоний крововилив в навколониркову клітковину правої нирки. Вказані тілесні ушкодження утворились прижиттєво, між отриманими травмами та настанням смерті існує прямий причинно-наслідковий зв`язок. Пасажир автомобіля "Мегсеdes Веnz Vitо", н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження, а саме: рани на голові, перелом тіла 6-го шийного хребця з крововиливами під оболонки спинного мозку, вивих 7-го шийного хребця із стенозом спинного мозкового каналу, перелом кісток носа, перелом нижньої щелепи, перелом правої лобкової та сідничної кісток. Вказані тілесні ушкодження є причиною смерті. Пасажир автомобіля "Мегсеdes Веnz Vitо", н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_14 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої хребетно-спинно-мозкової травми, забою спинного мозку легкого ступеню, фрагентарного зламу тіла 11-го грудного хребця без компресії спинного мозку та ОСОБА_15 , вказані тілесні ушкодження відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості.

В апеляційній скарзі прокурор Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 не оспорюючи кваліфікації дій ОСОБА_7 та доведеності його вини у вчиненні інкримінованого злочину, вважає вирок суду незаконним, у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що суд, незважаючи на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, об`єктивна сторона якого виразилась у грубому порушенні «Правил дорожнього руху», в результаті якого настали тяжкі наслідки у вигляді смерті трьох потерпілих та спричинення одному потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень, безпідставно звільнив обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового терміну.

На думку прокурора, обставини, якими суд першої інстанції обґрунтовував можливість застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 вимог ст. 75 КК України, необхідно враховувати як пом`якшуючі, при призначенні покарання.

Просить скасувати вирок Буського районного суду Львівської області від 21 червня 2022 року, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

В решті вирок суду залишити без зміни.

На апеляційну скаргу сторони обвинувачення захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_9 подавзаперечення, в якому зазначає, що звільняючи ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, суд першої інстанції дотримався принципів законності, гуманізму, індивідуалізації, а також норм закону, навів у вироку переконливі доводи на підтвердження прийнятого рішення.

Вважає, що враховуючи відсутність мети й мотиву на вчинення кримінального правопорушення, поведінку ОСОБА_7 під час та після вчинення протиправних дій, зокрема, визнання своєї винуватості, щире каяття, активне сприяння в розкритті кримінального правопорушення, добровільне, часткове відшкодування завданої шкоди, прохання потерпілих суворо не карати обвинуваченого, беручи до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який позитивно характеризується за місцем проживання, наявність у ОСОБА_7 . III групи інвалідності у зв`язку із вадою серця та перебування матері обвинуваченого, яка має І групу інвалідності по зору на його утриманні та відсутність інших родичів, які б здійснювали догляд, наявність пом`якшуючих покарання обставин і відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд першої інстанції, прийшов до вірного висновку про застосування положень ст. 75 КК України, звільнивши ОСОБА_7 від реального відбування покарання у виді позбавлення волі.

Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора та залишити без зміни вирок Буського районного суду Львівської області від 21 червня 2022 року.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , виступи його захисника адвоката ОСОБА_9 та представника потерпілих адвоката ОСОБА_8 про її заперечення та залишення вироку суду без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Вина ОСОБА_7 за обставин, викладених у вироку є доведеною і ґрунтується на доказах, стосовно тих фактичних обставин справи, які ніхто у судовому засіданні не оспорював. За цих обставин, за згодою обвинуваченого та інших учасників судового провадження, слухання справи у суді першої інстанції відбувалось у порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України. Наслідки такого порядку розгляду учасникам судового провадження було роз`яснено у встановленому законом порядку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч.3 ст. 286 КК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідно до ч.2 ст. 394 КПК України, відсутні апеляційні підстави піддавати сумніву правильність встановлених судом першої інстанції фактичних обставин кримінального провадження та правову кваліфікацію.

Так, згідно ст. 65 КК України та п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», під час призначення покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно відповідати характеру вчинених дій, ступеню суспільної небезпеки та даним про особу винного.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування.

За змістом положень ст. 75 КК України, питання призначення покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети кримінального покарання як такої, що включає не тільки кару, а й виправлення обвинувачених та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Водночас, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення обвинуваченого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд прийде до висновку про можливість її виправлення без відбування покарання, хоча при цьому має врахувати не тільки тяжкість кримінального правопорушення та дані про особу винного, але й інші обставини провадження.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виходячи з поняття судового розсуду, обираючи між законними альтернативами, беручи до уваги особливість індивідуалізації покарання, з огляду на обставини справи та другорядну роль кари як мети покарання, належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого з необережності ОСОБА_7 злочину, його наслідки, особу винного, який виключно позитивно характеризується по місцю проживання, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, є інвалідом ІІІ групи з дитинства у зв`язку із серцево-судинним захворюванням, пов`язаним із вадою серця і тричі переніс складне оперативне втручання на відкритому серці зі штучним кровообігом, потребує постійного медичного нагляду, про що свідчить наявна в матеріалах справи медична документація, а також те, що на його одноосібному утриманні перебуває мама ОСОБА_16 інвалід І групи по зору, добровільне, часткове відшкодування завданої шкоди потерпілим ОСОБА_17 та ОСОБА_18 ,та відсутність у них та в потерпілих ОСОБА_19 і ОСОБА_14 будь-яких претензій до обвинуваченого, обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття та відсутність обтяжуючих покарання обставин, призначив ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.3 ст. 286 КК України, яке відповідає вимогам ст. 65 КК України, і підставно звільнив останнього від відбування основного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку та покладенням відповідних обов`язків, згідно ст.ст. 75, 76 КК України.
Окрім цього, потерпілі ОСОБА_17 та ОСОБА_18 подали до суду апеляційної інстанції заяви про залишення вироку суду відносно обвинуваченого ОСОБА_7 без змін.
Отже, звільняючи ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, на думку колегії суддів, суд першої інстанції навів у вироку переконливі доводи на підтвердження прийнятого рішення, що свідчать про можливість виправлення обвинуваченого в умовах здійснення контролю за його поведінкою впродовж встановленого іспитового строку.

Відтак, беручи до уваги особливість індивідуалізації покарання та дискреційні повноваження суду, колегія суддів вважає доцільним, в даному конкретному випадку, застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 інституту, так званого, умовного звільнення, що не суперечить загальним засадам призначення покарання.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України, не спростовують викладених у вироку обґрунтованих висновків місцевого суду з цього приводу, оскільки значення заходу примусу для досягнення його мети визначається не лише його суворістю.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
постановила:
апеляційну скаргу прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Буського районного суду Львівської області від 21 червня 2022 року відносно ОСОБА_7 без зміни.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4