ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3742/22 Справа № 201/7759/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000095 від 21.01.2020 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2022 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України,
за участю:
секретаря ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_7 , -
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2022 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 строком по 09.12.2022, включно.
Мотивуючи ухвалене рішення, суд, врахувавши характер інкримінованих обвинуваченому злочинів, за один з яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, з конфіскацією майна, у разі визнання його винуватим, та дійшов висновку, що ризики передбачені ст. 177 КПК України продовжують існувати, зокрема, що перебуваючи на волі обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому провадженні, перешкоджати провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальні правопорушення, у яких обвинувачується. До того ж, суд врахував особу обвинуваченого, який не працює, постійного джерела доходу не має, міцні соціальні зв`язки у нього відсутні, є раніше неодноразово судимим за вчинення умисних тяжких злочинів, судимість за вчинення яких у встановленому законом порядку не знята і не погашена, тому дійшов висновку, що інший більш м`який запобіжний захід, не зможе забезпечити виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, а також запобігти зазначеним вище ризикам.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, обвинувачений ОСОБА_5 звернувся до суду з апеляційною скаргою, поза межами процесуального строку на апеляційне оскарження судового рішення, просить поновити пропущений строк, ухвалу скасувати та постановити нову, якою обрати щодо нього більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, або визначити заставу у провадженні.
Обґрунтовуючи доводи пропуску строку на оскарження ухвали, обвинувачений зазначає, що 11.10.2022 не приймав участь у судовому розгляді, оскільки був видалений із зали судового засідання, а копію цього рішення він отримав лише 08.11.2022, що об`єктивно унеможливлювало підготування апеляційної скарги в строки, передбачені КПК України, тому просить визнати поважними причини пропуску строку та поновити його.

Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги, ОСОБА_5 зазначає, що ухвала суду першої інстанції, є такою, що не відповідає повноті судового розгляду, а викладені в оскаржуваному рішенні висновки суду не відповідають фактичним обставинам провадження. Апелянт вказує, що стороною обвинувачення не доведено його причетність до злочинів, які йому інкримінуються, а ризики, на які посилається прокурор, є необґрунтованими та нічим не підтверджуються. Разом з цим, зауважує, що місцевим судом не було належним чином проведено аналіз всіх ризиків, визначених у ст. 177 КПК України, та не розглянуто питання щодо застосування більш м`яких запобіжних заходів, зокрема, таких, як цілодобовий домашній арешт, особисте зобв`язання або альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави. Окрім того, обвинувачений наголошує, що суд не врахував те, що він має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, тому, на переконання апелянта, ухвала підлягає скасуванню, а до нього може бути застосований більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.

Заслухавши суддю-доповідача, думку участників провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Згідно з вимогами п. 2 ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, - протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Вирішуючи питання про необхідність поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали, колегія суддів виходить з того, що обвинувачений повний текст цього рішення отримав лише 08.11.2022, тоді як матеріали провадження не містять відомостей про направлення копії ухвали апелянту. За таких обставин, суд вважає поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали та, з метою доступу до правосуддя, вважає, що його слід поновити.
Розглядаючи апеляційну скаргу по сути, суд апеляційної інстанції зазначає таке.
У відповідності з вимогами ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно зі ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Частиною 5 статті 199 КПК України, передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Цих вимог кримінального процесуального закону, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 суд першої інстанції дотримався в повній мірі.
Апеляційним судом встановлено, що в провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000095 від 21.01.2020 щодо ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України.
На стадії досудового розслідування 18.02.2020 ОСОБА_5 обрано запобіжний заходу у вигляді тримання під вартою, який було продовжено, останній раз оскаржуваною ухвалою від 11.10.2022.
Апеляційний суд вважає, що на час розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.
Також, у відповідності до ст. 178 КПК України, суд першої інстанції врахував тяжкість злочинів, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_5 , за один з яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років з конфіскацією майна, особу обвинуваченого, який міцних соціальних зв`язків не має, не працює, постійне джерело доходу відсутнє, раніше неодноразово судимого за вчинення умисних тяжких злочинів проти власності, та злочинів проти життя та здоров`я, судимість за вчинення яких у встановленому законом порядку не знята і не погашена, й дійшов висновку, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема те, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, продовжують існувати, внаслідок чого є необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Ці висновки узгоджуються із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Враховуючи викладене, висновки суду про те, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є обґрунтованими.
Разом з цим, доводи скарги обвинуваченого про те, що ризики у провадженні є недоведеними, не заслуговують на увагу, оскільки ризики, вказані в ухвалі судом встановлені та підтверджуються наявними доказами, відповідно до яких, ці ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Отже, суд ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.
Разом з цим, апеляційний суд не убачає підстав для застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту або особистого зобов`язання, з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі обвинуваченого.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, та те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Доводи апеляційної обвинуваченого скарги про наявність в нього місцних соціальних зв`зків та постійного місця проживання, не спростовують обґрунтовані у клопотанні прокурора об`єктивно існуючі у провадженні ризики та не можуть бути достатніми стримуючими факторами її належної процесуальної поведінки.
Окрім того, враховуючи, шо ОСОБА_5 обвинувачується зокрема у вчиненні злочинів, які поєднанні з насильством, суд, у відповідності до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, обґрунтовано не визначив обвинуваченому розмір застави.
Водночас, враховуючи те, що на цей час, судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення й судовий розгляд триває, а також положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів вважає за необхідне, звернути увагу суду на необхідність дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжити термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є вмотивованим і обґрунтованим, та ухвалене у відповідності до вимог кримінального процесуального закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не убачає підстав для задоволення апеляційних скарг.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 422-1 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали, задовольнити.
Поновити обвинуваченому ОСОБА_5 пропущений процесуальний строк на оскарження ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2022 року.
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2022 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і окремому оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4