ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2023 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

Суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

за участю учасників судового провадження:

секретаря судового

засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника (у режимі

відеоконференції) ОСОБА_6

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000060 від 31.03.2022 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_6 на вирок Кельменецького районного суду Чернівецької області від 23 грудня 2022 року за обвинуваченням:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Михальча Сторожинецького району Чернівецької області, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, з середньою технічною освітою, офіційно не працевлаштованого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,-

УСТАНОВИЛА:

Короткий зміст оскарженого судового рішення.

Вироком Кельменецького районного суду Чернівецької області від 23 грудня 2022 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та призначено покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання встановлено обчислювати з 01 квітня 2022 року, зарахувавши попереднє ув`язнення у строк відбування покарання.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави витрати на проведення експертиз на загальну суму 1544 грн. 58 коп.

Вирішено долю речових доказів у кримінальному провадженні.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи апелянта.

Обвинувачений ОСОБА_9 у своїй апеляційній скарзі не погоджується з вироком суду та звертає увагу на відсутність мотиву на вчинення злочинів, передбачених ст.ст.115,121 КК України.

Вказує, що версія органу досудового розслідування є упередженою, оскільки було проігноровано його доводи та речові докази.

Зазначає, що загиблий ОСОБА_10 напав на нього з ножем і посягав на його життя, а він за допомогою табурета намагався відбити напад, тобто, діяв у стані необхідної оборони.

_______________________________________________________________________

ЄУНСС: 717/824/22 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_11

Номер провадження 11-кп/822/80/23 Суддя-доповідач: ОСОБА_1 .

Також зауважує, що ОСОБА_10 близько трьох тижнів навідувався до нього в гості та цікавився його майном, а отже мав намір вчинити на нього посягання.

Посилається на те, що перебував у шоковому стані, не очікував, що ОСОБА_10 помре, а тому не міг прийняти іншого рішення, ніж фактично вчинене.

Зазначає, що усвідомлює, що вчинив неправильно та просить пробачення у потерпілих, оскільки він причетний до смерті ОСОБА_10 .

Захисник ОСОБА_6 у своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Не погоджуючись з вироком, зазначає, що його ухвалено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, тобто кримінальне провадження не було закрито за наявності підстав для його закриття.

Сторона захисту вважає, що докази, здобуті у кримінальному провадженні, є неналежними і недопустимими, оскільки у протоколі огляду місця події не відображена своєрідна логіка огляду місця події, послідовність виконаних дій, а до обшуку житла були залучені оперативні працівники.

Стверджує, що у ході кримінального провадження не спростовано належними доказами версію ОСОБА_9 про те, що він діяв у стані необхідної оборони і не мав умислу на заподіяння ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, зважаючи на показання свідка ОСОБА_12 , який впізнав ніж, що належав потерпілому.

На апеляційну скаргу захисника прокурор ОСОБА_13 подав заперечення, в якому просить залишити вирок без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, наводячи власні доводи на спростування вимог апелянта.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

Згідно вироку суду, 27 березня 2022 року, біля 20 години, в АДРЕСА_1 , ОСОБА_9 діючи умисно, протиправно, з метою заподіяти тілесні ушкодження, наніс не менше дванадцяти ударів кулаками рук, ногами та дерев?яним табуретом в обличчя, по голові, руках, ногах та тулубові ОСОБА_10 своїми протиправними діями ОСОБА_9 заподіяв ОСОБА_10 ряд тілесних ушкоджень, серед яких легкі, середнього ступеню тяжкості, та тяжкі тілесні ушкодження за ознакою «небезпечні для життя в момент їх спричинення» та перебувають у прямому причинному зв?язку з фактом настання смерті.

Смерть ОСОБА_10 настала від закритої внутрішньочерепної травми із забоєм речовини головного мозку.

Таким чином, ОСОБА_9 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.121 КК України, а саме заподіяв потерпілому ОСОБА_10 умисні тяжкі тілесні ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник підтримала подані апеляційні скарги та просила їх задовольнити.

Прокурор та потерпілі заперечили проти задоволення поданої апеляційної скарги та просили залишити без змін вирок районного суду.

Обвинувачений не подавав клопотання про розгляд апеляційної скарги за його участі, а тому на підставі ч.5 ст.401 КПК України, у судове засідання не викликався.

Мотиви Суду.

Заслухавши суддю-доповідача, позиції учасників судового провадження стосовно поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши учасників судового провадження в судових дебатах, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України, апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вказаних вимог при ухваленні вироку дотримано у повній мірі.

Статтею 3 Конституції України закріплено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Частина 2 ст.121 КК України передбачає кримінальну відповідальність за умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Допитаний в суді першої інстанції ОСОБА_9 свою вину за ч.2 ст.121 КК України не визнав, надав показання про те, що ОСОБА_10 був його давнім знайомим та заходив до нього в гості дивитись новини. 27 березня 2022 року біля 20 години ОСОБА_10 був у нього вдома, де під час побутової розмови раптово та мовчки дістав ніж. У свою чергу ОСОБА_9 взяв табурет та вдарив ним ОСОБА_10 по руці, від чого той впав, а потім піднявся і почав намагатися вдарити обвинуваченого ножем. ОСОБА_9 ще декілька разів наносив удари ОСОБА_10 табуретом, у тому числі, по голові, вибив ніж з руки ОСОБА_10 , після цього бійка припинилась. Дошка на табуреті розкололася від удару об ніж, і потім ОСОБА_9 спалив її у пічці. Після бійки ОСОБА_10 залишився на ніч у ОСОБА_9 , а вранці обвинувачений побачив ОСОБА_10 за столом і зрозумів, що той мертвий. Поклавши ніж до кишені ОСОБА_10 , ОСОБА_9 витягнув тіло потерпілого за будинок і пішов у власних справах. Наступного дня до ОСОБА_9 приїхали поліцейські, які забрали обвинуваченого до відділку поліції, повернувшись ввечері, він поклав тіло загиблого на тачку і відвіз до лісопосадки за селом. Наступного дня до нього знову прийшли слідчі, і він вже повідомив і показав місце знаходження трупа. Вважає, що ОСОБА_10 хотів його обікрасти.

Всупереч доводам обвинуваченого, висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, ґрунтується на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, які було безпосередньо досліджено шляхом допиту обвинуваченого, свідків, дослідження письмових доказів, в тому числі висновків судових експертиз, протоколів, яким надано оцінку за критеріями, визначеними ч. 1 ст. 94 КПК України.

Судом першої інстанції було допитано потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які просили для обвинуваченого сувору міру покарання; свідка ОСОБА_14 , який підтвердив, що зустрічався вранці 27 березня 2022 року з ОСОБА_10 та ОСОБА_9 ; ОСОБА_15 , що стала свідком виявлення трупа ОСОБА_10 ; ОСОБА_16 , ОСОБА_17 понятих, які підтвердили законність проведення слідчого експерименту; ОСОБА_12 , який впізнав ніж, однак не зміг категорично вказати, що він належав ОСОБА_10 .

З протоколу огляду місця події від 31 березня 2022 року судом встановлено, що біля житлового будинку АДРЕСА_1 було виявлено та вилучено кросівки та сорочку зі слідами речовини бурого кольору.

З протоколу огляду місця події від 01 квітня 2022 року вбачається, що на ділянці місцевості при в`їзді в с.Мошанець Дністровського району Чернівецької області було виявлено труп чоловічої статі з тілесними ушкодженнями.

Протоколом обшуку від 05 квітня 2022 року зафіксовано, що у житловому будинку АДРЕСА_1 виявлено плями речовини бурого кольору на кахельній грубці, дерев`яному стільці, килимок, наволочку і простирадло зі слідами речовини бурого кольору, тачку із чотирма колесами і пластиковим коритом.

Окрім цього, судом безпосередньо досліджено висновок судово-медичної експертизи трупа №34 від 12 травня 2022 року та допитано у судовому засіданні експерта ОСОБА_18 , який її проводив. Вказаною судово-медичною експертизою встановлено, що смерть ОСОБА_10 настала від закритої внутрішньочерепної травми із забоєм речовини головного мозку, при цьому, потерпілому було нанесено не менше дванадцяти ударів кулаками рук, можливо, ногами та дерев`яним табуретом, без врахування подальшого неодноразового падіння з висоти власного зросту. Окрім того, у трупа серед інших тілесних ушкоджень, виявлено синці тильної поверхі лівої китиці руки та по всій поверхні тилу правої китиці руки, які свідчать про самооборону ОСОБА_10 .

Згідно висновку експерта №14 від 04 квітня 2022 року, під час судово-медичної експертизи 01 квітня 2022 року у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень не виявлено.

З висновку судово-психіатричного експерта №161 від 05 квітня 2022 року встановлено, що ОСОБА_9 на період вчинення злочину міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що зібрані стороною обвинувачення та безпосередньо досліджені районним судом докази, всупереч доводам сторони захисту, є належними, достовірними та допустимими і поза розумним сумнівом доводять винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

У своїй апеляційній скарзі захисник посилається на те, що протокол огляду місця події є неналежним та недопустимим доказом у справі, однак не конкретизує, який саме протокол ОМП вона має на увазі, і в чому полягає неналежність і недопустимість цього доказу. Твердження захисника про не відображення у протоколі своєрідної логіки огляду місця події не є підставою для визнання цього доказу недопустимим, оскільки протоколи складено у відповідності до вимог ст.104 КПК України, засвідчені підписами понятих, зауваження до протоколів відсутні і стороною захисту під час ознайомлення та розгляду кримінального провадження не заявлялись.

Щодо залучення оперативних співробітників до проведення обшуку житла, на яке посилається захисник в апеляційній скарзі, то колегія суддів вважає ці також доводи необґрунтованими.

Обшук проведено на підставі ухвали слідчого судді Кельменецького суду Чернівецької області від 04 квітня 2022 року, у порядку ст.236 КПК України, уповноваженою особою слідчим, за участі експерта-криміналіста, у присутності понятих, що засвідчили законність проведення обшуку. Захисником не доведено, яким чином присутність інших працівників поліції під час обшуку вплинула на результати обшуку або спотворила хід і результати цієї слідчої дії.

Колегія суддів також вважає правильними висновки суду першої інстанції про відсутність у діях ОСОБА_9 ознак необхідної оборони та оцінює доводи апеляційних скарг з цього приводу як необґрунтовані.

Згідно з ч. 1 ст. 36 КК необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Отже, сутність необхідної оборони полягає у правомірному заподіянні шкоди особі, яка здійснює суспільно небезпечне посягання, особою, яка реалізує своє право на захист інтересів, що охороняються законом. Визначальним для поняття необхідної оборони є правомірність захисту і протиправність посягання.

Для вирішення питання щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж необхідно врахувати конкретні обставини кримінального провадження, здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

При цьому у разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватися на загальних підставах.

Виходячи з характеру та локалізації тілесних ушкоджень, спричинених ОСОБА_10 , їх кількості, які свідчать про умисел ОСОБА_9 на заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, відсутності тілесних ушкоджень у самого обвинуваченого, районний суд обґрунтовано дійшов висновку, що такі дії обвинуваченого за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, а набувають протиправного характеру і підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 121 КК.

Висновком судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 встановлено, що виявлені тілесні ушкодження свідчать про самооборону саме ОСОБА_10 від ударів, які йому наносив ОСОБА_9 .

Колегія суддів також звертає увагу на посткримінальну поведінку ОСОБА_9 , який, зрозумівши, що ОСОБА_10 помер, перемістив його тіло спочатку позаду будинку, а потім вночі вивіз на тачці в лісопосадку, де намагався закопати труп.

Окрім цього, обвинувачений спалив у пічці табурет, яким наносив удари ОСОБА_10 , тобто, знищив знаряддя заподіяння тілесних ушкоджень.

Така поведінка беззаперечно свідчить про намагання ОСОБА_9 приховати злочин та уникнути відповідальності за скоєне і спростовує його непереконливу версію про перебування у стані необхідної оборони.

Що стосується ножа, з яким ОСОБА_10 , за версією захисту, намагався напасти на ОСОБА_9 , то у ході розгляду кримінального провадження не встановлено доказів, які би поза розумним сумнівом вказували на приналежність цього ножа ОСОБА_10 .

Свідок ОСОБА_12 , на показання якого посилається захист в апеляційній скарзі, під час допиту в районному суді, оглянувши фото ножа, вказав, що це звичайний ніж з вузьким лезом, він бачив його в будинку ОСОБА_10 , однак не може категорично стверджувати, що це ніж саме ОСОБА_10 .

Окрім цього, згідно висновку судово-дактилоскопічної експертизи від 19.05.2022 №СЕ-19/126-21/3082-Д, на вказаному ножі слідів рук не виявлено (т.2 а.п.62).

Аналізуючи викладене, колегія суддів вважає, що встановлені районним судом обставини вказують на те, що дії потерпілого за своїми об`єктивними ознаками не могли створити реальну та безпосередню загрозу заподіяння шкоди ОСОБА_9 , які б викликали в зв`язку з цим невідкладну необхідність у нанесенні потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.

Таким чином, у вироку районного суду належним чином спростована версія захисту стосовно заподіяння тілесних ушкоджень, що призвели до смерті потерпілого, у стані необхідної оборони.

Проаналізувавши кожен із доводів апеляційних скарг, колегія суддів не встановила підстав для скасування вироку та закриття кримінального провадження.

Покарання, призначене ОСОБА_9 за ч.2 ст.121 КК України, відповідає вимогам ст.ст.50,65 КК України, судом враховано тяжкість злочину, дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначене покарання в межах санкції ч.2 ст.121 КК України є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Таким чином, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, колегією суддів не виявлено, а тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Кельменецького районного суду Чернівецької області від 23 грудня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який утримується під вартою у той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий [підпис] ОСОБА_1

Судді [підпис] ОСОБА_2

[підпис] ОСОБА_3

Згідно з оригіналом

Суддя Чернівецького

апеляційного суду _________________ ОСОБА_1

(посада) (М.П., підпис) (ПІБ)

24.02.2023 року

(дата засвідчення копії)