Код суду 233 Справа № 233/250/22
Вирок
Іменем України
11 січня 2023 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
представника потерпілої ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Яснозір`я, Черкаського району, Черкаської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, працездатного, але офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,-
01 грудня 2021 року приблизно о 17 годині 30 хвилин ОСОБА_7 керуючи на достатніх правових підставах технічно справним транспортним засобом автомобілем «FORD Sierra», 1988 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 рухався по проїжджій частині проспекту Ломоносова, м. Костянтинівка, Краматорського району, Донецької області за напрямком руху з боку вул. Абрамова у бік вул. Леваневського, м. Костянтинівка, Краматорського району, Донецької області. Наближаючись до перехрестя з вул. Шмідта, де за його напрямком руху був увімкнений зелений сигнал світлофора, діючи в порушення вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху, згідно яких: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», належним чином не стежив за дорожньою обстановкою та не відреагував на її зміну. Діючи з необережності, проявляючи злочинну самовпевненість, легковажно розраховуючи на відвернення дорожньо-транспортної події, належним чином не переконався, що його подальший рух не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, при виникненні небезпеки для його руху або перешкоди у вигляді пішохода ОСОБА_4 . Остання вийшла на дорогу та стала перетинати її на заборонений сигнал світлофора по регульованому пішохідному переходу, розташованому за перехрестям з вул. Шмідта, м. Костянтинівка у зоні дії дорожніх знаків 5.35.1 та 5.35.2 Правил дорожнього руху, зліва на право відносно напрямку руху автомобіля. ОСОБА_7 не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4 .
В результаті вказаної дорожньо-транспортної події при контактуванні з автомобілем та подальшому падінні на дорожнє покриття пішоходу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 спричинені наступні тілесні ушкодження:
Закритий уламковий перелом кісток правої гомілки, закритий перелом правої сідаліщної кістки, лобкової кістки, закритий перелом 1,2,3,4,5,6 ребер праворуч, перелом тіла правої ключиці, рвана рана волосяної частини голови, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як потребуючі для свого лікування термін більш ніж 21 доба (3 тижня).
З технічної точки зору водій транспортного засобу автомобіля «FORD Sierra», 1988 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_7 належно виконуючи вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху мав у своєму розпорядженні технічну можливість уникнути скоєння даної дорожньо-транспортної пригоди.
Допущені водієм ОСОБА_7 порушення вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної події та суспільно-небезпечними наслідками у вигляді спричинення потерпілій ОСОБА_4 тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.
Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні не оспорюючи самого факту ДТП та її наслідків у виді отримання пішоходом ОСОБА_4 тілесних ушкоджень середньої тяжкості, а також своєї прямої причетності до цієї пригоди як водія технічно справного автомобіля «Ford sierra» р/н НОМЕР_2 , свою вину у вчинені злочину за наведених вище обставин не визнав у повному обсязі. Пояснив, що правил дорожнього руху не порушував. Показав, що 1 грудня 2021 року приблизно о 17 год. 30 хв. їхав на своєму автомобілі по вул. Ломоносова, в той час йшов дощ, мигичило. Він їхав на свій зелений сигнал світлофора, проїжджав пішохідний перехід, замітив тінь яка перейшла дорогу, друга тінь з`явилась на його капоті. Він зупинився, побачив жінку перед машиною, намагався її підняти. Жінка сказала, що вона йшла на червоний сигнал світлофора для неї. Свідки ДТП викликали швидку, поліцію. Поліцейські, які приїхали, звернули увагу на щось біле під машиною, на що водій сказав, що це розбилась банка молока під час гальмування. Зазначив, що освітлення горіло, проте на пішохідному переході освітлення не було, через відсутність ліхтаря на стовпі, відстань між стовпами приблизно 50 метрів, тобто 100 метрів не освітлювалось. Двірники працювали у середньому положенні, рухався зі швидкістю 50 км/год при ближньому освітленні фар.
На запитання учасників додатково показав, що отримав посвідчення водія у січні 2021 р., машину придбав восени 2020 року, за кермом їздить часто. Екстреного гальмування не застосовував, бо не бачив пішоходів, загальмував коли побачив на капоті тінь людини та контакт вже відбувся. Під час пригоди почував себе добре. Коли керував автомобілем дивився на дорогу, по телефону не спілкувався, з жінкою не розмовляв, музика в салоні не грала. Знав, що є пішохідний перехід, на це вказував знак та світлофор, до цього місця плавний поворот видимість 250-300 метрів. Удар був посередині машини, постраждала права сторона лобового скла, права фара, автомобіль знаходився ближче до правої сторони бордюри по напрямку руху автомобіля. Допомогу потерпілій надавав, приїжджала дружина до лікарні, купувала ліки та продукти харчування, оскільки він на той час працював. Приймав участь під час проведення огляду місця події та в той час на наявність освітлення уваги не звернув. Слідчий експеримент проводили двічі 18 грудня 2021 року та 20 січня 2022 року, в денний час за відсутності дощу, робив усні зауваження слідчому щодо відсутності освітлення на пішохідному переході, однак вони не занесені до протоколу. При відкритті матеріалів справи зауваження не зазначав, бо не мав адвоката, а сам - юридично не обізнана людина. Слідчий роз`яснював можливість мати захисника, але від адвоката відмовився, бо хотів вирішити питання з потерпілою, тобто домовитись, не доводити справу до суду. Спілкувався з потерпілою, пропонував допомогу, запитував в яку суму вона оцінює шкоду, проте остання суму не озвучила, сказала, що цим питанням буде займатись адвокат. Після такого повідомлення найняв собі адвоката.
Незважаючи на невизнання вини самим обвинуваченим ОСОБА_7 , його вина у вчиненому повністю підтверджується зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема:
-показами даними в судовому засіданні потерпілою ОСОБА_4 про те, що 01 грудня 2021 року приблизно о 17 годині 00 хвилин вона разом зі своєю знайомою ОСОБА_9 поверталися додому. На ній було вдягнене пальто темно синього кольору. Рухались з боку кінотеатру «Супутник» в бік пішохідного переходу який знаходиться на перехресті проспекту Ломоносова та вулиці Шмідта. На вулиці вже було темно, горіло вуличне освітлення, мигичив дощ, морозу та слизько не було, погода була відносно теплою. Коли підійшли до пішохідного переходу, краю дороги, подивились вліво, руху автомобілів на дорозі не було, на світлофор не дивились. Їм потрібно було перейти на протилежний бік дороги. Вони стали переходити дорогу. Коли пройшли половину дороги, вона побачила, що горить червоний сигнал світлофора, або тільки загорівся, побачила автомобіль, він був один та далеко. Вона сказала ОСОБА_10 , що необхідно зупинитись, але ОСОБА_10 їй сказала, що потрібно бігти, що вони встигнуть. І вони не швидким бігом почати перебігати дорогу. Стався удар. Вона до автомобіля знаходилась ближче, подруга знаходилась з лівого боку від неї. Від удару вона впала на дорогу та відчула біль, біля себе побачила автомобіль. Звукового сигналу, звуків гальмування в момент ДТП вона не чула. Яка була видимість на дорозі вона не може відповісти. З зором у неї все нормально, окулярів не носить. На відстані 300 500 м. від пішохідного переходу де сталося ДТП з правого боку на дорозі є поворот. До неї стали підходити люди. В наслідок ДТП свідомість вона не втрачала. Лежала з заплющеними очами, але все чула. Хто викликав поліцію та швидку допомогу вона не знає. Коли сталося ДТП ОСОБА_11 виходив з автомобіля. Він з дружиною допомагали їй щоб вона не лежала на землі (підтримували). Допомогу надавали, не кинули, не поїхали. Потім її забрала швидка допомога та відвезла до травматологічного відділення. В травматології їй надавали допомогу, ОСОБА_10 ходила за ліками. Робили знімки. В лікарні на стаціонарному лікуванні після ДТП знаходилась майже 3 місяці. Виписалась додому 21.02.2022. Після ДТП отримала інвалідність. Обвинувачений особисто приходив до неї в лікарню один раз. Також перші два дні в лікарню приходила його дружина, приносила ліки, а потім сказала, щоб вона збирала чеки для страхової компанії. Дружина обвинуваченого дзвонила питала як її справи. Коли був напад у лікарні допомогла грошима. За її підрахунками родина обвинуваченого допомогла їй з ліками на суму 2-3 тисячі грн, але обвинувачений сказав, що у нього чеків на 7000 грн. Назви ліків які їй призначали вона не пам`ятає. В перші дні на ліки витрачали від 600 до 900 грн. Інші дні вже менше. Крім ліків, дружина обвинуваченого на свято подарувала їй в лікарні халат та тапочки. Свою позовну заяву вона читала, в ній правильно зазначено, що ОСОБА_11 рухався на зелене світло світлофора. Рахунок-фактуру на металоконструкцію сплачувала мати та знайома які за нею доглядали. Їй надали рахунок, а вони ходили в банк та сплатили. Пішохідний перехід вони з ОСОБА_10 переходили разом. Чому травмована вона, а ОСОБА_10 ні, відповісти не змогла. Чому у виписці не зазначено про необхідність встановлення металоконструкції та масажів їй не відомо. Гіпс їй не накладали. До психолога з цього приводу вона не зверталась, 01.12.2021 спиртні напої не вживала.
- показами даними в судовому засіданні свідком ОСОБА_12 про те, що він знаходився на роботі, почув звук зіткнення та вийшов на вулицю. Побачив, що на дорозі стоїть автомобіль, а поряд з ним лежить жінка. На місці знаходилось декілька людей. Він підбіг до них та запропонував свою допомогу. Люди не могли викликати швидку допомогу. Він набрав колл-центр та викликав поліцію і попросив їх викликати швидку допомогу. Момент зіткнення він не бачив, чув лише звук. У нього магазин навпроти пішохідного переходу де сталась ДТП, в той час, в момент зіткнення він знаходився в магазині. Коли він підійшов до місця ДТП, водій надавав допомогу постраждалій і казав «навіщо ж ви жіночка бігли на червоне світло». Потерпіла казала, що не знає як так вийшло. На запитання учасників судового провадження свідок додав, що з водієм не знайомий, бачить його вдруге. На місці ДТП водій намагався надати допомогу потерпілій, був тверезий, адекватно себе поводив. Водій рухався на зелений сигнал світлофора. Ліхтарі на вулиці горіли, але як раз над пішохідним переходом ліхтар не горів, він це запам`ятав, оскільки з цього приводу писали заявку. Знаходився на місці ДТП поки потерпілу не забрали в лікарню. На запитання водія навіщо вона бігла по дорозі на червоне світло, потерпіла казала, що думала, що встигне перебігти. Потерпіла перебувала в шоковому стані, у неї була переламана нога, це було видно, бо вона була вивернута в інший бік. Крові у потерпілої було не багато. Швидка та поліція приїхали відносно швидко. В якому напрямку рухався автомобіль обвинуваченого йому не відомо, він може тільки здогадуватись. Був дощ, чи була на пішохідному переході розмітка йому відповісти важко, якщо і була то затерта. Як була одягнена потерпіла не пам`ятає. Коли він її бачив у неї на голові нічого одягнене не було. Її сумка знаходилась під машиною, її звідти діставав водій. На місці ДТП знаходились водій і жінки. З їх розмови він зрозумів, що одна жінка йшла з потерпілою, а дві інші їхали в автомобілі. Потім ще зупинялись люди, пропонували допомогу. Він особисто у подруги потерпілої нічого не питав. На запитання, що трапилось йому пояснили, що дві жінки переходили дорогу, одна встигла, а інша ні. Подруга потерпілої казала, що вони думали, що встигнуть перебігти дорогу перед автомобілем.
- показами даними в судовому засіданні свідком ОСОБА_13 про те, що точної дати вона не пам`ятає можливо в кінці листопада, приблизно між 17 год. 30 хв. та 18 год. 00 хв. сталось ДТП. Вона, сиділа на задньому сидінні автомобіля і переглядала щось в телефоні, дружина обвинувачено ОСОБА_14 впереді, ОСОБА_7 керував автомобілем, їхали по пр-ту Ломоносова. Під час руху в автомобілі вони між собою не спілкувались, музика не грала. Автомобіль рухався повільно, обережно. Вважає, що зір у водія нормальний, оскільки він не користується окулярами. З обвинуваченим їздила один раз саме в той день. На вулиці було темно, йшов дрібний дощ. Водій рухався на невеликій швидкості на зелений сигнал світлофора. Дорогу перебігали дві жінки на червоний сигнал світлофору для пішоходів. Одна встигла перебігти, а інша ні, сталось зіткнення. Спочатку вона відчула удар, а потім водій загальмував. Сам момент зіткнення вона не бачила, тільки коли відчула удар звернула увагу на те, що відбувається спереду. Відчула тільки коли жінка впала на капот автомобіля і сповзла з нього, в цей час водій різко загальмував. Машина одразу зупинилась, всі вибігли з машини та підняли її. Викликали швидку допомогу та поліцію. Потерпіла весь час і працівникам поліції, і швидкої казала, що вона сама винна. Водій весь час рухався рівно, об`їхати потерпілу не намагався. Перед зіткненням з потерпілою водій швидкість не змінював, вона була однаковою не великою. На дорозі по якій вони рухались був невеликий поворот. Яка видимість була на дорозі відповісти не може. Потерпіла була одягнена у темно сіре пальто та короткі чорні чоботи. На голові у неї була якась шапка, чи був капюшон не пам`ятає.
- показами даними в судовому засіданні свідком ОСОБА_15 про те, що 1 грудня вона, разом зі знайомою ОСОБА_13 та її цивільним чоловіком, який керував автомобілем їхали з Червоного по проспекту Ломоносова в напрямку п`ятої лікарні. Коли вони їхали в автомобілі, музика не грала, між собою не спілкувались. Людмила сиділа на задньому сидінні щось читала в телефоні, вона сиділа спереду біля водія та дивилась на дорогу, працювали двірники, в якому режимі пояснити не може, оскільки не знається на цьому. Коли доїхали до перехрестя з вул. Шмідта сталося ДТП на вулиці було темно та сиро, йшов дощ. Перехожих не було видно. Освітлення працювало, але видно було погано. Вони рухались на зелений сигнал світлофору і вона побачила як промайнула тінь і одразу щось перед обличчям, раптом відчула удар спереду. Потім вона зрозуміла, що то пішохід. ОСОБА_11 різко загальмував, на задньому сидінні стояла банка з молоком, так вона впала та розбилась. Людмила влетіла в водійське сидіння. ОСОБА_11 загальмував після того як потерпіла впала на капот автомобіля. Перед зіткненням водій напрямок руху не змінював. Як їхали, так і зупинились після зіткнення. До зіткнення пішоходів не бачила. Яка видимість на дорозі була пояснити не може. На дорозі був невеликий плавний поворот. Слідчий експеримент за її участі не проводили. На місця ДТП була ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , хлопець прийшов, зупинилась якась машина водій пропонував допомогу. Людмила викликала швидку, хлопець поліцію. ОСОБА_16 стояла трошки осторонь. Вона була біля потерпілої. Потерпіла постійно повторювала, що це вона винна, бо не дочекалась зеленого сигналу світлофора. В момент ДТП потерпіла була одягнена в темну куртку, чорні штани, чорні чоботи, на голові у неї був глибокий капюшон. Питали у потерпілої, що болить, ОСОБА_11 стояв на колінах біля потерпілої, вони поклали голову потерпілої йому на коліна, щоб не лежала на дорозі (підтримували по черзі). Потерпілу поклали до машини швидкої допомоги, а вона взяла у жінки яка була з нею номер телефону. Потерпілу забрали до лікарні, а вони залишились на місці ДТП. Потерпіла постійно повторювала: «Навіщо я пішла, навіщо я послухала». З цих слів вона зрозуміла, що потерпіла послухала подругу. Ввечері вона подзвонила подрузі потерпілої та поцікавилась станом здоров`я потерпілої. ОСОБА_18 повідомила, що потерпілій надали медичну допомогу. Після ДТП на наступний ранок вона прийшла в лікарню, там був рідний брат потерпілої. З ним домовилась, що по можливості буде сплачувати ліки для потерпілої. В період лікування потерпілої в лікарні допомагали чим могли, купували ліки, продукти харчування за можливості. За її підрахунками за цей час вони витратили близько 7 000 грн. Потерпіла знаходилась на стаціонарному лікуванні грудень, січень і до середини лютого. Крім ліків та продуктів харчування вона потерпілій подарувала на Хрещення халат та тапочки, які в`язала сама, купувала нічну сорочку, коло від пролежнів. Під час лікування потерпілої вона постійно з нею спілкувалась, приходила до неї в палату, цікавилась її станом здоров`я. Спілкувалась з її лікарем, бачила на нозі у потерпілої гіпс, металоконструкцій на її тілі не бачила. Одного разу у потерпілої вночі стався серцевий напад, лікар сказав, що то трапилось через те, що відбувся застій крові, оскільки потерпіла не хотіла рухатись.
Додала, що з ОСОБА_11 вона проживає разом уже 17 років. Автомобіль вони купили 2 роки тому і водійське посвідчення він отримав тоді ж. ОСОБА_11 керує автомобілем добре, вони їздили на Полтавщину, в Черкаси, а по місту він взагалі їздить кожен день. Свого співмешканця ОСОБА_11 охарактеризувала як порядну, трудолюбиву людину, який має добрий зір, алкогольними напоями він не зловживає, за характером спокійний.
Також спілкувалась з людьми які знали родину потерпілої, вони повідомили, що потерпіла проходила лікування у психіатричній клініці.
ОСОБА_11 до потерпілої в палату теж приходив, але свідком їх спілкування вона не була, оскільки через карантин до палати пускали по одній людині. ОСОБА_11 їй розповідав, що просив пробачення у потерпілої, намагався вирішити все мирним шляхом. Вважає, що він пропонував потерпілій фінансову допомогу, оскільки вони обговорювали з ним це.
-показами даними в судовому засіданні свідком ОСОБА_19 , про те, що 1 грудня 2021 року точного часу не пам`ятає, вона разом з подругою ОСОБА_20 йшли додому та переходили АДРЕСА_2 , подивились, машин не було і пішли. Вона боковим зором побачила світло фар машини та сказала подрузі, що треба бігти і побігла. На цей час вони пройшли майже половину шляху. Автомобіль був далеко і вона встигла перебігти та почула хлопок. Потім побачила, що ОСОБА_21 поруч немає. Момент ДТП не бачила, бо все сталось за її спиною, до тротуару залишилось 3-4 метри. Викликали швидку допомогу та поліцію. Вона поїхала разом з подругою у лікарню. Лікар надав перелік лік які треба було купити, вона зателефонувала її брату та розповіла все йому. Коли сталась ДТП було темно, йшов дощ, небо було затягнуте, горіли фонарі, світло з вікон, біля машини блистів асфальт. Який сигнал світлофору горів для пішоходів не бачила. Подруга була одягнута в темне пальто, чи був головний убір не пам`ятає, світловідбивних засобів на них не було, алкогольні напої вони не вживали. За її участю в денний час доби проводили слідчий експеримент, під час якого здійснювали заміри часу та відстані, вона проходили дорогу не один раз, а також показувала місце знаходження автомобіля.
Аналізуючи свідчення потерпілої та свідків, а також обвинуваченого щодо події та обставин ДТП, які були допитані під час судового розгляду, суд розцінює їх показання як правдиві, оскільки вони стабільні, узгоджуються між собою, перед допитом потерпіла та свідки попереджались про кримінальну відповідальність за завідоме неправдиве показання.
Крім того, вони відповідають іншим письмовим доказам, дослідженим в судовому засіданні, які не дивлячись на не визнання вини обвинуваченим підтверджують винуватість ОСОБА_7 у кримінальному правопорушенні при обставинах, визнаних судом встановленими, та викладених у вироку, а саме:
- Змісту протоколу огляду місця дорожньо-транспортної події від 01 грудня 2021 року з доданими фото таблицями та схемою до протоколу, складеного у присутності понятих ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , за участю ОСОБА_7 . Так, в темний час доби при штучному освітленні (ділянка дороги освітлюється міським електроосвітленням) під час дрібного дощу в м. Костянтинівка в напрямку від вул. Ємельянова до вул. Леваневського стався наїзд на пішохода. Місце ДТП проїжджа частина пр-ту Ломоносова м. Костянтинівка в районі перехрестя з вул. Шмідта. Дорога - горизонтальна ділянка, за видом покриття асфальтобетонне, стан покриття мокре без пошкоджень. Ширина проїжджої частини смуг для руху пр-т Ломоносова 12,7 м. по дві смуги руху в кожному напрямку. Спосіб регулювання руху на цій ділянці світлофорами. Загальний стан видимості дороги 300 м., видимість конкретної перешкоди не обмежена. Положення транспортного засобу на місці пригоди - автомобіль «Ford sierra» р/н НОМЕР_2 розташований на відстані 1,5 м та 1,45 м від правого краю пр-ту Ломоносова та на відстані 29,2 м. до вул. Шмідта. Сліди шин та гальмування відсутні (арк. пр. 142-152 т. 1);
- Змісту протоколу огляду транспортного засобу від 1 грудня 2021 року з доданими фото таблицями, складеного у присутності понятих ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , за участю ОСОБА_7 . Так, в темний час доби при штучному освітленні під час дрібного дощу проведено огляд транспортного засобу «Ford sierra» р/н НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_24 . Встановлено деформацію переднього реєстраційного номеру з обох сторін, розбита передня фара, вм`ятина на капоті з переду по центру, розбито лобове скло. Стан рульового управління при повороті рульового колеса вліво-вправо передні колеса повторюють рух у бік додачі зусилля. Стан гальмівної системи: робочої герметичність не порушена, при натисканні на педаль гальма, остання пружна, відчувається тиск в системі; стояночна справна. Розбите лобове скло, передня права фара (арк. пр. 158-164 т. 1);
- Змісту протоколу огляду транспортного засобу від 6 грудня 2021 року, складеного у присутності понятих ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , за участю спеціаліста ОСОБА_27 . При огляді встановлено зовнішні механічні пошкодження розташовані в правій передній частині і уявляють собою руйнування правої передньої блок фари - руйнування скла. Пошкодження номерного знаку, переднього вітрового скла в правій частині у вигляді павутинно-образної сітки, вм`ятина передньої частини капота по центру розміром 20х30 см. Розмір рульового колеса складає 37 см. Вільний хід рульового колеса 11 мм. Педаль гальма пружна, не провалюється. Повний хід педалі складає 43 мм, вільний 3 мм. ОСОБА_28 рідина у гальмівному бочку на відмітці «max». При обертанні рульового колеса в ліво, право передні колеса повертаються в заданому напрямку, без защемлень та заїдань. Стан гальмівних дисків та барабанів задовільний, їх робочі поверхні сухі та чисті. Гальмівний шлях при швидкості 40 км/год. склав 10,7 м. (арк. пр. 171-172 т. 1);
- Змісту протоколу проведення слідчого експерименту від 07.12.2021 року складеного у присутності понятих, за участю свідка ОСОБА_29 згідно якого ОСОБА_29 , знаходячись на місці ДТП, розказала та показала на тротуар, до краю якого вони підійшли, оскільки необхідно було перейти дорогу на протилежну сторону. При цьому подивились в обидва боки та ніяких рухомих транспортних засобів не побачили та почали переходити дорогу приблизно до центру пішохідного переходу, при цьому ОСОБА_30 рухалась поруч з правої сторони від неї. На сигнал світлофора для пішоходів уваги не звернула. Вказала місце на дорозі де вона побачила автомобіль з увімкненим світлом фар та прийняла рішення перебігти дорогу, про що сказала ОСОБА_31 та змінила темп руху, побігла. Проведеними вимірами встановлена відстань з якої свідок змінила темп руху -7,7 м. до краю пр-ту Ломоносова на відстані 0,8 м. до краю пішохідного переходу та час подолання ділянки довжиною 7,7 м. Остання три рази долала вказану відстань та проведеними вимірами встановлено наступний час подолання ділянки довжиною 7,7 метрів Т1-5,25 с, Т2- 5,44, Т3 5,44 с. Крім того, ОСОБА_29 пояснила, що коли перебігала не звернула увагу на подругу, знаходячись на тротуарі почула звук хлопку, обернулась, але ОСОБА_32 поруч не було, зрозуміла, що її збив автомобіль. З якою швидкістю рухався автомобіль пояснити не може, зазначила, що було темно, але дорога добре освітлена ліхтарями, йшов дрібний дощ (арк. пр. 174-179 т. 1);
- Змісту протоколу проведення слідчого експерименту від 18.12.2021 року складеного у присутності понятих, за участю свідка ОСОБА_7 згідно якого ОСОБА_7 , знаходячись на місці ДТП, розповів та на місці показав про обставини скоєння дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 01.12.2021 на перехресті пр-ту Ломоносова та вул. Шмідта. Так, ОСОБА_7 провів учасників слідчого експерименту до перехрестя та пояснив, що 01.12.2021 о 17 год. 30 хв. керував автомобілем «Ford sierra» р/н НОМЕР_2 по пр-ту Ломоносова за напрямком руху з боку вул. Аврамова у бік вул. Леваневського зі швидкістю 50 км/год із ввімкненим ближнім світлом фар. В цей час на вулиці було темно, працювало вуличне освітлення, йшов дрібний дощ, дорога була мокрою. Під`їжджаючи до перехрестя з вул. Шмідта горів зелений сигнал світлофора у зв`язку з чим він продовжив рух та коли проїхав перехрестя то раптово побачив перед своїм автомобілем жінку, яка знаходилась на пішохідному переході, після чого одразу стався удар об неї, який відбувся передньою частиною автомобіля приблизно до центру. На місці показав місце наїзду на пішохода на проїжджій частині. Пояснив, що як рухалась жінка він не бачив, вказав напрямок руху з ліва на право відносно напрямку руху його автомобіля зі слів самої жінки (арк. пр. 89-94 т. 2);
- Змісту протоколу проведення слідчого експерименту від 20.01.2021 року складеного у присутності понятих, за участю підозрюваного ОСОБА_7 згідно якого ОСОБА_7 , знаходячись на місці ДТП, розповів та показав про обставини скоєння дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 01.12.2021 на перехресті пр-ту Ломоносова та вул. Шмідта. Так, ОСОБА_7 провів учасників слідчого експерименту до перехрестя та пояснив, що 01.12.2021 о 17 год. 30 хв. керував технічно справним автомобілем «Ford sierra» р/н НОМЕР_2 по пр-ту Ломоносова за напрямком руху з боку вул. Аврамова у бік вул. Леваневського зі швидкістю 50 км/год із ввімкненим ближнім світлом фар. В цей час на вулиці було темно, працювало вуличне освітлення, йшов дрібний дощ, дорога була мокрою. Під`їжджаючи до перехрестя з вул. Шмідта горів зелений сигнал світлофора у зв`язку з чим він продовжив рух та коли проїхав перехрестя то раптово побачив перед своїм автомобілем жінку, яка знаходилась на пішохідному переході, після чого одразу стався удар об неї. Який відбувся передньою частиною автомобіля приблизно до центру. На місці показав місце наїзду на пішохода на проїжджій частині. Пояснив, що як рухалась жінка він не бачив, вказав напрямок руху з ліва на право відносно напрямку руху його автомобіля (арк. пр. 211-214 т. 1);
- Повідомленням начальника МКП «Комунтранс» №561/01 від 28.12.2021 року про те, що увімкнення вуличного освітлення по пр-ту Ломоносова в м. Костянтинівка Донецької області в районі перехрестя з вул. Шмідта 1 грудня 2016 року було о 16 год. 00 хв. (арк. пр. 181 т. 1);
- Висновку експерта № СЕ-19/105-22/12-ІТ від 17.01.2022 р. згідно з яким перед подією несправностей рульового управління, гальмівної системи, ходової частини досліджуваного автомобіля «Ford Sierra» реєстраційний номер НОМЕР_2 не виявлено. Передні освітлювальні прилади перед подією знаходились у працездатному стані і могли виконувати задані функції. Експертним оглядом будь-яких несправностей вузлів та агрегатів автомобіля «Ford Sierra» реєстраційний номер НОМЕР_2 , які могли б привести до мимовільної втрати курсової стійкості автомобіля, не встановлено (арк. пр. 184-192 т. 1);
- Висновку експерта №СЕ-19/105-22/20-ІТ від 17.01.2022 року, з якого вбачається, що з технічної точки зору, в умовах даної дорожньої обстановки, належні дії водія автомобіля «Ford Sierra» реєстраційний номер НОМЕР_2 , повинні були регламентуватися відповідно до вимог п.12.3 Правил дорожнього руху. З технічної точки зору, в умовах даної події та при заданих вихідних даних водій ОСОБА_7 належно виконуючи вимоги п. 12.3 ПДР мав у своєму розпорядженні технічну можливість уникнути скоєння ДТП. З технічної точки зору, в умовах даної дорожньої події, водій автомобіля «Ford Sierra» реєстраційний номер НОМЕР_2 , мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода, шляхом своєчасного зниження швидкості автомобіля аж до зупинки, або шляхом належного виконання вимог п. 12.3 ПДР (при цьому не було необхідності у застосуванні екстреного гальмування, а достатньо було б навіть своєчасно застосувати і службове гальмування). З технічної точки зору, в розглянутій дорожньо-транспортній ситуації, дії водія автомобіля «Ford Sierra» реєстраційний номер НОМЕР_2 Пащенка ОСОБА_33 , які не відповідали вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху, знаходились у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної події (арк. пр. 195-201 т. 1);
- Висновку експерта №3 від 11.01.2022 року, з якого вбачається, що на підставі даної історії хвороби № 2868/330 травматологічного відділення КНП БЛІЛ КМР м. Костянтинівка на ім`я ОСОБА_4 у потерпілої ОСОБА_4 встановлені такі тілесні ушкодження: закритий уламковий перелом кісток правої гомілки, закритий перелом правої сідаліщної кістки, лобкової кістки, закритий перелом 1, 2, 3, 4, 5, 6 ребер праворуч, перелом тіла правої ключиці, рвана рана волосяної частини голови, які утворились від дії тупих предметів, якими могли бути виступаючі частини рухомого транспортного засобу та асфальтована поверхня, можливо у термін та за обставин, указаних в постанові та відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню важкості, як потребуючі для свого лікування термін більш ніж 21 доба (3 тижня) (арк. пр. 208-209 т. 1);
Посвідчення водія на ім`я ОСОБА_7 видане 5 січня 2021 року ТСЦ 1443, категорії В, С1, С, термін дії до 05 січня 2023 року та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Ford sierra» р/н НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_24 . (арк. пр. 165 -166 т. 1).
Поліс обов`язкового страхування цивільної відповідальності на момент вчинення кримінального правопорушення цивільно-правову відповідальність володільця транспортного засобу автомобіля «Ford Sierra» 1988 р.в. номер кузова НОМЕР_1 реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 було застраховано у АТ «СГ «ТАС», про що свідчить поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/865490.
Всі вищенаведені докази, досліджені в судовому засіданні, оцінені судом як належні та допустимі, містять інформацію щодо предмету доказування у даному кримінальному провадженні.
Захисник ОСОБА_34 в судовому засіданні вважав недопустимим доказом протокол проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_7 посилаючись на те, що останньому не роз`яснено його право не свідчити проти себе яке гарантоване ст. 63 Конституції України та в подальшому його визнано підозрюваним у вказаному кримінальному провадженні. Звертає увагу, що за приписами ст. 87 КПК України отримання показань від свідка, який надалі буде визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому провадженні є недопустимим доказом.
Такі твердження захисника є неспроможними з огляду на таке.
Зміст цієї норми п. 1 ч. 3 ст. 87 КПК України вказує на те, що вона має застосовуватися за умови, коли на час отримання показань від свідка уже існували дані, що його буде визнано підозрюваним чи обвинуваченим, але, всупереч наявності у такої особи права на мовчання та свободи від самовикриття, слідчий чи прокурор вчиняє дії, спрямовані на отримання показань від неї. Саме такі дії, а не власне факт отримання показань від свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим, мають визнаватися істотним порушенням прав людини і основоположних свобод.
Із матеріалів кримінального провадження слідує, що до проведення слідчого експерименту були відсутні дані про те, що саме ОСОБА_7 є винуватцем ДТП. Під час цієї слідчої дії ОСОБА_7 була надана можливість висловити свою власну точку зору з приводу усіх обставин дорожньо-транспортної пригоди і в такий спосіб вплинути на вирішення справи, що не суперечить засаді верховенства права. При цьому слід зазначити, що він не стверджував, що винний у ДТП та взагалі не надавав ніякої оцінки своїм діям. Крім того, слідчий експеримент проведено з метою відтворення обставин дорожньо-транспортної пригоди, а не одержання від свідка ОСОБА_7 викривальних показань. Експертиза, за якою було встановлено, що саме дії ОСОБА_7 призвели до кримінально-караних наслідків, мала місце вже після проведення слідчого експерименту.
Висновок суду сформульовано з урахуванням Постанови ККС ВС від 21.10.2020 у справі № 345/522/16, в якій вирішувалось аналогічне питання.
Суд критично відноситься до показів обвинуваченого ОСОБА_7 стосовно відсутності освітлення місця дорожньо-транспортної пригоди та не приймає їх до уваги, бо останні спростовуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи, а саме протоколом огляду місця події від 01.12.2022. Так, з фото таблиці до вказаного протоколу, фото №2 вбачається розташування автомобіля обвинуваченого та наявність попереду з правої сторони вуличного освітлення (стовп на якому є ліхтар, якій включений), з фото №7 вбачається наявність дорожнього знаку «пішохідний перехід», світлофор та стовп, на якому з правого ліхтаря відбувається освітлення, фото №8 вигляд вуличного освітлення, який свідчить, що на кожному стовпі (де з лівої, де з правої сторони) горить ліхтар (арк. пр. 151-154 т. 1);
З приводу зауважень захисника ОСОБА_34 та обвинуваченого ОСОБА_7 щодо часу та умов проведення слідчих експериментів за участю підозрюваного ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_35 , які відрізнялись від умов які були на момент дорожньо-транспортної пригоди, а тому вказані протоколи є недопустимим доказом, суд дійшов наступного висновку.
За загальними правилами проведення слідчого експерименту, слідчий експеримент повинен бути проведений в умовах і обстановці, максимально наближених до тих, в яких відбулася подія. Разом з цим, слідчий експеримент проводиться в подібний час доби тоді, коли час проведення експерименту має істотне значення для ступеня достовірності можливих результатів. Інакше кажучи, якщо результати експерименту залежать від сили денного світла, положення і фази місяця, часу сходу або заходу сонця (а це має значення для розслідування ДТП), то експеримент повинен бути проведений у тих самих умовах, в яких відбулася досліджувана подія.
Як вбачається з проведеного слідчого експерименту за участю підозрюваного, останній на місці показував розташування його автомобіля та потерпілої на дорозі, що жодним чином не залежить від часу його проведення. Під час проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_36 остання на місці вказала місце на дорозі де вона побачила автомобіль з увімкненим світлом фар та прийняла рішення перебігти дорогу, про що сказала ОСОБА_31 та змінила темп руху, побігла. Під час експерименту встановлена відстань з якої свідок змінила темп руху та швидкість з якою остання її подолала.
Таким чином, суд дійшов до висновку, що проведення вказаних слідчих експериментів у денний час доби, а не у вечірній, наближений до 17 год. 30 хв. не вплинуло на достовірність результатів слідчого експерименту, оскільки останні не залежать від часу його проведення.
Захисник стверджував на недопустимість як доказу висновку експерта з тих підстав, що експертиза проведена в порушення вимог Інструкції «Про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень» (далі Інструкція) затвердженої наказом від 26.12.2012 р. №1950/5 без письмової вказівки керівника (заступника керівника) експертної установи, не належною експертною установою, експерт не надав відповідь щодо оцінки дій пішохода ОСОБА_4 пославшись на те, що орган який призначив експертизу в змозі самостійно оцінити її дії. Однак такі твердження захисника не заслуговують на увагу з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 242 КПК України експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, яких залучають сторони кримінального провадження або слідчий суддя за клопотанням сторони захисту у випадках та порядку, передбачених статтею 244 цього Кодексу, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання.
За приписами п.1.8 Інструкції підставою для проведення експертиз відповідно до чинного законодавства є процесуальний документ (постанова, ухвала) про призначення експертизи, складений уповноваженою на те особою (органом), або письмове звернення потерпілого чи сторони захисту кримінального провадження (далі - документ про призначення експертизи (залучення експерта)), у якому обов`язково зазначаються реквізити, перелік питань, поставлених експерту, а також об`єкти, що підлягають дослідженню.
Згідно зі ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом. До державних спеціалізованих установ, окрім інших належать науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України.
Твердження обвинуваченого, що він не знав, що може написати зауваження та свої заперечення слідчому під час ознайомлення з матеріалами справи, оскільки його не ознайомлювали з правами та він є юридично необізнаною особою не заслуговують на увагу. Згідно з протоколом роз`яснення права на захист від 19 січня 2022 року слідчий ОСОБА_38 повідомив ОСОБА_7 про те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 20 КПК України роз`яснив підозрюваному право на кваліфіковану правову допомогу. Останній заявив, що на даний час від участі захисника у справі відмовляється, і відмова не пов`язана з матеріальним становищем останнього (арк. пр. 210 т. 1).
Разом з цим, підозрюваному ОСОБА_7 19 січня 2022 року вручена пам`ятка про процесуальні права та обов`язки підозрюваного, роз`яснені права передбачені статтями 28, 29, 55, 56, 59, 62, 63 Конституції України, ст. 10 Положення про порядок короткочасного затримання осіб, підозрюваних у вчиненні злочину, ст. 9, 10 Закону України «Про попереднє ув`язнення», ст. 42 КПК України, що підтверджено підписом ОСОБА_7 .
Отже, оцінюючи у сукупності всі зібрані та досліджені у судовому засіданні докази, суд вважає, встановленим, що своїми діями, які виразились у порушення Правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 286 КК України.
Недопустимості доказів згідно з вимогами ст.ст. 87-89 КПК України судом не встановлено. Порушень вимог КПК України, які б могли спростувати висновки суду під час розгляду справи судом встановлено також не було.
Суд зазначає, що фактичне заперечення обвинуваченим власної провини у скоєному розцінюється судом як прагнення уникнути відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення, оскільки його провина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України повністю підтверджується сукупністю наведених доказів, достовірність та допустимість яких не викликає у суду сумніву.
При цьому, суд надає оцінку всім доказам, що надані в судовому засіданні, в тому числі і показам обвинуваченого, і фактично, його свідчення підтверджують обставини ДТП саме на пішохідному переході, не застосування екстреного гальмування та дані про рух пішохода на заборонений сигнал світлофора для пішоходів, а саме потерпілої ОСОБА_4 .
Посилання обвинуваченого на ті обставини, що саме потерпіла ОСОБА_4 разом з її подругою переходили дорогу пішохідним переходом на заборонений сигнал світлофору виключають порушення обвинуваченим ПДР України та його відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України є хибними з огляду на таке.
Об`єктивна сторона складу злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК, включає три обов`язкові ознаки: а) суспільно небезпечне діяння (порушення правил безпеки дорожнього руху); б) суспільно небезпечні наслідки (заподіяння потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень); в) причинний зв`язок між діянням і наслідками.
Всі ці обставини були встановлені судом та знайшли своє повне підтвердження під час судового розгляду доказами, дослідженими судом.
Визначальним за даних обставин суд вважає той факт, що в даній дорожній ситуації ОСОБА_7 , з моменту виникнення небезпеки для руху, повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3. Правил дорожнього руху України - у момент виникнення небезпеки для руху негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу.
Натомість, водієм ОСОБА_7 в момент, коли він об`єктивно був спроможний виявити небезпеку для продовження ним руху, не було завчасно застосовано екстрене гальмування, в той час як виходячи з висновку авто технічної експертизи №СЕ-19/105-22/20-ІТ від 17.01.2022 року, здійснивши його саме з моменту виникнення такої небезпеки, останній мав би технічну можливість запобігти наїзду на пішохода.
Суд зазначає про те, що протиправність дій пішохода ОСОБА_4 не виключає винуватості ОСОБА_7 . Той факт, що внаслідок грубого порушення ПДР ОСОБА_4 створила небезпеку для дорожнього руху, не викликає сумніву. Однак, незалежно від причини виникнення небезпеки для руху або перешкоди, водій ОСОБА_7 зобов`язаний був дотримуватись вимог п. 12.3 ПДР та застосувати своєчасне екстрене гальмування із зупинкою автомобіля до місця наїзду на пішохода.
Таким чином, той факт, що небезпеку для руху, а саме перебування ОСОБА_4 на проїзній частині дороги створено внаслідок власної протиправної поведінки пішохода, не звільняє водія ОСОБА_7 від виконання вимог вищевказаного пункту Правил дорожнього руху.
Така позиція суду повністю узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 10 грудня 2019 року по справі №759/292616-к. Предметом касаційного розгляду була абсолютно аналогічна дорожньо-транспортна пригоді за участю водія та пішохода.
Таким чином, дослідивши всі докази у їх сукупності та надавши їм відповідну оцінку, суд приходить до висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 286 КК України за подіями 01.12.2022 року та відсутність даних про обставини, які б могли спростувати наявність причинного зв`язку між діями водія ОСОБА_7 та подією, що відбулася і наявністю середньої тяжкості тілесних ушкоджень у ОСОБА_4 від ДТП.
На підставі викладеного, суд кваліфікує дії ОСОБА_7 за ч.1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_4 середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Мотиви призначення покарання.
Прокурор у судовому засіданні зазначив, що під час судового розгляду встановлено, що інкриміноване кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим, тому просив суд визнати ОСОБА_7 винуватим та призначити покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк до 2 років та застосувати ст. 75 КК України.
Потерпіла та її представник в судовому засіданні підтримали позицію прокурора щодо призначення покарання.
Обвинувачений просив ухвалити виправдувальний вирок, оскільки швидкість руху не перевищував, їхав на дозволяючи для нього зелений сигнал світлофору, дивися на дорогу. Спеціально на пішохода не наїжджав, так трапилось.
Захисник у судовому засіданні просив звільнити від кримінальної відповідальності оскільки відсутній склад кримінального правопорушення. Зауважив, якби потерпіла ОСОБА_4 дотримувалась Правил дорожнього руху цього кримінального провадження не було б. Додав, що відсутні допустимі докази вини ОСОБА_7 . Обвинувачений під час лікування надавав допомогу, не чинив перешкод в отриманні грошового відшкодування від страхової компанії, обов`язки підозрюваного та обвинуваченого сумлінно виконував.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини "передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.
Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 50 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 відповідно до ст. 65 КК України, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, що згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, конкретні обставини злочину, а саме: особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, згідно з довідками на наркологічному та психіатричному обліку не перебуває. Суд приймає до уваги відношення ОСОБА_7 до скоєного, відвідування потерпілої в лікарні, часткову сплату за ліки, харчування, придбання одягу на час проведення лікування (капці та халат), сімейні обставини, а саме те, що він проживає у цивільному шлюбі, через введення воєнного стану втратив роботу, має міцні соціальні зв`язки, злочин скоїв з необережності, дії потерпілої, яка перебігала на червоне сигнал світлофора для пішоходів.
Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 судом не встановлено.
Судом проаналізовано ставлення ОСОБА_7 до вчиненого ним злочину та його поведінку після вчинення злочину. Щире каяття, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи. Намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Однак, у матеріалах кримінального провадження стосовно обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_7 провину у скоєному кримінальному правопорушенні не визнав, спочатку на досудовому розслідуванні намагався власними силами виправити ситуацію, відвідував у лікарні потерпілу, купував медикаменти, продукти харчування. Однак після того, як потерпіла повідомила, що питання грошового відшкодування буде вирішувати її адвокат, обвинувачений змінив свою позицію та в судових засіданнях неодноразово наголошував на те, що якби потерпіла не переходила дорогу на заборонений сигнал світлофору, то не було б судового процесу щодо нього. Крім того, під час судових дебатів потерпіла повідомила, що обвинувачений на теперішній час перед нею так і не вибачився, хоча вона в наслідок його неправомірних дій стала особою з інвалідністю третьої групи.
Таким чином, поведінка обвинуваченого в сукупності з усіма матеріалами справи, не може розцінюватись судом як щире каяття. Тому суд не застосовує до ОСОБА_7 обставину - щире каяття, як обставину, що пом`якшує покарання, вказану органом досудового розслідування у обвинувальному акті.
Обставин, передбачених ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом не встановлено.
З досудової доповіді щодо обвинуваченого у кримінальному провадженні, вбачається, що ризик вчинення ОСОБА_7 повторного кримінального правопорушення оцінюється як низький, ризик небезпеки для суспільства у тому числі окремих осіб оцінюється як низький, у зв`язку з чим орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_7 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (в тому числі для окремих осіб).
Санкція ч. 1 ст. 286 КК України передбачає мінімальне покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто від 51 000 до 85 000 який відповідно до ч. 1 ст. 26 КВК України засуджений зобов`язаний сплатити у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це кримінально-виконавчій інспекції за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату штрафу.
З матеріалів кримінального провадження та показань ОСОБА_7 вбачається, що він не працює. Отже, за таких обставин, суд вважає, що призначення покарання у виді штрафу, навіть в мінімальній межі кримінального закону, є для ОСОБА_7 надмірним тягарем, яке він не зможе виконати з об`єктивних причин. Таким чином, суд вважає, що застосування покарання у виді штрафу не буде ефективним заходом примусу для виправлення ОСОБА_7 , а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.
Інше покарання у виді виправних робот на строк до двох років суд не застосовує, оскільки обвинувачений місця постійної роботи не має, отже такий вид покарання не може бути застосований у розумінні ст. 57 КК України.
З урахуванням наведеного, суд вважає призначення покарання у виді обмеження волі є необхідним та дієвим заходом примусу для виправлення ОСОБА_7 , а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень. Крім того, суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_7 можливе без реального відбування призначеного покарання і його слід звільнити від відбування цього покарання з випробуванням, оскільки відсутні відомості щодо нього, які давали б підстави стверджувати про його підвищену суспільну небезпеку, як особистості.
Обговорюючи питання щодо застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, виходячи із наслідків, обставин дорожньо-транспортної пригоди та відношення обвинуваченого до скоєного, суд вважає необхідним зазначити наступне.
Набуття особою права керування транспортними засобами унормовано Положенням про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами (затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 511). Держава, надаючи це право особі, яка бажає його набути, встановлює перед нею певні умови та зобов`язує їх виконати. Однією з таких умов є обов`язок особи підтвердити свої знання встановлених правил та дотримуватися їх. Виходячи з того, що у національному законодавстві транспортний засіб визнається джерелом підвищеної небезпеки, на водія як особу, яка набула право керування ним, покладається особливий тягар дотримання цих правил.
Повертаючись до обставин цього кримінального провадження, суд констатує, що сторона захисту не заперечує, що ОСОБА_7 за вищевказаних обставин був учасником дорожнього руху. Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» чітко передбачені обов`язки учасника дорожнього руху, серед яких є також і обов`язок знати і неухильно дотримувати вимог Закону України «Про дорожній рух», Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Отже обов`язок учасника дорожнього руху, яким на момент дорожньо-транспортної пригоди був ОСОБА_7 , знати і неухильно виконувати вимоги ПДР чітко визначений у національному законодавстві.
Пунктом 12.3 ПДР визначено, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
Вказане правило передбачає, що дорожньо-транспортна обстановка в процесі пересування учасників дорожнього руху постійно змінюється, тому з метою підвищення безпеки дорожнього руху ПДР передбачена вимога про негайне зниження швидкості руху транспортного засобу аж до повної його зупинки.
Виконання вимог цього пункту водієм є однією з умов безпеки дорожнього руху.
Чинними ПДР зобов`язано учасника дорожнього руху під час виконання певного маневру проявити особливу увагу до дорожньої обстановки, що покладає на нього додатковий тягар пильності.
Таким чином суд констатує, що порушення ОСОБА_39 пов`язані з очевидним для винного нехтуванням елементарних правил безпеки, що створило реальну загрозу для життя та здоров`я учасників дорожнього руху. У результаті дій обвинуваченого ОСОБА_7 завдано шкоду здоров`ю потерпілій ОСОБА_4 , тобто мало місце посягання на найвищу соціальну цінність в державі здоров`я людини.
При цьому, в судовому засіданні ОСОБА_39 зазначив, що не працює, тобто його діяльність не пов`язана з користуванням правом керування транспортних засобів, суспільна небезпека від наслідків порушення Правил дорожнього руху значно перевищує особисті інтереси обвинуваченого ОСОБА_7 . Враховуючи вищевикладене, думку потерпілої яка вважала необхідним позбавити права керування транспортним засобом, суд вважає необхідним застосувати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік, що призведе до призначення співмірного покарання із вчиненим кримінальним правопорушенням.
Вирішуючи цивільний позов, суд дійшов наступного висновку.
У кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_4 заявлено цивільний позов, яка просить стягнути з відповідача ОСОБА_7 моральну шкоду у розмірі 100 000 (сто тисяч) грн. та з відповідача АТ «СГ «ТАС» матеріальну шкоду, в розмірі 47 958, 06 (сорок сім тисяч дев`ятсот шістдесят вісім) грн.
Обвинувачений позовні вимоги щодо моральної шкоди не визнав в повному обсязі, оскільки вважав себе не винуватим, щодо матеріальної шкоди просив вирішити питання на розсуд суду.
Захисник заперечував з приводу цивільного позову про відшкодування моральної шкоди з обвинуваченого посилаючись на те, що потерпіла безпідставно посилається на те, що боїться світлофорів, оскільки в місті Костянтинівка майже з весни останні не працюють. Крім того, потерпіла сама порушила ПДР, наявна інвалідність як наслідок дорожньо-транспортної пригоди є тимчасовою. ОСОБА_4 не надала доказів того, що не може пересуватись за допомогою палиці та засобами громадського транспорту, а потребує лише послуг таксі.
Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
За приписами ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦП України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
На підставі ст. 22 Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
За приписами ст. 23.1 вищевказаного Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є:
шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого;
шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим;
шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим;
моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Відповідно до ст. 24 Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.
При визначенні розміру, який підлягає стягненню з цивільного відповідача АТ «СГ «ТАС», суд враховує наступне.
З матеріалів провадження вбачається, що на момент вчинення кримінального правопорушення цивільно-правову відповідальність володільця транспортного засобу автомобіля «Ford Sierra» 1988 р.в. номер кузова НОМЕР_1 реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 було застраховано у АТ «СГ «ТАС», про що свідчить поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/865490.
Згідно з полісом про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності у разі настання страхового випадку страхова компанія зобов`язується здійснити виплату страхового відшкодування, зокрема, за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю потерпілого та його майну, на суму завданих збитків, але не більше встановленого в договорі ліміту страхової суми: 260 000,00 грн. - за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю; 130 000,00 грн. - за шкоду, заподіяну майну.
Доводи страхової компанії в частині не звернення потерпілої із заявою про настання страхового випадку суд відхиляє, що узгоджується з правовою позицію, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к. Зокрема, обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, якщо йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини.
Застосування положень Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у кримінальному судочинстві не повинно суперечити його засадам і обмежувати права потерпілого.
Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди. А тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди. Це також узгоджується зі статтями 15, 16 ЦК України.
Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них - передбачена статтею 35 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до страховика за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування.
Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страховика про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з пунктом 36.1. статті 36 Закону рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.
Протилежний підхід, який ставив би у залежність право потерпілого на компенсацію за результатами кримінального провадження від попереднього звернення чи не звернення з заявою до цих осіб, призвів би до істотного обмеження, чи навіть повного нівелювання його права на судовий захист у кримінальному процесі, встановленого статтею 128 КПК України.
У постанові колегії суддів Верховного Суду від 26 березня 2018 року у справі № 910/426/17 суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій і зазначив таке: «потерпіла особа не зобов`язана звертатися до особи, у якої застраховано цивільно-правову відповідальність заподіювача шкоди. Таке право, враховуючи висновок, викладений у рішенні Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002, може бути реалізоване безпосередньо шляхом подання відповідного позову до суду.
Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами в залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту».
Судом встановлено, що потерпілій завдано матеріальний збиток. Разом з цим у судовому засіданні позивачкою заявлена майнова шкода, яка складається з пластин для проведення операцій у розмірі 27 100 грн, придбанні ліків 16 114,53 грн, та оплати послуг таксі у розмірі 4753,53 грн.
З виписки медичної карти стаціонарного хворого №2868-Х ОСОБА_4 вбачається, що хвора доставлена до травмпункту в ургентному порядку бригадою швидкої допомоги 01 грудня 2021 року та перебувала на стаціонарному лікуванні до 21 лютого 2022 року в КНП БЛІЛ КМР.
За час перебування проводились лабораторні дослідження, інструментальні дослідження - рентгенографія, операції та процедури, серед яких відкрита репозиція ключиці з внутрішньою фіксацією, відкрита репозиція перелому медіального або латерального виростка великогомілкової кістки з внутрішньою фіксацією. Під час хірургічного втручання усувалось зміщення уламків, для скріплення кісток використовувалась металева конструкція.
Позивачем ОСОБА_4 на підтвердження понесених витрат долучено копії чеків (т. 1 арк. пр. 81-101) які відповідають періоду перебування на стаціонарному лікуванні та частково переліку призначень вказаних у виписці (т.2 арк. пр.30). Однак суду не надано доказів, що окремі препарати були призначені лікарем саме у зв`язку з лікуванням внаслідок травмування під час ДТП, а також того, що деякі препарати є замінниками. Крім того, копії деяких товарних чеків виготовлені неякісно, не можливо прочитати найменування препарату та його вартість, а тому суд приймає до уваги витрати у чеках які чітко надруковані. Таким чином надані копії товарних чеків підтверджують понесені позивачем витрати на лікування у розмірі 11 728,49 грн.
Відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» витрати на оплату потерпілою послуг таксі не покриваються страховою компанією, а тому в цій частині цивільний позов про стягнення витрат на оплату послуг таксі в розмірі 4753,53 грн. задоволенню не підлягає.
Вирішуючи цивільний позов щодо стягнення з обвинуваченого моральної шкоди суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, котра її завдала, за наявності її винуватості, крім випадків, установлених ч. 2 цієї статті.
Згідно зі ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня винуватості особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.
Відповідно до п. 31 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 02.07.2004 р. Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів роз`яснено судам, що при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди за позовом потерпілого суди повинні керуватися відповідними положеннями ЦК України та роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди(зі змінами, внесеними постановою від 25.05.2001р. № 5)
При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала потерпіла, характер немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення і т. ін.), враховує стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у її житті та інші обставини.
Розглядаючи вимоги цивільного позову у частині стягнення з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_4 моральної шкоди, судом приймається до уваги, що в результаті дій обвинуваченого потерпілій спричинені тілесні ушкодження: закритий уламковий перелом кісток правої гомілки, закритий перелом правої седаліщної кістки, лобкової кістки, закритий перелом 1,2,3,4,5,6 ребер праворуч, перелом тіла правої ключиці, рвану рану волосяної частини голови, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як потребуючі свого лікування терміном більш ніж 21 доба.
При визначені розміру моральної шкоди, яку слід стягнути з обвинуваченого, суд враховує характер, глибини та тривалості фізичних, душевних, емоційних та моральних страждань потерпілої ОСОБА_4 , перенесених нею в результаті отриманих тілесних ушкоджень, в наслідок яких остання стала інвалідом 3 групи, дискомфорт пов`язаний з обмеженням пересування, вимушені зміни у її житті. Також суд враховує, що потерпілій внаслідок ДТП була заподіяна шкода здоров`ю за критерієм довготривалого розладу, що пов`язане з тривалим лікуванням та відновлювальним періодом, яка потребує значних моральних втрат для відновлення нормального способу життя.
Суд приймає до уваги приписи положень ч. 2 ст. 1193 ЦК, якою регламентовано, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.
У цьому кримінальному провадженні встановлено, що потерпіла ОСОБА_4 вийшла на дорогу та стала її перетинати на заборонений сигнал світлофора по регульованому пішохідному переходу, розташованому за перехрестям з вул. Шмідта м. Костянтинівка у зоні дії дорожніх знаків 5.35.1 та 5.35.2 Правил дорожнього руху, зліва на право відносно напрямку руху автомобіля, що вказує на те, що її груба необережність сприяла виникненню і збільшенню завданої шкоди.
Зважаючи на наведене, суд вважає, що розмір суми моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_4 , необхідно зменшити до 20 000 грн. Саме такий розмір моральної шкоди, на думку суду, відповідатиме засадам розумності, виваженості та справедливості і конкретним обставинам справи.
Така позиція суду повністю узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 02 червня 2021 року по справі № 175/4256/18 щодо вирішення цивільного позову.
Питання речових доказів у кримінальному проваджені слід вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.
Арешт, накладний на автомобіль ухвалою слідчого судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03.12.2022 підлягає скасуванню.
Витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/105-22/12-ІТ від 17 січня 2022 року та судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/105-22/20-ІТ від 17 січня 2022 року на підставі ст. 118 КПК України включаються судом у процесуальні витрати і підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави згідно з вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України.
Запобіжний захід не обирався і на теперішній час відсутні підстави для його обрання.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 124, 128, 366-371, 374, 376, 395 КПК України, суд,-
ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбуття призначеного покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки.
Відповідно до ст. 76 КК України в період іспитового строку покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки:
- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнути з ОСОБА_7 (ІПН ) на користь потерпілої ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_3 ) 20 000 (двадцять тисяч) гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.
Стягнути з АТ «СГ «ТАС» (код ЕДРПО 30115243) на користь потерпілої ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_3 ) 38 828,49 гривень (тридцять вісім тисяч вісімсот двадцять вісім гривень сорок дев`ять копійок) у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні пов`язані із проведенням судової експертизи технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/105-22/12-ІТ від 17 січня 2022 року в сумі 686,48 грн. та судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/105-22/20-ІТ від 17 січня 2022 року в сумі 686,48 грн.
Скасувати арешт, накладний ухвалою слідчого судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03.12.2021 на автомобіль «Ford Sierra» 1988 р.в., білого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , який згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 видане РЕП ДАІ Чугуєвським МРЕВ, що належить ОСОБА_24 та перебуває у володінні ОСОБА_7 .
Речові докази автомобіль «Ford Sierra» 1988 р.в., білого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , який згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 видане РЕП ДАІ Чугуєвським МРЕВ, що належить ОСОБА_24 та перебуває у володінні ОСОБА_7 повернути користувачу.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя: