Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/2378/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2023 року м. Олевськ

Слідчий суддя Олевського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 розглянувши в судовому засіданні клопотання представника володільця майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді звернувся адвокат ОСОБА_4 , який діє в інтересах володільця тимчасово вилученого майна ОСОБА_3 , з клопотанням про скасування арешту майна. У поданому клопотанні адвокат ОСОБА_4 просить скасувати арешт транспортного засобу автомобіля марки ЗИЛ 131, державний номерний знак НОМЕР_1 та напівпричепу без державного номерного знаку, який накладений відповідно до ухвали слідчого судді Олевського районного суду Житомирської області від 13.12.2022 року, а також повернути автомобіль марки ЗИЛ 131, державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом без державного номерного знаку ОСОБА_3 .

На обґрунтування клопотання зазначає, що СВ відділення поліції № 2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000169 від 04.12.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України. Ухвалою слідчого судді Олевського районного суду Житомирської області від 13.12.2022 року накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме автомобіль марки ЗИЛ 131, державний номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом без державного номерного знаку та лісопродукцію породи сосна, довжиною близько 6 метрів, у кількості 38 сортиментів різного діаметру, об`ємом близько 8 м.куб. Проте, з матеріалів кримінального провадження не вбачається, що відносно майна на яке накладено арешт існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Як свідчать матеріали кримінального провадження стосовно володільця майна ОСОБА_3 кримінальне провадження органом досудового розслідування не здійснюється та йому не повідомлялось про підозру у вчиненні будь-яких кримінальних правопорушень, хоча з дати внесення відомостей до ЄРДР пройшло більше трьох місяців. ОСОБА_3 не є обвинуваченим або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Враховуючи що з тимчасово вилученим майном, зокрема з автомобілем марки ЗИЛ 131, державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом без державного номерного знаку на даний час проведені всі необхідні слідчі дії та оскільки зазначений транспортний засіб використовується заявником в домашньому підсобному господарстві, на думку адвоката ОСОБА_4 , наразі відсутня потреба в перебуванні майна під арештом.

Від представника володільця майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 надійшло клопотання з проханням розглядати подане ним клопотання без його участі та участі володільця майна ОСОБА_3 . Клопотання підтримують повністю та просять його задоволити.

Від прокурора ОСОБА_5 надійшла письмова заява з проханням розглядати клопотання про скасування арешту майна без його участі та відмовити в задоволенні клопотання.

Слідчий ОСОБА_6 до суду надав письмову заяву з проханням клопотання про скасування арешту майна розглядати без його участі, проти вимог клопотання заперечує та просить відмовити в його задоволенні.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Оскільки учасники судового розгляду, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду клопотання, в судове засідання не з`явилися, письмових заяв про відкладення розгляду клопотання не надали, клопотання має бути розглянуто у відсутності зазначених осіб, відповідно до вимог ч. 4 ст. 107 КПК України без фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання, додані до нього докази, дійшов наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою слідчого судді Олевського районного суду Житомирської області від 13.12.2022 року клопотання слідчого СВ відділення поліції № 2 Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0000169 від 04.12.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення,передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України задоволено. Накладено арешт на майно, вилучене в ході огляду місця події 04.12.2022 року, а саме: автомобіль марки ЗИЛ 131, державний номерний знак НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_8 , з напівпричепом без державного номерного знаку, які були зупинені під керуванням ОСОБА_3 шляхом тимчасового позбавлення права користувача ОСОБА_3 та власника ОСОБА_8 на користування, відчуження та розпорядження вказаним майном, а також лісопродукцію породи сосна, довжиною близько 6 метрів, у кількості 38 сортиментів різного діаметру, об`ємом близько 8 м.куб. шляхом тимчасового позбавлення права ОСОБА_3 на користування, відчуження та розпорядження вказаним майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Із аналізу наведеної норми вбачається, що при розгляді клопотання про скасування арешту майна слідчий суддя з урахуванням наданих доказів має з`ясувати питання обґрунтованості арешту, накладеного з тих чи інших підстав, визначених у ч. 2 ст. 170 КПК України, а також доцільність подальшого застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Отже, прийняття рішення про скасування арешту майна за клопотанням вищенаведених осіб можливе за таких умов:

- вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба;

- вони доведуть, що арешт накладено необґрунтовано.

Обґрунтованість арешту обумовлюється наявністю підстав для накладення арешту; дотриманням законодавчих приписів при вирішенні питання про арешт; співвідношенням майна, на яке накладено арешт, з заявленою у клопотанні метою; зв`язком майна з обставинами, що розслідуються (крім конфіскації та відшкодування шкоди); обґрунтованістю належності майна певній особі (особливо після обшуку); належним мотивуванням застосованого заходу забезпечення кримінального провадження в ухвалі слідчого судді про накладенні арешту; розумністю і співмірністю арешту.

Зважаючи на приписи ст. 309 та ст. 174 КПК України, у випадку, коли особа (підозрюваний, інший власник або володілець майна) вважає накладення арешту необґрунтованим, він може: 1) оскаржити відповідну ухвалу слідчого судді в апеляційному порядку, або 2) заявити клопотання про скасування арешту такого майна на підставі ст. 174 КПК України. Однак одна і та ж підстава не може бути предметом неодноразового розгляду різними судами (слідчими суддями).

Слід звернути увагу, що реалізація права на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна обумовлена тим, що відповідний суб`єкт не погоджується із застосованим заходом забезпечення кримінального провадження протягом його дії. Інститут скасування арешту пов`язаний з наявністю двох умов, закріплених у ст. 174 КПК України - необґрунтованістю його накладення та відсутності подальшої потреби в ньому.

Звертаючись до слідчого судді з указаним клопотанням, заявник вказує на відсутність обставин, які свідчать про необхідність у продовженні накладення арешту на майно.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Отже, функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання. Відтак слідчий суддя розглядає клопотання на підставі тих доказів, які слідчому судді представлені. При цьому жодний учасник не позбавлений можливості надати ці докази, а також доводити у судовому засіданні наявність обставин, на які він посилається для підтвердження своїх вимог чи заперечень.

Таким чином, саме заявник повинен довести, що арешт, раніше накладений на майно, є необґрунтованим та/або в застосуванні такого арешту відпала потреба. Заявник повинен навести докази того, що на цій стадії розслідування втратив свою актуальність вищезазначений захід забезпечення або ж під час його застосування таке рішення прийняте безпідставно, тобто без урахування певних суттєвих обставин.

При цьому згідно з вимогами ч.3 ст.132 КПК України на слідчого, прокурора покладено лише доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а не доведення наявності підстав для подальшого перебування майна під арештом у разі його накладення.

Враховуючи, що автомобіль з напівпричепом, арешт яких просить скасувати заявник, відповідно до постанов слідчого є речовими доказами та знаряддями вчинення кримінального правопорушення у даному провадженні, а також можливість повторного проведення у кримінальному провадженні експертиз для встановлення обставин, які підлягають доказуванню відповідно до ст. 91 КПК України, слідчий суддя вважає, що для запобігання ризикам приховування, перетворення, знищення та відчуження цих речових доказів, які об`єктивно існують у разі незастосування такого заходу, накладення арешту на вказане майно є обґрунтованим та доцільним і станом на день розгляду питання про скасування арешту, потреба в застосуванні арешту не відпала.

При цьому, слід зазначити, що забезпечення збереження речових доказів є самостійною підставою для накладення арешту на майно.

Посилання адвоката ОСОБА_4 в обгрунтування свого клопотання на те, що ОСОБА_3 не є підозрюваним у вказаному кримінальному провадженні тому на вказане майно, не може бути накладено арешт - є неприйнятними, оскільки згідно ч. 3 ст. 170 KПK України арешт може бути накладено на майно будь-якої фізичної або юридичної особи, за наявності підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Також, заявником не додано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що автомобіль марки ЗИЛ-131, державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом без державного номерного знаку використовується ОСОБА_3 в домашньому підсобному господарстві та/або є джерелом доходів для ОСОБА_3 .

Крім того, надаючи оцінку доводам клопотання варто звернути увагу, що одним з принципів кримінального провадження є недоторканність права власності, відповідно до якого позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом (ст. 16 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Частиною другою цієї статті визначені випадки, у яких допускається арешт майна:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ухвалою слідчого судді Олевського районного суду Житомирської області від 13.12.2022 року арешт на вищевказане майно було накладено з метою збереження речових доказів та дослідження органами досудового розслідування, оскільки майно, у вигляді зазначених речей, відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України та ч. 2 ст. 167 КПК України, є доказами кримінального правопорушення та існують ризики його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Ч. 3 ст. 170 КПК передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, речові докази як матеріальні об`єкти можуть бути використані прокурором в судовому провадженні для підтримання обвинувачення шляхом доведення тих обставин, які сторона обвинувачення вважає необхідними.

При цьому, обсяг речових доказів, які прокурор вважає за доцільне використати в суді, визначається ним самостійно з урахуванням принципу змагальності сторін, що передбачає свободу для сторін кримінального провадження в поданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданням арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження (абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України). Таким чином, метою арешту майна як речового доказу є, в тому числі, можливість його подальшого використання при розгляді кримінального провадження в суді для доведення прокурором за допомогою цього речового доказу обставин, які підлягають доказуванню.

Прокурор може самостійно визначати, які процесуальні дії повинні бути проведені з вказаними речовими доказами на етапі досудового розслідування, зокрема призначення експертиз.

Отже, прокурор уповноважений визначати чи має арештоване майно доказове значення в суді при розгляді кримінального провадження і може не використовувати таке майно як речовий доказ, що має наслідком відсутність потреби для його подальшого збереження шляхом заборони користування, розпорядження і відчуження.

При цьому у своїй письмовій заяві від 20.03.2023 року прокурор ОСОБА_5 просить відмовити у задоволенні клопотання про скасування арешту майна, що свідчить про те, що на теперішній час не відпала потреба у подальшому застосуванні накладеного арешту.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна, оскільки в ході розгляду клопотання не встановлено обставин, які б свідчили, що застосування заходу у вигляді арешту майна в даному випадку є необґрунтованим, або наразі відпала потреба у подальшому застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 16, 100, 170-174, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника володільця майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна - відмовити.

Ухвала остаточна та оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1