ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1216/23 Справа № 242/1899/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2023 року м.Кривий Ріг

Колегії суддів Дніпровського апеляційного суду в складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Селидівського міського суду Донецької області від 06 грудня 2021 року у об`єднаному кримінальному провадженні № 0000297 від 06.04.2020 року, №0000130 від 20.04.2021 року, № 0000122 від 16.04.2021 року відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Авдіївка Донецької області, громадянина України, раніше судимого: 27.06.2013 року Ясинуватським міськрайонним судом Донецької області за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1, ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Селидівського міського суду Донецької області від 06 грудня 2021 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 126-1, ч. 1 ст. 162 КК України, та призначено йому покарання:

-за ч. 2 ст. 125 КК України у виді 200 (двохсот) годин громадських робіт,

-за ч. 1 ст. 126-1 КК України у виді 150 (ста п`ятдесяти) годин громадських робіт,

-за ч. 1 ст. 162 КК України у виді штрафу на користь держави у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_7 визначено у виді 200 (двохсот) годин громадських робіт та штрафу у розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Згідно зі ч. 3 ст. 72 КК України ухвалено покарання у виді штрафу виконувати самостійно.

Судом 1-ї інстанції встановлено, що ОСОБА_7 протягом тривалого часу умисно, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, систематично учиняє психологічне насильство, яке виражається у словесних образах, погрозах, приниженнях, переслідуваннях та залякуваннях стосовно ОСОБА_8 , з якою він перебував у сімейних відносинах до вересня 2019 року, що призводить до психологічних страждань останньої. У зв`язку з чим, ОСОБА_7 Селидівським міським судом Донецької області 05.12.2019, 13.03.2020 притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП, та ухвалою цього ж суду від 31.01.2020 наданий обмежувальний припис стосовно ОСОБА_7 строком на 6 місяців.

Однак, не зважаючи на це, продовжуючи свої умисні, систематичні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_7 30.03.2020 року о 22 годині 40 хвилин, переслідуючи ОСОБА_8 , прийшов за місцем мешкання доньки останньої за адресою: АДРЕСА_2 , де від нього переховувалася ОСОБА_8 та почав вибивати двері квартири, виражатися нецензурною лайкою, словесно ображати, принижувати та погрожувати ОСОБА_8 , своїми умисними діями завдавши психічному здоров`ю останньої, привівши її до емоційної невпевненості та викликавши побоювання за свою безпеку.

Крім цього, 15 квітня 2021 року у вечірній час, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_7 внаслідок ревнощів до своєї співмешканки ОСОБА_8 , не маючи дозволу власника житла, діючи умисно, протиправно, з метою незаконного проникнення до житла ОСОБА_9 , у якому вважав, мала знаходитися ОСОБА_8 , грубо порушуючи конституційне право ОСОБА_9 на недоторканість житла, не велосипеді приїхав до приватного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_9 , де переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи незаконність та протиправність своїх дій, всупереч волі законного власника, умисно, незаконно, без дозволу та за відсутності передбачених законом підстав, шляхом пошкодження (вибиття) ногою замку на вхідних дверях, незаконно проник до приміщення будинку за адресою: АДРЕСА_3 , тим самим своїми протиправними, умисними діями порушив право ОСОБА_9 на недоторканість житла особи, яке гарантоване ст. 30 Конституції України, ст. 12 Загальної декларації прав людини та ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Поряд з цим, 16 квітня 2021 року о 08 годині ОСОБА_7 знаходився біля другого під`їзду будинку № 27 по вулиці Комунальна м. Авдіївка Донецької області, та зустрів знайому ОСОБА_8 , де між ними виник конфлікт на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин. В ході конфлікту, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, умисно наніс два удари кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_8 , від чого остання втратила свідомість та впала на асфальтне покриття біля свого під`їзду. В цей момент, ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що ОСОБА_8 втратила свідомість, наніс їй третій удар носком ноги по нижній частині тіла, чим спричинив згідно висновку експерта від 28.04.2021 № 28 тілесні ушкодження: виявлений у ОСОБА_8 рубець слизової оболонки нижньої губи праворуч є слідом загоєння рани, що утворилася як мінімум від однократної дії тупого предмету, яким міг бути кулак або носок взутої ноги, можливо в зазначений строк, по ступеню тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та кваліфікації його дій вважає, що вирок суду підлягає зміні, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Звертає увагу, що місцевий суд призначив обвинуваченому ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю трьох злочинів, передбачених ст. 126-1, ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 125 КК України шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, однак, додатково прийняв рішення про самостійне виконання призначеного останньому покарання за ч.1 ст. 162 КК України у виді штрафу, на підставі ч. 3 ст. 72 КК України. Вказує на те, що при призначенні остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень суд повинен обрати лише один з принципів: або шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, або шляхом складання (повне чи часткове).

Просить змінити оскаржений вирок, та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, вважати засудженим ОСОБА_7 до остаточного покарання у виді 200 годин громадських робіт. В іншій частині вирок залишити без змін.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Прокурор під час судового розгляду в суді апеляційної інстанції апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, просив вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання ОСОБА_7 з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі. Крім того просив виключити з вироку вказівку про застосування правила ч. 3 ст. 72 КК України, оскільки покарання у вигляді штрафу поглинене більш суворим покаранням.

Неприбуття інших учасників судового розгляду, які повідомлені належним чином про день, час та місце апеляційного розгляду, які клопотань про апеляційний розгляд за їх участі або про відкладення такого розгляду не надали, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд за їх відсутності, відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначених у вироку суду кримінальних правопорушеннях, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікація дій обвинуваченого та обрані судом за окремими нормами види та міри покарань ніким не оспорюються, суд не проводить детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок місцевого суду лише в межах апеляційної скарги.

Згідно п.4 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.п. 2, 3 ч.1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню та неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Частиною 1 статті 70 КК України передбачено, що остаточне покарання за сукупністю злочинів може визначатися шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року, суд вправі визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим при призначенні за окремі злочини, що входять у сукупність, покарання як одного виду, так і різних.

Положеннями ч.3 ст. 72 КК України передбачено, що основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю злочинів складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно.

Разом з тим, обмеження щодо застосування положень ст. 70 КК України кримінальний закон встановлює лише у випадках призначення покарань за сукупністю злочинів шляхом складання основного покарання у виді штрафу з іншими видами покарань, відтак, у разі призначення за один із злочинів навіть такого виду покарання, яке не підлягає складанню (ч. 3 ст. 72 КК України), закон не виключає можливості його поглинення більш суворим видом покарання, призначеним за інший злочин.

За приписами ст.51 КК України покарання у виді громадських робіт є більш суворим ніж покарання у виді штрафу.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення та приходить до висновку про безпідставність застосування судом положень ч. 3 ст. 72 КК України, так як у даному випадку остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено згідно вимог ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, а не шляхом складання призначених покарань.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне виключити посилання про самостійне виконання на підставі ч. 3 ст. 72 КК України призначеного ОСОБА_7 покарання у виді штрафу з резолютивної частини оскарженого вироку.

Отже, колегія суддів вважає, що місцевий суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим вирок суду підлягає зміні.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування постановленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задоволити .

Вирок Селидівського міського суду Донецької області від 06 грудня 2022 року відносно ОСОБА_7 в частині призначення остаточного покарання змінити.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, вважати ОСОБА_7 засудженим до остаточного покарання у виді 200 (двохсот) годин громадських робіт.

Виключити із резолютивної частини вироку посилання на самостійне виконання покарання у виді штрафу на підставі ч. 3 ст. 72 КК України.

В решті вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4