КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

15 лютого 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретарів судового засідання - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0000984 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 17 травня 2022 року, ухвалений щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новомиколаївка Скадовського району, Херсонської області, громадянина України, раніше судимого 31.08.2021 року Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_7 ,

потерпілої - ОСОБА_8 ,

захисника - ОСОБА_9 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

Згідно з вирокомСвятошинського районного суду м. Києва від 17 травня 2022 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Цим же вироком суд задовольнив позов ОСОБА_8 до ПрАТ «ОСК Княжа ВІГ» про відшкодування моральної шкоди, стягнувши з ПрАТ «ОСК Княжа ВІГ» на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в сумі 72 000 грн. 00 коп. (сімдесят дві тисячі).

Цивільні позови ОСОБА_10 , ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, залишено без розгляду.

Також судом вирішені питання щодо речових доказів та відшкодування процесуальних витрат.

Як встановлено вироком суду, ОСОБА_6 02.11.2021 приблизно о 14 год. 59 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «Renault Master», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по третій смузі проїзної частини просп. Палладіна у м. Києві (з п`яти наявних у його напрямку), наближаючись до регульованого перехрестя з вул. Берковецькою, зі швидкістю 72 км/год. +/- 2.37 км/год., яка перевищувала максимально дозволену швидкість на даній ділянці 50 км/год.

У свою чергу, попереду зазначеного автомобіля, на проїзній частині просп. Палладіна, перед перехрестям з вул. Берковецькою, на червоний (забороняючий рух) сигнал світлофору, зупинились попутні автомобілі марки «Honda CR-V», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_11 , який розташувався у межах першої (крайньої правої) смуги та автомобіль марки «ЗАЗ-Daewoo», д.н.з. НОМЕР_3 , який розташовувався у межах четвертої смуги руху.

У цей час, пішохід ОСОБА_12 (серед інших пішоходів) розпочав перетин проїзної частини просп. Палладіна, на зелений (дозволяючий рух пішоходів) сигнал світлофору, рухаючись по регульованому пішохідному переходу, позначеному інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.35.1 - 5.35.2 та відповідною дорожньою розміткою ПДР України, наближаючись справа до смуги руху автомобіля марки «Renault Master», д.н.з. НОМЕР_1 .

Крім цього, проїзну частину просп. Палладіна у м. Києві, поза межами регульованого пішохідного переходу, розпочав перетинати велосипедист ОСОБА_13 , який рухався на велосипеді, справа на ліво відносно напрямку руху автомобіля під керуванням ОСОБА_6 ..

Під час руху ОСОБА_6 допустив порушення вимог п. 1.5, підпункту «б» п. 2.3, підпункту «е» п. 8.7.3, п.п. 8.10, 12.4 та 1.12 дорожньої розмітки Правил дорожнього руху України, які виявились у тому, що він, будучи обізнаним, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, ігноруючи вимоги Правил дорожнього руху України, безвідповідально ставлячись до можливості настання негативних наслідків, керуючи автомобілем марки «Renault Master», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по просп. Палладіна у м. Києві, зі швидкістю 72 км/год. +/- 2.37 км/год., яка перевищувала максимально дозволену на даній ділянці 50 км/год., маючи об`єктивну змогу своєчасно виявити увімкнення червоного (забороняючого рух у його напрямку) сигналу світлофору та зупинити керований ним транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 «стоп-лінія» ПДР України, а також усвідомити, що він наближається до регульованого пішохідного переходу, на якому увімкнений зелений (дозволяючий рух пішоходів) сигнал та на якому перебувають пішоходи, спостерігаючи, як у першій та четвертій попутних смугах руху, попереду нього, зупинились вищевказані автомобілі, відволікся від керування транспортним засобом, не зміг вірно оцінити дорожню обстановку та її зміни, внаслідок чого, створюючи небезпеку для руху, а також загрозу життю та здоров`ю громадянам, виїхав на регульований пішохідний перехід, де навпроти буд. № 6 по вул. Берковецькій у м. Києві, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_12 , після чого продовжуючи рух та виїхав за межі регульованого пішохідного переходу, де здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_13 .

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_13 від отриманих тілесних ушкоджень помер у кареті швидкої медичної допомоги, а ОСОБА_12 від спричинених тілесних ушкоджень, ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер під час стаціонарного лікування у КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги».

Смерть ОСОБА_13 настала від відкритої черепно-мозкової травми з переломами кісток черепа з крововиливами під оболонки, в речовину та шлуночки головного мозку та з розвитком набряку-набухання головного мозку, а смерть ОСОБА_12 настала від переломів кісток скелету з ушкодженням внутрішніх органів і розвитком шоку. На це вказують: забита рана у правій тiм`янiй дiлянцi голови, садно та синець на рiвнi лiвого тазо-стегнового суглобу, синець у лівій поперековій ділянцi, садна на нижніх кінцівках, крововилив в м`які тканини голови, перелом кісток склепіння черепу, крововиливи під м`яку мозкову оболонку головного мозку, переломи ребер 2-5 по середньо-ключичній лiнii зліва, 3-6 ребер по задньо-пахвовiй лiнii та 7-12 по лопатковiй лiнii злів, крововилив під плевру легень в області кореня лівої легені, «шокові нирки», набряк легень та головного мозку.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 17 травня 2022 року змінити в частині призначеного покарання, призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити його, ОСОБА_6 , від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, доведеність вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та кваліфікацію його дій, обвинувачений посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що визнаючи винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та призначаючи покарання у межах санкції вказаної статті, суд першої інстанції не в повній мірі врахував обставини, які пом`якшують його покарання, а саме щире каяття, повне визнання вини, активне сприяння досудовому розслідуванню, молодий вік обвинуваченого; відсутність негативних характеристик щодо його особи; офіційне працевлаштування, перше притягнення до кримінальної відповідальності; відсутність обставин, що обтяжують покарання, на утриманні має матір з інвалідністю, яка потребує його допомоги. Також вказує на те, що на момент дорожньо-транспортної пригоди не перебував в алкогольному чи наркотичному сп`янінні, рухався з невеликою швидкістю, а також вважає, що не враховано думку потерпілих щодо призначення покарання.

На думку апелянта, позитивні дані про особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих покарання обставин, відсутність обтяжуючих обставин, у своїй сукупності в достатній мірі впливають на зниження суспільної небезпечності особи обвинуваченого, а так само істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, і дають підстави для призначення покарання в межах санкції ч. 3 ст. 286 КК України, але не надто суворе, зі звільненням від відбування призначеного покарання з іспитовим строком.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просив залишити вирок суду без змін; пояснення потерпілої, які підтримала апеляційну скаргу обвинуваченого лише частково, а саме в частині зменшення розміру призначеного покарання; провівши судові дебати; вислухавши останнє слово обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель кількох осіб, а самеОСОБА_14 та ОСОБА_12 , тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом не досліджувались, оскільки ці обставини ніким не оспорювалися.

Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, колегія суддів не вбачає, а тому ці обставини, як і правова кваліфікація дій ОСОБА_6 , не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду лише в межах поданої обвинуваченим апеляційної скарги, а саме в межах призначеного йому покарання.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції, як прямо зазначено у вироку, у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», врахував: характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке віднесено до категорії необережного тяжкого злочину; наслідки цього злочину - смерть двох осіб; особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, працює шляхом надання послуг з перевезення меблів, за час виконання роботи характеризується позитивно, має позитивні характеристики з попередніх місць роботи, має постійне місце проживання, не одружений, утриманців не має, його відношення до скоєного, що полягає у критичній оцінці своєї протиправної поведінки.

Також суд врахував те, що ОСОБА_6 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за перевищення встановлених обмежень швидкості руху та порушення інших правил дорожнього руху, зокрема, що востаннє на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП 18.11.2020, що сприйнято судом як інформація, що негативно характеризує обвинуваченого.

Обставинами, що, згідно ст. 66 КК України,пом'якшують покарання обвинуваченого суд визнав його щире каяття у вчиненому, добровільне відшкодування матеріальних та моральних збитків потерпілим.

Обставини, які обтяжують покарання, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлені.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов до переконання, що виправлення та перевиховання ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства неможливе та вважає за потрібне призначити йому покарання у виді позбавлення волі, в межах, передбачених санкцією ч. 3 ст. 286 КК України.

Приймаючи до уваги наведені у вироку мотиви призначеного ОСОБА_6 покарання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що виправлення та перевиховання ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства є неможливим.

Разом з тим, виходячи з положень, передбачених ч. 2 ст. 50 КК України про те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, колегія суддів, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом'якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжують, а також інші обставини справи, які наведені у вироку та апеляційній скарзі, в тому числі позицію потерпілої сторони, яка не заперечувала проти зменшення розміру призначеного обвинуваченому покарання, вважає, що необхідним й достатнім для виправлення останнього та попередження нових кримінальних правопорушень буде достатнім мінімальне покарання у виді позбавлення волі, передбачене санкцією ч. 3 ст. 286 КК України.

При цьому, незважаючи на доводи, наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого, колегія суддів, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, не вбачає достатніх підстав для висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання, а тому вважає, що правові підстави, передбачені ст. 75 КК України, для його звільнення від відбування покарання з випробуванням, відсутні.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що за наслідками розгляду апеляційної скарги обвинуваченого, необхідно ухвалити рішення, яким вказану скаргу задовольнити частково; вирок Святошинського районного суду м. Києва від 17 травня 2022 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 змінити в частині призначеного покарання, а саме пом`якшити призначене йому покарання до мінімального строкупозбавлення волі, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 286 КК України, зокрема до п`яти років позбавлення волі, а в решті оскаржуваний вирок залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 408, 418 та 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 17 травня 2022 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 змінити в частині призначеного йому покарання.

Пом'якшити призначене ОСОБА_6 покарання за ч. 3 ст. 286 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі.

У решті вирок суду щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала Київського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: _____________ _____________ _____________

( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи : 759/746/22

Номер провадження : 11-кп/824/1518/2023

Категорія: ч. 3 ст. 286 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_15

Доповідач - суддя ОСОБА_1