ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 543/389/17 Номер провадження 11-кп/814/91/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

потерпілої ОСОБА_11 ,

представника потерпілої ОСОБА_12 ,

представника

цивільного відповідача ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000083, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , в його інтересах захисника - адвоката ОСОБА_9 , представника цивільного відповідача Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Дружба» в особі директора ОСОБА_13 на вирок Оржицького районного суду Полтавської області від 05 березня 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком суду,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, працюючого директором АЗС «BVS», одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимого, визнано винуватим та засуджено:

- за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Задоволено позов прокурора та стягнуто з ОСОБА_8 в дохід Полтавської обласної клінічної лікарні ім. М.В. Скліфосовського витрати на лікування потерпілої ОСОБА_11 в сумі 6 025 грн. 08 коп.

Частково задоволено позов ОСОБА_11 та стягнуто з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «ДРУЖБА» на користь ОСОБА_11 шкоду завдану ушкодженням здоров`я в сумі 1398 грн. 71 коп. та моральну шкоду в сумі 80 000 грн.

Вирішено питання про скасування арешту майна, долю речових доказів та порядок стягнення процесуальних витрат.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 , діючи необережно, керуючи в стані алкогольного сп`яніння технічно справним службовим автомобілем марки ВАЗ 211010 державний номер НОМЕР_1 , що належить СТОВ «АГРОФІРМА«ДРУЖБА», 10.03.2017 близько 20 год. 00 хв., рухався по проїжджій частині вулиці Центральна села Круподеринці, Оржицького району (на даний час Лубенського району), Полтавської області. Проїжджаючи в районі будівлі № 33 вулиці Центральна, села Круподеринці, Оржицького району (на даний час Лубенського району), Полтавської області, ОСОБА_8 в темний час доби та в умовах недостатньої видимості з увімкненим ближнім світлом фар із швидкістю 60 км/год., проявив неуважність, своєчасно не вжив заходів до зменшення швидкості та безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, і під час об`їзду перешкоди не дотримався безпечного інтервалу з метою уникнення наїзду на пішохода ОСОБА_11 , яка рухалася по правому краю проїжджої частини вулиці у попутному напрямку руху водія ОСОБА_8 , та передньою правою частиною автомобіля допустив наїзд на вказаного пішохода внаслідок чого заподіяв ОСОБА_11 тяжкі тілесні ушкодження, як небезпечні для життя в момент їх спричинення чим порушив підпункт «а» пункту 2.9, пункти 12.2, 12.3 та 13.3 Правил дорожнього руху.

Порушення ОСОБА_8 пунктів 12.3 та 13.3 Правил дорожнього руху з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної події.

ОСОБА_8 мав технічну можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди, дотримуючись вимог пунктів 12.3 та 13.3 Правил дорожнього руху шляхом об`їзду перешкоди.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

Обвинувачений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду відносно нього через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального-процесуального закону, а кримінальне провадження закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Свої вимоги обвинувачений мотивує тим, що суд першої інстанції всупереч принципам верховенства права і правосуддя під час судового провадження сприяв прокурору у збиранні доказів обвинувачення, постановив вирок на суперечливих та сумнівних доказах, порушив право на захист обвинуваченого та вимоги кримінально-процесуального кодексу.

Зокрема, на думку обвинуваченого, такі дії суду виразилися у безпідставному задоволенні клопотання представника потерпілої про призначення у справі комплексної судово-медичної, автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи експертам Полтавського відділення Харківського НДІСЕ ім. проф. М.С. Бокаріуса, позаяк перед цим суд відмовив у задоволенні такого ж клопотання прокурора, не навівши переконливих мотивів у зв`язку з чим було змінено позицію суду та надавши часткову оцінку доказів, вказавши, що попередній висновок експерта №37 від 30.01.2018 складено з порушенням вимог ч.3 ст.101 КПК України.

Вважає, що експерт ОСОБА_14 , який надавав висновок №2360/2361 та яким встановлено порушення правил дорожнього руху обвинуваченим, що знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку із наслідками ДТП, будучи допитаним судом, ухилився від надання повних відповідей на поставлені додаткові запитання та надав вказаний висновок під впливом прокурора ОСОБА_15 , який приймав участь у судовому слідстві, оскільки вони обоє проживають у м. Кременчук, Полтавської області та після допиту експерта судом, прокурор відверто подякував останньому, що виразилося рухами рук прокурора піднятими над своєю головою зі скріпленими долонями у формі привітання.

Зазначає, що під час допитів, кожен із експертів і ОСОБА_16 , і ОСОБА_14 підтвердили свої висновки.

За наявності двох протилежних висновків експертиз №37 від 30.01.2018 та №2360/2361 від 07.05.2019, суд не задовольнив клопотання сторони захисту про призначення комісійної комплексної судової медичної, трасологічної та автотехнічної експертизи для усунення протиріч та розбіжностей, а також не задовольнив клопотання про одночасний допит експертів, які проводили вказані експертизи, чим порушили право на захист обвинуваченого. При цьому ОСОБА_8 оспорює мотиви таких відмов, наведених судом у своїх ухвалах, вважаючи, що в них суд надає оцінку висновкам та вказує про перевагу одного над іншим.

Вказує про те, що з підстав порушення його права на захист, захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_10 було заявлено відвід головуючому судді ОСОБА_1 , в задоволенні якого безпідставно було відмовлено та оспорює правомірність мотивів такої відмови, викладені в ухвалі від 05.01.2021.

Обвинувачений вказує на порушення прокурором вимог ст. 338 КПК України при зміні обвинувачення в суді, оскільки в обвинуваченні було змінено лише посилання на висновок; в останньому обвинуваченні це була вказівка на висновок експерта №2360/2361. ОСОБА_8 стверджує, що через відсутність зміни обсягу обвинувачення та кваліфікації кримінального правопорушення, таку зміну обвинувачення прокурором 12.03.2020 слід вважати незаконною.

Також у своїх мотивах обвинувачений заперечує правомірність проведення слідчого експерименту з участю свідка ОСОБА_17 10.04.2017, оскільки один із понятих одночасно виконував роль статиста, а інший не слідкував за слідчою дією, а весь час спілкувався по телефону.

ОСОБА_8 вважає, що показання свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , а також потерпілої ОСОБА_11 є недопустимими доказами, через те, що вони не були очевидцями події та в їхніх показаннях відсутні вихідні дані , що досліджувалися експертами.

Обвинувачений заперечує правомірність встановлення стану сп`яніння за допомогою приладу DragerAlcotest 6810 через його відсутність у Державному реєстрі медичної техніки та виробів медичного призначення, які дозволені для застосування на території України. А свідоцтво про державну реєстрацію №7261/2007 щодо даного приладу втратило чинність 10.02.2015. Крім того, працівниками поліції порушено Інструкцію для використання вказаного приладу через використання його після закінчення шестимісячного терміну після останнього калібрування. ОСОБА_8 заперечує правомірність висновку лікаря про перебування в стані алкогольного сп`яніння, через доставляння його до лікарні через 3,5 години після ДТП, що є порушенням п.9 розділу ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Зважаючи на викладене, вважає висновок суду про його перебування у стані сп`яніння в момент ДТП зроблений на підставі недопустимих доказів.

Також обвинувачений заперечує проти рішення суду про стягнення з підприємства на користь потерпілої ОСОБА_11 матеріальної та моральної шкоди, яка, на його переконання, не підтверджується матеріалами кримінального провадження. Просить звернути увагу колегії суддів на заяву потерпілої ОСОБА_11 від 10.04.2017, в якій вона повідомляє про отримання матеріальної допомоги від ОСОБА_8 та у зв`язку з цим не має до нього претензій. Вважає, що оплата праці представника потерпілої має відноситися до процесуальних витрат та бути підтверджена актом виконаних робіт та не відноситься до матеріальної шкоди. Вказує, що потерпілою не надано до суду підтвердження понесених нею додатково матеріальних збитків в сумі 1398 грн. 71 коп., а квитанції, що додані до позовною заяви, неможливо ідентифікувати. Зазначає, що потерпілою не долучено до матеріалів кримінального провадження довідки лікарні, де було б зазначено про те, що ОСОБА_11 витратила власні кошти на лікування.

ОСОБА_8 стверджує, що представник потерпілої адвокат ОСОБА_12 не мала прав подавати позовну заяву, оскільки згідно наданих до суду документів відсутнє підтвердження повноважень адвоката на підписання позову, поданого в інтересах потерпілої.

Обвинувачений стверджує, що під час керування транспортним засобом, належним СТОВ «Агрофірма «Дружба» в момент ДТП він не виконував трудові обов`язки. Також вказує на не врахування судом того факту, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу була застрахована у Страховій компанії «ЕТАЛОН» на підставі полісу №АК 3301243 серії АЕ №6963638, а отже стягнення має здійснюватися із страхової компанії.

Заперечує ОСОБА_8 і доводи прокурора у його цивільному позові в інтересах держави про необхідність стягнення на користь Полтавської ОКЛ ім.Скліфосовського відшкодування витрат на стаціонарне лікування через не підтвердження фінансування лікувальним закладом лікування потерпілої. При цьому вважає прокурора неналежним суб`єктом звернення до суду з відповідним позовом.

Додає заперечення захисника в його інтересах ОСОБА_10 на ухвалу Оржицького районного суду Полтавської області від 05.01.2021 про відмову в задоволенні відводу судді ОСОБА_1 .

Захисник ОСОБА_9 просить вирок суду щодо ОСОБА_8 скасувати, а кримінальне провадження закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

На обґрунтування вимог посилається на те, що суд без належного обґрунтування не взяв до уваги висновок експерта №37 від 30.01.2018, яким встановлено відсутність в діях обвинуваченого невідповідність вимогам ПДР, які б з технічної точки зору знаходилися у причинному зв`язку з виникненням ДТП. При цьому висновки експерта ОСОБА_14 в експертизі №2360/2361, на переконання захисника, суперечать письмовим доказам, що наявні у матеріалах кримінального провадження та експертиза проведена з грубим порушенням методик експертних досліджень. Зокрема заперечує правильність розрахунку швидкості руху автомобіля ВАЗ 211010 д.н.з. НОМЕР_1 ; заперечує твердження експерта про те, що при виявленні небезпеки для руху, водій ОСОБА_8 спочатку застосував маневр вліво, а потім гальмування, що не відповідає показанням ОСОБА_8 , даними при слідчому експерименті; визначаючи відстань, безпечну для об`їзду пішоходів, експерт помилково не врахував довжину автомобіля ВАЗ 211010; заперечує висновок експерта про порушення водієм ОСОБА_8 вимог п.12.3 ПДР шляхом маневру ліворуч, позаяк у вказаному пункті зазначено про можливість об`їзду перешкоди і про будь-який маневр не йде мова; зазначає, що експертом не враховано, що на момент пригоди у зустрічному напрямку рухався автомобіль і маневр ліворуч був неможливий, а розрахунки мали б проводитися по уникнення наїзду на пішохода лише шляхом гальмування.

Захисник стверджує, що потерпіла порушила п.4.4 ПДР оскільки, рухаючись в темну пору доби по проїжджій частині, не виділила себе світлоповертальними елементами. При цьому наполягає, що в даному випадку можливість уникнути наїзду необхідно розраховувати виключно шляхом гальмування. Експертами не визначалося переднім чи заднім, лівим чи правим колесом автомобіля ВАЗ був залишений гальмівний шлях, а також не було встановлено належність осипаного скла відповідно до механічних пошкоджень автомобіля. Стверджує, що судом не враховано, що зупинковий шлях автомобіля більший, ніж відстань від передньої частини автомобіль до пішохода. Вказує на протиріччя у відповідях на питання 4 та 8-10 експертного висновку №2360/2361, а саме: в одному випадку експерт розраховує можливість об`їзду перешкоди, а в іншому - відхилення ліворуч; не було встановлено розташування ОСОБА_11 в момент первинного контакту, а саме в якому напрямку вона рухалася, а також відсутність відповідей експерта на всі питання.

Враховуючи вказані протиріччя, захисник вважає за необхідне призначити у справі комплексну комісійну судову медичну, трасологічну та автотехнічну експертизу.

Представник в інтересах цивільного відповідача Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Дружба» ОСОБА_13 просить вирок суду скасувати в частині стягнення з Товариства на користь ОСОБА_11 шкоди, завданої ушкодженням здоров`я в сумі 1398 грн. 71 коп. та моральної шкоди в сумі 80000 грн., оскільки позов був пред`явлений до неналежного відповідача. На обґрунтування вимог стверджує про неврахування судом того, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ВАЗ 211010 д.н.з. НОМЕР_1 на момент пригоди була застрахована та суд помилково не залучив до участі у кримінальному провадженні страхову компанію в якості відповідача.

Позиції учасників судового провадження.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений, захисники та представник цивільного відповідача ОСОБА_13 підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити з наведених у них підстав. Прокурор, потерпіла та представник потерпілої заперечили проти доводів скарг, вважали вирок законним та обґрунтованим, просили залишити його без змін. Прокурор в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_11 просив скасувати вирок та призначити новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

Мотиви суду.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції не у повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація вчиненого за ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження - є правильним, оскільки ґрунтується на зібраних під час досудового розслідування та перевірених у суді належних та допустимих доказах.

Всупереч доводам апеляційних скарг сторонни захисту вина обвинуваченого доведена зокрема такими доказами: показаннями потерпілої ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_20 , ОСОБА_22 , протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 10.03.2017, висновком судово-медичної експертизи потерпілої ОСОБА_11 від 19.04.2017 №82 яким встановлені тяжкі тілесні ушкодження небезпечні в момент їх спричинення; подорожнім листком службового автомобіля ВАЗ 2 де зазначено про виконання ОСОБА_8 завдань службові роз`їзди; протоколом проведення слідчого експерименту з участю потерпілої ОСОБА_17 та висновком судово-автотехнічної експертизи №184 від 19.04.2017 за результатами вказаної слідчої дії, яким встановлено невідповідність в діях водія вимогам п.12.3 ПДР, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням ДТП; протоколом огляду автомобіля від 04.09.2017, яким встановлено відсутність правого дзеркала бокового виду та інші ушкодження з правої сторони автомобіля; протоколом проведення слідчого експерименту з участю обвинуваченого ОСОБА_8 від 25.12.2017; висновком комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №2360/2361 від 07.05.2019, яким також встановлено невідповідність дій водія ОСОБА_8 вимогам п.12.3 та 13.3. ПДР, які знаходяться у причинному зв`язку з ДТП.

Визнаючи неналежним доказом висновок експерта №37 від 30.01.2018 суд зазначив, що встановлені ним обставини повністю спростовуються іншими доказами по справі, зокрема висновком комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи від 07.05.2019 року № 2360/2361. Саме зазначеному висновку суд надав перевагу, оскільки саме зазначена експертиза, на переконання суду, повністю усунула суперечності в оцінці дій водія ОСОБА_8 , які малися у висновках судової автотехнічної експертизи від 19.04.2017 № 184 та автотехнічної експертизи від 30.01.2018 № 37. Суд врахував, що вихідні дані для проведення комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи надавала і сторона захисту, тому вони також були враховані експертом в ході проведення комплексної експертизи. Також при наданні переваги висновку комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи суд зазначив таке: допитаний в судовому засіданні експерт пояснив, що експертне дослідження проводив об`єктивно, швидкість автомобіля він визначав мінімальну і при цьому віднімав базу автомобіля.

Обставину контактування правої передньої частини автомобіля з потерпілою визначав на підставі зруйнованого правого дзеркала та розбитого лобового скла. Відстань до зустрічного транспортного засобу визначав на підставі даних слідчого експерименту. Крім того, сліди гальмування залишені після наїзду, отже автомобіль міг маневрувати. Якщо і врахувати базу автомобіля, то висновки не змінилися б, тим більше, що швидкість автомобіля у вихідних даних була вказана 60 км/год.

На підтвердження своїх висновків суд також зазначив наступне:

1.Сторона захисту не наддала жодного доказу необ`єктивності експерта і по справі загалом такі докази відсутні, відводів експерту не заявлялося. Отже, експертне дослідження проведено об`єктивно.

2. Проведені експертом розрахунки не суперечать вимогам методичних підходів, викладених у методичній літературі, дослідження наїзду транспортного засобу на пішохода проводилося із застосуванням методик внесених в Реєстр методик проведення судових експертиз. Експерт відповідно вимогам методичних розрахунків від довжини сліду гальмування передніх коліс відняв базу автомобіля чим зменшив розрахункову швидкість. Крім того, віднімання бази автомобіля має наслідком похибку не більше 5 км/год як пояснив експерт в судовому засіданні і на його висновки це не впливає. До того ж зіткнення відбулося передньою частиною автомобіля як пояснив сам обвинувачений, що також свідчить про відсутність необхідності віднімати базу автомобіля та про об`єктивність висновку експерта. Також суд вважає зазначені сумніви у швидкості автомобіля несуттєвими з огляду на висновок експерта про можливість уникнення наїзду на пішохода шляхом маневрування (об`їзду).

3.Сумнівність, на думку обвинуваченого та його адвокатів, висновку експерта відносно того, що слід гальмування, зафіксований на схемі місця ДТП належить правому передньому колесу автомобіля ВАЗ-211010, є безпідставною, адже підтверджується зібраними по справі доказами згідно яких встановлено, що осип скла відбувся внаслідок пошкодження правого дзеркала та правої половини вітрового скла автомобіля. Крім того, сам обвинувачений пояснив, що місце наїзду на пішохода знаходиться на відстані 1,5 м. від правого краю проїжджої частини. Також експертом на підставі матеріалів справи і вихідних даних було встановлено, що зафіксований на схемі слід є слідом автомобіля, яким керував обвинувачений, та встановлено якими колесами автомобіля залишений слід.

4. Розрахунки експерта щодо визначення відстані необхідної для безпечного об`їзду пішохода, на думку суду є правильними, оскільки відстань до зустрічного транспортного засобу експерт визначав на підставі даних слідчого експерименту за участі обвинуваченого. Враховуючи відстань до зустрічного автомобіля та швидкість автомобіля обвинуваченого і навіть враховуючи визначену обвинуваченим відстань для маневру автомобіля, не врахування як на те посилається сторона захисту експертом довжини автомобіля не змінює суттєво висновки експерта тим більше, що сліди гальмування залишені після наїзду, тобто автомобіль міг маневрувати.

5. Висновок експерта про наявність у водія технічної можливості уникнути наїзду на пішохода шляхом маневру ліворуч зроблено на підставі вихідних даних та слідчого експерименту. Як вбачається з мотивувальної частини висновку експерта, останній взяв до уваги наявність руху в зустрічному напрямку іншого автомобіля про що пояснив і в судовому засіданні. Згідно п. 12.3 ПДР у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. Експерт провів розрахунки по уникненню наїзду на пішохода шляхом об`їзду перешкоди та зробив свої висновки, що відповідає Закону України «Про судову експертизу», тобто висновок є обгрунтованим.

Таким чином, суд дійшов висновку, що викладені в поясненнях обвинуваченого обставини щодо неможливості уникнення наїзду повністю спростовуються доказами по справі, зокрема висновком комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи від 07.05.2019 № 2360/2361, висновком судової автотехнічної експертизи від 19.04.2017 № 184 та іншими доказами в сукупності.

Суд апеляційної інстанції погоджується із таким висновком суду першої інстанції на підставі наступного.

Так, колегією суддів за клопотанням сторони захисту було проведено одночасний допит експертів ОСОБА_16 , який надавав висновок №37 та ОСОБА_14 , який надавав висновок №2360/2361.

Експерт ОСОБА_16 повідомив, що вихідні дані для проведення експертизи він брав із ухвали суду від 19.01.2018, якою було призначено судову автотехнічну експертизу та в якій були наведені показання обвинуваченого. Виходячи з тих показань, експерт вважає, що в діях ОСОБА_8 відсутні будь-які порушення вимог ПДР, які знаходяться у причинному зв`язку з виникненням пригоди. Експерт вказав, що він не проводив аналіз всіх матеріалів кримінального провадження, оскільки вважає, що він як експерт має брати до уваги лише ті вихідні дані, які зазначені в ухвалі суду. Зокрема, ним не проводився порівняльний аналіз фактів, зазначених в ухвалі з протоколом огляду місця події, протоколом проведення слідчого експерименту з участю обвинуваченого та з іншими матеріалами кримінального провадження. Крім того, він досліджував можливість водія ОСОБА_8 уникнути ДТП лише шляхом гальмування.

У суді апеляційної інстанції експерт ОСОБА_14 повідомив, що він досліджував всі матеріали кримінального провадження, співставляв показання обвинуваченого, надані ним під час слідчого експерименту з його участю з протоколом огляду місця пригоди, протоколом огляду автомобіля та іншими доказами. Даючи відповідь на питання про можливість водія ОСОБА_8 уникнути ДТП, експерт досліджував застосування водієм як гальмування, так і безпечного об`їзду перешкоди. Зважаючи на всі обставини, експерт дійшов переконання, що у ОСОБА_8 була можливість об`їхати перешкоду, шляхом виконання маневру ліворуч. Обстановка на місці події, швидкість автомобіля ВАЗ 211010, видимість, тощо сприяли виконанню маневру ліворуч ОСОБА_8 для безпечного об`їзду пішохода.

Учасникам судового провадження було створено умови для можливості поставити додаткові запитання експерту ОСОБА_14 , чим вони скористалися у повному обсязі. Зокрема, відповідаючи на запитання захисника ОСОБА_9 експерт зазначив, що вихідні дані про належність сліду гальмування правому колесу автомобіля ВАЗ 211010 під керуванням ОСОБА_8 ним було взято із ухвали суду від 04.02.2019, де було зазначено, що сліди гальмування, які зафіксовані на схемі до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, довжиною 13,4 м залишені колесами передньої осі автомобіля ВАЗ 211010 - з протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди.

Колегія суддів звертає увагу на те, що вказані вихідні дані були узгоджені судом у судовому засіданні та за його результатами постановлена вказана ухвала. Учасники судового провадження у своїх апеляційних скаргах не заперечували правильність та обґрунтованість даної ухвали суду.

У своїх відповідях експерт наполягав, що ОСОБА_8 загальмував вже після наїзду на пішохода, оскільки сліди гальмування були після осипу скла. Крім того, коли авто ВАЗ 211010 гальмує, передні колеса блокуються і вже після цього водій не може зробити маневр, у даному випадку ліворуч. ОСОБА_14 зазначив, що маневр можливо виконувати при невеликому сповільненні до повного блокування коліс. Оскільки згідно протоколу огляду транспортного засобу було відсутнє дзеркало бокового виду та протитуманна фара, експерт зробив висновок, що осип скла, виявлений на проїжджій частині на місці ДТП належить автомобілю ВАЗ 211010 д.н.з. НОМЕР_1 .

Аналізуючи такі показання експерта, колегія суддів вважає, що обвинувачений ОСОБА_8 під час слідчого експерименту надавав неправдиві показання щодо черговості гальмування та здійснення маневру ліворуч для об`їзду перешкоди у вигляді пішохода ОСОБА_11 .

Так, ОСОБА_8 стверджує, що спочатку загальмував, а тоді почав об`їзд перешкоди, проте такі показання не узгоджуються із слідовою інформацією, залишеною на місці пригоди. Зокрема сліди гальмування наявні після осипу скла, отже обвинувачений почав гальмувати після зіткнення із пішоходом.

У колегії суддів немає сумніві щодо того, що осип скла був із автомобіля ВАЗ 211010 д.н.з. НОМЕР_1 . Відповідно до протоколу огляду транспортного засобу від 04.09.2017 встановлено, що на автомобілі відсутнє праве дзеркало бокового виду, відсутні протитуманні фари, пошкоджений правий передні поворотник та інші. Хоча сторона захисту і вказує на те, що осип скла не вилучався та не досліджувався, а тому твердження, що виявлене на місці пригоди скло належить автомобілю ВАЗ 211010 вважають припущенням.

На спростування цього судження слід зазначити, що хоча захист і заперечує даний факт, проте одночасно не наводить того факту, що автомобіль ВАЗ 211010 д.н.з. НОМЕР_1 до зіткнення із пішоходом ОСОБА_11 вже мав описані у протоколі ушкодження, зокрема і скляних його частин з правої сторони автомобіля. ОСОБА_8 протягом досудового і судового слідства жодного разу не зауважив, що 10.03.2017 о 20.00 год. він керував автомобілем ВАЗ 211010 д.н.з. НОМЕР_1 , у якого було відсутнє праве бокове дзеркало, правий покажчик повороту та протитуманні фари. Через це, твердження сторони захисту про відсутність доказів належності осипу скла на місці пригоди даному автомобіля є безпідставними.

Відповідаючи на запитання захисника, експерт ОСОБА_14 вказав, що небезпека для водія ОСОБА_8 виникла в момент появи пішохода на смузі руху. Визначаючи відстань, безпечну для об`їзду пішоходів, експерт дійсно відняв базу автомобіля від довжини сліду гальмування, оскільки у методичних роз`ясненнях вказано про необхідність віднімати у разі здійснення наїзду передніми колесами. Експерт наголосив, що якби водій ОСОБА_8 спочатку загальмував, він не мав би альтернативи для об`їзду перешкоди, оскільки колеса його автомобіля були б заблоковані. Проте, обвинувачений застосував маневр - один із передбачених п.12.3 видів уникнення наїзду на перешкоду, тому експерт дійшов висновку, що ОСОБА_8 міг уникнути наїзду. ОСОБА_14 вважає, що сторона захисту намагається підмінити поняття, вказуючи на порушення у мотивах експертного висновку №2360/2361 про вказівку на маневр ліворуч, позаяк у п.12.3 йдеться про об`їзд перешкоди. Експерт стверджує, що для здійснення об`їзду спочатку необхідно зробити маневр і в даному випадку не мало б значення факт повернення на свою смугу руху водієм ВАЗ 211010. Неспроможними вважає показання ОСОБА_8 щодо неможливості зробити маневр через наявність зустрічного транспортного засобу. Так, для маневру водієві необхідно було проїхати 30 м відстані шляху, а відповідно до протоколу слідчого експерименту з участю ОСОБА_8 , відстань від місця коли водій побачив перешкоду та до зустрічного транспорту була 300 м, що є більш ніж достатньою для безпечного об`їзду перешкоди.

Таким чином, суд першої інстанції правильно не врахував висновок експерта №37, оскільки він не ґрунтується на всіх матеріалах кримінального провадження в їх сукупності.

Оскільки суперечності між висновками експертів №37 та №2360/2361 були усунуті під час одночасного допиту експертів, колегія суддів не вбачає підстав для призначення комплексної комісійної судової-медичної, трасологічної та автотехнічної експертизи. А отже суд також правильно відмовив стороні захисту у її проведенні.

Судом також правильно враховано як доказ висновок експерта №184 від 19.04.2017, оскільки він не суперечить матеріалам кримінального провадження та узгоджується із висновком експерта №2360/2361 від 07.05.2019.

Безпідставними доводи сторони захисту про порушення потерпілою вимог п.4.4 ПДР про не виділення себе світлоповертальними предметами, адже у цьому разі були б і інші розрахунки можливості чи неможливості уникнення наїзду на пішохода. Судом правильно було встановлено, що в момент первинного контакту потерпіла рухалася у попутному напрямку із автомобілем ВАЗ 211010 д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджено показаннями самої потерпілої та свідка ОСОБА_17 , а отже сумніві у тому яким чином ОСОБА_11 була розташована відносно автомобіля у момент первинного контакту у колегії суддів немає.

Немає підстав вважати, що експерт ОСОБА_14 надав свій висновок під впливом прокурора ОСОБА_15 , оскільки таке твердження ґрунтується лише на факті проживання людей в одному місті. Також надмірна емоційність прокурора у судовому засіданні не свідчить про вплив прокурора на висновок експерта. Інших даних на підтвердження такого твердження сторона захисту не наводить.

Під час допиту в суді першої інстанції експерт ОСОБА_14 не надав відповіді лише на одне запитання, вказавши що воно не входить до його компетенції, а відноситься до судово-медичних запитань.

Твердження ОСОБА_8 про те, що суд безпідставно задовольнив клопотання представника потерпілої про призначення у справі комплексної судово-медичної, автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи експертам Полтавського відділення Харківського НДІСЕ ім. проф. М.С. Бокаріуса, позаяк перед цим відмовив у задоволенні такого ж клопотання прокурора, по суті змінивши свою позицію - не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження, в якому відсутні як вищеозначене клопотання прокурора, так і ухвала суду за результатами його розгляду, яка в даному випадку має обов`язково бути.

Твердження сторони захисту про те, що суд до виходу в нарадчу кімнату для ухвалення вироку частково надав оцінку доказів, зокрема висновку експерта №37 від 30.01.2018, спростовано матеріалами кримінального провадження, зокрема у своїй ухвалі від 23.11.2018, відмовляючи представнику потерпілої у визнанні недопустимим доказом вказаного висновку, суд зазначив наступне: оглядом висновку експерта встановлено, що його форма не порушена, мається підпис експерта та відповідна мотивувальна та резолютивна частини. При цьому суд не оцінював самі відповіді на поставлені перед експертом запитання, а тому немає підстав стверджувати про проведення ним оцінки доказу всупереч процедурі, виписаній у КПК.

Із досліджених колегією суддів додатків до апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_8 вважає безпідставним відмову у задоволенні відводу головуючому судді ОСОБА_1 . При цьому значна частина доводів апеляційної скарги обвинуваченого за змістом аналогічна його заяві про відвід головуючого у справі.

Відповідно до ст.75 встановлено обставини, що виключають участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні.

1. Слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні:

1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;

2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;

3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;

5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

2. У складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою.

Будь-яких обставин, визначених ст. 75 КПК України сторона захисту не навела. Натомість в обґрунтування своєї заяви про відвід фактично висловила свою незгоду із ухваленими головуючим по справі рішенням, в межа його дискреційних повноважень, а тому судове рішення від 05.01.2021 про відмову у задоволенні відводу судді ОСОБА_1 колегія суддів вважає правильним та не вбачає порушень права на захист ОСОБА_8 .

Відповідно до ч.1 ст.338 КПК України з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.

Прокурор в межах своїх повноважень, визначених ч.1 ст.338 КПК, встановивши, що вихідні дані для проведення судової автотехнічної експертизи №184 від 19.04.2017, висновки якої лягли в основу обвинувального акту щодо ОСОБА_8 , були отриманні під час слідчого експерименту з участю свідка ОСОБА_17 , та яка в ході допиту її в суді першої інстанції пояснила, що не бачила моменту ДТП, а пояснення надавала лише про наслідки пригоди. Цілком обґрунтовано вніс зміни до обвинувального акту, в якому вказав, на його думку, достовірний висновок експерта №2360/2361, який наданий експертом за результатами слідчого експерименту з участю обвинуваченого ОСОБА_8 , отже твердження сторони захисту про те, що прокурор не мав права змінювати обвинувачення в суді - не ґрунтується на вимогах кримінально-процесуального закону.

Під час слідчого експерименту з участю свідка ОСОБА_17 було частково встановлено картину пригоди, зокрема її наслідки, а також напрямок руху пішоходів та їхнього розташування на проїжджій частині, через це колегія суддів не вбачає підстав для визнання вказаного доказу недопустимим через його неповноту, оскільки свідок повідомила саме те, що їй було відомо.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно ч.1 ст.95 КПК України показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Потерпіла та свідки надали суду показання про відомі їм обставини у кримінальному провадженні і оскільки вони не бачили момент ДТП, проте посвідчили інші обставини, які у сукупності із письмовими доказами доводять вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Тому доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про необхідність визнати показання всіх свідків та потерпілої недопустимими доказами через те, що у них відсутні вихідні дані для експертного дослідження на предмет відповідності дій обвинуваченого вимогам ПДР в момент ДТП, колегія суддів вважає надуманими.

Не мають також жодного законного підґрунтя доводи апеляційної скарги про те, що прилад «Drager Alcotest 6810», за допомогою якого здійснювався огляд на стан сп`яніння ОСОБА_8 , не відноситься до числа дозволених для застосування газоаналізаторів на території України та з порушенням періоду калібрування.

Так всі види газоаналізаторів Drager Alcotest зареєстровані та внесені до Державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення згідно з переліком, затвердженим наказом державної служби України з лікарських засобів від 29 грудня 2014 року № 1529, що свідчить про правомірність використання приладу Драгер «Alcotest 6810» працівниками поліції та медичними працівниками під час виконання своїх службових обов`язків.

Законом України «Про метрологію, метрологічну діяльність», який набрав чинності 01.01.2016, засоби вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології, є законодавчо регульованими засобами вимірювальної техніки. До таких засобів вимірювальної техніки відносяться і вимірювачі вмісту алкоголю в крові в повітрі, що видихається.

Згідно сертифіката затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 01.09.2014 Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобів вимірювальної техніки - Газоаналізатори (алкотестери) виробництва компанії Drager Safety AG & Co. KGaA Німеччина.

При цьому згідно роз`яснень Державного підприємства «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» від 04.04.2017 газоаналізатори (алкотестери) виробництва компанії Drager Safety AG & Co. KGaA Німеччина що вже перебувають в експлуатації, можуть експлуатуватись і надалі за умови своєчасного проведення їх періодичної повірки та повірки після ремонту. Міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки «Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі що видихається» встановлено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 № 1747 і становить 1 рік.

Також з роз`яснень ДП «Укрметртестстандарт» від 22.09.2016 вбачається, що максимальний інтервал між операціями градуювання газоаналізатора «Drager Alcotest 6810» встановлено 12 місяців.

З наданого органом досудового розслідування чек тесту вбачається, що прилад «Drager Alcotest 6810» № НОМЕР_2 пройшов калібрування 22.03.2016 та станом на 10.03.2017, на момент проведення огляду ОСОБА_8 на стан алкогольного сп`яніння, відповідав пред`явленим до нього вимогам.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 та представника цивільного відповідача ОСОБА_13 про неправильне вирішення судом першої інстанції цивільного позову потерпілого колегія суддів вважає обґрунтованими.

За змістом приписів ст.ст.55, 124 Конституції України права і свободи людини та громадянина захищаються судом; юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

У ч.2 ст.127 КПК України визначено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

На підставі ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Під час вирішення цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а також визначити порядок її відшкодування.

Однак, місцевий суд зазначених вище вимог закону не дотримався.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, представник потерпілої ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_12 з метою відшкодування заподіяної внаслідок учинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, моральної шкоди в сумі 150 000 гривень та матеріальної шкоди в сумі 4398 грн. 71 коп. звернулася з цивільним позовом до СТОВ «Агрофірма «Дружба», як до власника дрежела підвищеної небезпеки. (т.1 а.п.45-46).

У ході судового розгляду в суд першої інстанції до матеріалів прави було долучено договір (поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/6876803, укладений між СТОВ «Агрофірма «Дружба» та Страховою компанією «Еталон» згідно з яким СК «Еталон» застраховано автомобіль ВАЗ 211010, н.з. НОМЕР_1 , і цей договір на момент ДТП був чинний. За його ж змістом у разі настання страхового випадку страхова компанія зобов`язується здійснити виплату страхового відшкодування, зокрема за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілого, зі встановленим лімітом у сумі 100 000 гривень.

На підставі ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю (в тому числі, моральну шкоду), майну третьої особи.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176 цс 18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Згідно зі ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок із виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених ст.37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Усупереч викладеному вище, незважаючи на встановлення того факту, що на момент вчинення кримінального правопорушення цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу було застраховано в СК «Еталон» та був чинним поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, місцевий суд не залучив дану страхову компанію до розгляду провадження як співвідповідача, внаслідок чого дійшов передчасного висновку про стягнення всього розміру заподіяної ОСОБА_11 матеріальної, моральної шкоди виключно з СТОВ «Агрофірма «Дружба» як власника застрахованого транспортного засобу.

Аналогічний підхід застосовано в постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06 вересня 2022 року у справі №363/5439/19 (провадження (№51-5800км21), 04 листопада 2021 року у справі №496/2442/18 (провадження №51-1354км21), 06 жовтня 2021 року у справі №310/7407/19 (провадження №51-2472км21), 18 грудня 2019 року у справі № 292/887/17 (провадження № 51-4095км19), 25 червня 2019 року у справі №450/2242/15-к (провадження №51-8932км18).

Таким чином, оскаржуваний вирок у частині вирішенні цивільного позову представника потерпілого не відповідає вимогам законності й обгрунтованості, через це в зазначеній частині підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням допущених місцевим судом істотних порушень вимог процесуального закону оцінка доводів апеляційної скарги ОСОБА_8 , які зводяться до необґрунтованості та надмірної захищеності розміру стягнутої з нього розміру матеріальної та моральної шкоди, а також неповноважність представника підписувати цивільний позов, не надається, оскільки така оцінка можлива лише після усунення вказаних вище порушень.

Під час нового розгляду необхідно врахувати наведене вище, ретельно перевірити доводи учасників судового провадження з приводу вирішення цивільного спору потерпілої, зокрема з урахуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176 цс 18), провести судовий розгляд відповідно до положень процесуального закону, за наслідком якого ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, належним чином умотивувавши свої висновки.

Є безпідставними доводи ОСОБА_8 про те, що прокурор є неналежним суб`єктом звернення до суду з позовом в інтересах Полтавської обласної клінічної лікарні ім. М.В. Скліфосовського та витрати лікарні є непідтвердженими.

Так, у п. 12 ч. 2 ст. 36 КПК України визначено, що прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений пред`являти цивільний позов в інтересах держави та громадян, які через фізичний стан чи матеріальне становище, недосягнення повноліття, похилий вік, недієздатність або обмежену дієздатність неспроможні самостійно захистити свої права, у порядку, передбаченому цим Кодексом та законом.

Згідно із положенннями ч. 3 ст. 128 КПК України цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором.

Так судом було встановлено, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_8 , ОСОБА_11 було спричинено тілесні ушкодження, через що вона вимушена була проходити лікування у Полтавській обласній клінічній лікарні ім. М.В. Скліфосовського.

Згідно з довідкою-розрахунком від 05.04.2017 № 04-03/1032 (т. 1 а.м.п. 152) вартість лікування ОСОБА_11 за період її знаходження в нейрохірургічному відділенні з 11.03.2017 по 23.03.2017 (всього 12 л/днів) склала 6025,08 грн. та Полтавською обласною клінічною лікарнею ім. М.В. Скліфосовського було зазначено реквізити для здійснення оплати понесених витрат.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 89 Бюджетного кодексу України (в ред. що діяв станом на момент лікування потерпілої) до видатків, які здійснюються з районних бюджетів, належать видатки на амбулаторно-поліклінічну та стаціонарну допомогу, тобто в даному випадку лікарня понесла матеріальні витрати.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат" № 11 від 07.07.1995 питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з "Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України N 545 ( 545-93-п ) від 16 липня 1993 року, яким визначено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу. Кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування особи потерпілої від злочину, за винятком випадку завдання такої шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства чи тяжкої образи з боку потерпілого, підлягають відшкодуванню особою, яка вчинила злочин, у розмірі фактичних витрат.

Таким чином витрати на лікування ОСОБА_11 в медичному закладі є підтвердженими, а прокурором належним чином мотивовано підстави звернення з цивільним позовом в інтересах Полтавської обласної клінічної лікарні ім. М.В. Скліфосовського.

Поряд із цим, враховуючи надані медичним закладом документи слід відзначити, що посадові особи Полтавської обласної клінічної лікарні ім. М.В. Скліфосовського були обізнані про заподіяну шкоду місцевому бюджету, а отже і державним інтересам, внаслідок вчиненого злочину.

Проте самостійно до суду із позовом не зверталися та не вживали заходів щодо поновлення порушених прав, через що прокурор мав законні підстави для звернення до суду із цивільним позовом задля недопущення зволікання із захистом інтересів держави.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (далі Постанова Пленуму №7) зазначено про те, що, досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вказані вимоги закону та роз`яснення Постанови Пленуму №7, зокрема врахував тяжкість вчиненого злочину, характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, конкретні обставини справи, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не притягувався до адміністративної відповідальності, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, характеризується позитивно, вину не визнав, шкоду не відшкодував, має на утримання неповнолітніх дітей. Також судом враховано відсутність обставин, що пом`якшують покарання та обставиною, що обтяжує покарання суд визнав вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Судом було ухвалено рішення про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з іспитовим строком .

Колегія суддів звертає увагу на те, що суд помилково звільнив обвинуваченого від відбування і додаткового покарання, однак стороною захисту не було подано апеляційні скарги з цього питання, а колегія суддів позбавлена можливості вийти за межі апеляційних скарг, якщо це погіршує становище обвинуваченого.

Слід зазначити, що на момент вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 ст. 75 КК України не мала застереження про неможливість її застосування до особи засудженої за порушення правил безпеки дорожнього руху, які керували транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння, а тому застосування положень ст. 75 КК України до ОСОБА_8 є правильним.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги представника СТОВ «Агрофірма «Дружба» та відмову у задоволенні апеляційних скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника в його інтересах адвоката ОСОБА_23 .

Керуючись ст. ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , в його інтересах захисника - адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника цивільного відповідача Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Дружба» в особі директора ОСОБА_13 задовольнити.

Вирок Оржицького районного суду Полтавської області від 05 березня 2021 року щодо ОСОБА_8 в частині часткового задоволення цивільного позову ОСОБА_11 та стягнення із СТОВ «Агрофірма «Дружба» на користь ОСОБА_11 шкоду, завдану ушкодженням здоров`я та моральну шкоду скасувати та призначити новий розгляд в порядку цивільного судочинства у суді першої інстанції.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4