печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2022 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_3 при секретарі ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 про скасування арешту майна накладеного у рамках кримінального провадження №0000039 від 29.04.2020,

ВСТАНОВИВ:

До Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_1 , про скасування арешту майна, а саме на автомобіль марки «Вольцваген LT» д.н.з. НОМЕР_1 (№ шасі НОМЕР_2 ) та ключі від нього свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , на вантажний фургон марки «Вольцваген LT» д.н.з. НОМЕР_1 , що на праві власності належать ОСОБА_1 , накладеного, в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000039 від 29.04.2020 р на підставі ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду від 08.10.2020 у справі № №161/16031/20.

12.08.2022 заявник подав доповнення до клопотання про скасування арешту майна, в якому, підтримуючі раніше викладені доводи клопотання, просив скасувати арешт майна, застосований ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.10.2020 № 161/16031/20, відносно автомобіля марки «Вольцваген LT» д.н.з. НОМЕР_1 (№ шасі НОМЕР_2 ) та ключів від нього, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , на вантажний фургон марки «Вольцваген LT» д.н.з. НОМЕР_1 , що на праві власності належать ОСОБА_1 . Просив зобов`язати слідчого у кримінальному провадженні № 00000039 від 29.04.2020 або прокурора у будь-якому виділеному з нього разом з тимчасово вилученим майном кримінальному провадженні, зокрема у № 0000102 від 05.11.2020, чи у кримінальному провадженні, до якого приєднано вказане кримінальне провадження разом з тимчасово вилученим майном, зокрема № 0000133 від 30.06.2017, або осіб, у володінні яких перебуває тимчасово вилучене майно, зокрема уповноважених осіб слідчого відділу Управління Служби безпеки України у Волинській області, повернути тимчасово вилучене майно його власнику - ОСОБА_1 , або уповноваженій ним особі.

Мотивуючи подане клопотання про скасування арешту майна з урахуванням доповнення, вказує, що провадження, в рамках якого накладено арешт завершено, власника вилученого майна не повідомлено про підозру, необхідність в арешті відпала.

В своєму доповненні додатково зазначив, що розгляд клопотання про скасування арешту майна просить здійснювати за його відсутності.

У судове засідання представник заявника не з`явився.

Слідчий в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання за відсутності особи, в провадженні якої перебувало кримінальне провадження, в рамках якого накладений арешт на майно, на підставі наданих доказів.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання, матеріали, якими воно обґрунтовується, приходить до наступного.

Під час судового розгляду клопотання встановлено, що слідчим відділом управління Служби безпеки України у Волинській області здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження № 0000039 від 29.04.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 199, ч.ч. 1, 2 ст. 204 КК України, в рамках якого ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.10.2020 № 161/16031/20 накладено арешт з метою збереження речового доказу, із забороною користуватись та розпоряджатись ним, на тимчасово вилучене в ході проведення огляду місця події майно - автомобіль марки «Вольцваген LT» д.н.з. НОМЕР_1 (№ шасі НОМЕР_2 ) та ключі від нього свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , на вантажний фургон марки «Вольцваген LT» д.н.з. НОМЕР_1 , що на праві власності належать ОСОБА_1 .

В подальшому, у кримінальному провадженні № 0000039 від 29.04.2020 08.12.2020 Луцьким міськрайонним судом Волинської області у справі № 161/18254/20 затверджено угоду про визнання винуватості із обвинуваченим ОСОБА_2 та ухвалено вирок, яким, серед іншого, визначено долю речових доказів, до переліку якого, майно, на яке ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.10.2020 № 161/16031/20 накладено арешт, не увійшло.

В подальшому представником власника майна ініційовано розгляд клопотання про скасування арешту майна перед Луцьким міськрайонним судом Волинської області, за наслідком чого встановлено, що від прокурора надійшло повідомлення, в якому зазначено, що постановою заступника Генерального прокурора ОСОБА_7 від 15.04.2021 доручено здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000102 від 05.11.2020 за ч. 2 ст. 199, ч. 1 ст. 204 КК України першому відділу управління розслідувань кримінальних проваджень Головного слідчого управління фінансових розслідувань Державної фіскальної служби України.

Кримінальне провадження № 0000102 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 листопада 2020 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 199, ч. 1 ст. 204, ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 201, ч. 1 ст. 204 КК України, виділено з кримінального провадження №0000039, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 квітня 2020 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110-2, ч. 1 ст. 204, ч. 2 ст. 204, ч. 2 ст. 199, ч. 2 ст. 321-1 КК України.

Поряд з цим, як вбачається з листа прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та Державної прикордонної служби Волинської обласної прокуратури від 18.05.2022 № 10/2-1158-22, досудове розслідування кримінального провадження №0000039 на даний час здійснюється СВ Печерським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві.

Як вбачається із матеріалів клопотання, підставою до реєстрації кримінального провадження № 0000102 став виділений епізод 05.11.2020 з провадження 0000039, у зв`язку з чим було втрачено № 0000039. За наявною інформацією з ЄРДР встановлено, що 19.11.2021 кримінальне провадження № 0000102 було об`єднане з кримінальним провадженням № 0000133.

В ході проведення досудового розслідування у провадженні за № 0000133 органом досудового розслідування 18.01.2022 прийнято рішення про закриття об`єднаного провадження за відсутністю ознак складу злочину.

Як вбачається з мотивувальних частин ухвали про арешт майна від 08.10.2020 р., при накладенні арешту слідчий виходив з того, що є достатні підстави вважати, що це майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, та зокрема забезпечить виконання завдань такого арешту та досягнення його мети передбаченої ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частина 6 ст. 9 КПК України визначає, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження.

Аналогічного висновку прийшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року у справі N 727/2878/19 (провадження N 14-516цс19).

Частиною першою статті 1 КПК України 2012 року встановлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Згідно із частиною третьою статті 26 КПК України 2012 року слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Окремою формою судової діяльності відповідно до КПК України 2012 року є судовий контроль, який реалізує слідчий суддя, за додержанням законів органами досудового розслідування та прокурором. Зміст і характер судового контролю в межах кримінального процесу пов`язаний передусім із необхідністю забезпечення прав і свобод людини як на стадії досудового розслідування кримінального провадження, так і після його закінчення.

На слідчого суддю покладена функція судового контролю за дотриманням прав і свобод осіб у кримінальному провадженні, зокрема, під час досудового розслідування (пункт 18 частини першої статті 3 КПК України 2012 року), і він наділений повноваженнями накладати арешт на майно та його скасовувати (статті 173 і 174 цього Кодексу). Крім того, у КПК України 2012 року немає заборони ініціювати перед слідчим суддею, коли кримінальне провадження вже закрив слідчий, питання про скасування арешту на майно, накладеного під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді на підставі приписів цього Кодексу. З огляду на вказане, беручи до уваги відсутність у слідчого повноважень, при закритті кримінального провадження самостійно скасувати арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді, Велика Палата Верховного Суду вважає, що для гарантування прав і свобод осіб, на майно яких ухвалою слідчого судді за КПК України 2012 року накладений арешт у кримінальному провадженні, саме слідчий суддя, здійснюючи судовий контроль, повноважний за клопотанням власника або іншого володільця відповідного майна в порядку, передбаченому частиною другою статті 174 цього Кодексу, вирішити питання про скасування такого арешту після закриття слідчим кримінального провадження.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність у Данилюка В.Д. права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ісмаїлов проти Росії" від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права".

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу N 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, п. п. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», п. п. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Як встановлено в ході розгляду клопотання, постановою від 18.01.2022 органом досудового розслідування прийнято рішення про закриття об`єднаного провадження № 0000133, в рамках якого знаходилися матеріали про арешт майна, яке просить скасувати заявник, за відсутністю ознак складу злочину.

Підставами закриття вказаного кримінального провадження, як то зазначено у відповіді органу досудового розслідування, є відсутність ознак складу злочину.

З урахуванням викладеного, враховуючи дані щодо закриття об`єднаного кримінального провадження № 0000133 від 30.06.2017, вважаю, що клопотання підлягає задоволенню, а арешт майна підлягає скасуванню, як такий, необхідність в якому відпала, а також необхідності у поверненні майна власнику.

На підставі викладеного, керуючись ст. 174, 309 КПК України, слідчий суддя-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 про скасування арешту майна накладеного у рамках кримінального провадження № 0000039 від 29.04.2020 - задовольнити.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.10.2020 № 161/16031/20, відносно автомобіля марки «Вольцваген LT» д.н.з. НОМЕР_1 (№ шасі НОМЕР_2 ) та ключів від нього, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , на вантажний фургон марки «Вольцваген LT» д.н.з. НОМЕР_1 , що на праві власності належать ОСОБА_1 .

Зобов`язати уповноважену особу у кримінальному провадженні № 00000039 від 29.04.2020 або у виділеному з нього разом з тимчасово вилученим майном кримінальному провадженні, зокрема у № 0000102 від 05.11.2020, чи у кримінальному провадженні, до якого приєднано вказане кримінальне провадження разом з тимчасово вилученим майном, зокрема № 0000133 від 30.06.2017, або осіб, у володінні яких перебуває тимчасово вилучене майно, повернути тимчасово вилучене майно його власнику - ОСОБА_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_3