Справа № 754/4925/13-к Суддя в І-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11/824/20/2022 Суддя в 2-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

29 червня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

суддів ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

підсудного ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за апеляціями захисника підсудного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 та прокурора Деснянської окружної прокуратури на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2021 року,

в с т а н о в и л а:
Органом досудового слідства ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що він восени 2008 року з метою незаконного заволодіння чужим майном шляхом обману звернувся до директора ПСП АФ «Соснівська» ОСОБА_8 з проханням надати йому в борг готівкові гроші в загальній сумі 65 000 доларів США, запевнивши, що дані гроші поверне без затримки на першу вимогу. Будучи введеним в оману та не підозрюючи про злочинні наміри ОСОБА_7 , ОСОБА_8 погодився надати йому грошові кошти у вказаній сумі трьома частинами. Так, ОСОБА_7 , зловживаючи довірою потерпілого ОСОБА_8 та шляхом його обману щодо повернення боргу, з самого початку не маючи намір повертати борг, 3 жовтня 2008 року отримав від потерпілого 30 000 доларів США, що становить 146 091 грн., 24 жовтня 2008 року 20 000 доларів, що становить 103 000 грн., та 27 листопада 2008 року отримав 15 000 доларів США, що становить 101 127 грн. Таким чином, ОСОБА_7 , реалізовуючи свої злочинні наміри, незаконно заволодів 65 000 доларів США, що становить 350 218 грн., тобто в особливо великому розмірі, які належали потерпілому. Заволодівши грошовими коштами на суму 350 218 грн., ОСОБА_7 розпорядився ними за власним розсудом, після чого припинив контакти з потерпілим ОСОБА_9 , став ухилятися від зустрічей та телефонних переговорів.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2021 року кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України повернуто Конотопському міжрайонному прокурору Сумської області для організації проведення додаткового розслідування.
Своє рішення суд мотивував тим, що оскільки версія обвинувачення ґрунтується лише на показаннях потерпілого та свідків, які є суперечливими між показаннями підсудного, необхідним є допит вказаних осіб в судовому засіданні. Однак, потерпілий та свідки на неодноразові виклики до суду не з`являються, а постанови про їх привід виконані не були, що позбавляє суд можливості допитати вказаних осіб та указує про необхідність направлення справи на додаткове розслідування під час його необхідно провести оперативно-розшукові заходи направлені на встановлення фактичного місця проживання потерпілого та свідків для подальшого забезпечення їх участі під час розгляду справи судом.
В апеляції захисник підсудного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 указав на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної постанови. В обґрунтування вимог апеляції указав, що місцевий суд не намагався усунути недоліки досудового слідства, передбаченими законом шляхами, в тому числі шляхом надання відповідних судових доручень. Вважав, наявність у справі суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, такими, що не перешкоджали суду усунути недоліки досудового слідства, шляхом їх ретельної перевірки в судовому засіданні. Зауважив, що з огляду на положення ст. 306 КПК України (в редакції 1960 року) суд з власної ініціативи або за клопотанням прокурора чи інших учасників судового розгляду може оголосити показання свідка, наданих під час досудового слідства та дати їм відповідну оцінку. Поряд з цим, захисник зауважив, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо направлення на виконання постанов про привід потерпілого та свідків, а також даних про неможливість їх виконання. За наведених обставин, вважав постанову суду передчасною, оскільки наведені в ній обставини не є підставами для направлення справи на додаткове розслідування. Просив постанову скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

В апеляції прокурор указав на необхідність скасування постанови у зв`язку з істотним порушенням судом кримінально - процесуального закону та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи. В обґрунтування доводів апеляції зазначив, що кримінально-процесуальним кодексом України (в редакції 1960 року) не вказана максимальна кількість приводів, які можуть бути застосовані до осіб, які ухиляються від виклику в судове засідання, а також враховуючи положення ст. 306 КПК України ( в редакції 1960 року) суд має можливість оголосити показання свідків, які вони давали під час досудового слідства. Відтак, вважав, що судом в супереч вимогам ст. 281 КПК України ( в редакції 1960 року) необґрунтовано направлено кримінальну справу на додаткове розслідування. Просив скасувати оскаржувану постанову та направити кримінальну справу до Деснянського районного суду м. Києва на новий судовий розгляд в іншому складі суду.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

захисника ОСОБА_6 та підсудного ОСОБА_7 , які підтримали вимоги як апеляції сторони захисту так і вимоги апеляції прокурора;

прокурора, який підтримав вимоги своєї апеляції та не заперечував щодо задоволення апеляції захисника;

вивчивши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з постанови Деснянського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2021 року підставами для повернення кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України прокурору для організації проведення додаткового розслідування стало те, що оскільки версія обвинувачення ґрунтується лише на показаннях потерпілого та свідків, які є суперечливими між показаннями підсудного, необхідним є допит вказаних осіб в судовому засіданні. Однак, потерпілий та свідки на неодноразові виклики до суду не з`являються, а постанови про їх привід виконані не були, що позбавляє суд можливості допитати вказаних осіб та указує про необхідність направлення справи на додаткове розслідування.
Однак з вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується та вважає їх такими, що не грунтуються на вимогах законодавства, оскільки недоліки досудового слідства, на які вказує суд першої інстанції, не є підставою для направлення справи на додаткове розслідування.

Згідно ст. 281 КПК України повернення справи на додаткове розслідування з мотивів неповноти досудового слідства може мати місце лише тоді, коли ця неповнота або неправильність не може бути усунута в судовому засіданні.

У п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 11.02.05р. «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування» зазначено, що повернення справ на додаткове розслідування зі стадії судового розгляду справи допускається лише з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства і досудове слідство у всякому разі визнається неповним, якщо під час його провадження всупереч вимогам ст.ст. 22, 64 КПК України не були досліджені або були поверхово чи однобічно дослідженні обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, за змістом п. 9 вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, якщо суд має змогу усунути виявлені недоліки досудового слідства під час судового розгляду справи шляхом більш ретельного допиту підсудного, потерпілого, свідків, виклику й допиту нових свідків, проведення додаткових чи повторних експертиз, витребування документів, давання судових доручень у порядку, передбаченому в ст. 315-1 КПК, вчинення інших процесуальних дій, а також шляхом поновлення порушених під час розслідування справи процесуальних прав учасників процесу, направлення справи на додаткове розслідування є неприпустимим.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що судом першої інстанції не були допитані потерпілий ОСОБА_8 , свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , хоча судом потерпілий та свідки неодноразово повідомлялись про дату та час розгляду справи, також судом щодо потерпілого та свідків ухвалювались постанови про їх привід до суду. Із матеріалів кримінальної справи також вбачається, що потерпілий ОСОБА_8 , свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_12 отримували судові повідомлення із зазначенням дати та часу судових засідань та були ознайомленні із постановами про їх привід до суду, однак до суду не з`явились та причини неявки не повідомляли.

Відповідно до положень ст. 306 КПК України (в редакції 1960р.), суд може оголосити показання свідка, дані під час дізнання, досудового слідства або на суді, у випадках неявки свідка в судове засідання, явка якого з тих або інших причин неможлива. Також, відповідно до вимог ст. 290 КПК України (в редакції 1960р.), до потерпілого, який не з`явився до суду, суд може застосувати привід, а за злісне ухилення від явки до суду, потерпілий несе відповідальність за ч.1 ст. 185 -3 КУпАП.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що твердження суду першої інстанції про неможливість усунення неповноти досудового слідства, суперечить матеріалам справи і не може бути підставою для повернення справи на додаткове розслідування.

Отже, наведені в оскаржуваній постанові суду підстави повернення справи на додаткове розслідування колегія суддів вважає безпідставними, а відтак постанова суду першої інстанції як незаконна підлягає скасуванню, а кримінальна справа поверненню до суду першої інстанції на новий розгляд в іншому складі суду.

Крім того, відповідно до вимог ст. 374 КПК України (1960 року), вказівки суду, який розглянув справу в апеляційному порядку, зокрема щодо повного, всебічного та об`єктивного дослідження під час нового судового розгляду в суді першої інстанції всіх обставин справи та надання належної оцінки доказам в їх сукупності, в тому числі з точки з їх належності та допустимості, є обов`язковими для суду першої при повторному розгляді справи.

Колегія суддів вважає необхідним зазначити, що дана кримінальна справа тричі з одних і тих самих підстав поверталась на додаткове розслідування, зокрема постановами Деснянського районного суду м. Києва від 11.12.2013 року, від 10.07.2015 року та 15.11.2019 року і ухвалами Апеляційного суду м. Києва від 23.05.2014 року, 21.09.2015 року та Київського апеляційного суду від 13.05.2020 року вказані постанови були скасовані, з наданням у вказаних ухвалах суду апеляційної інстанції відповідної оцінки по кожній з підстав повернення справи на додаткове розслідування щодо їх необґрунтованості, однак не були враховані судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної постанови про повернення кримінальної справи стосовно ОСОБА_7 на додаткове розслідування, що є неприпустимим.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляції прокурора та захисника підсудного підлягають до задоволення, постанова Деснянського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2021 року про направлення даної кримінальної справи на додаткове розслідування - скасуванню, а кримінальна справа поверненню до Деснянського районного суду міста Києва на новий судовий розгляд в іншому складі суду.

Керуючись ст. ст. 365, 366, 382 КПК України 1960 року, та п. п. 11, 13, 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року, колегія суддів,

у х в а л и л а:
Апеляцію захисника підсудного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 та апеляцію прокурора задовольнити.

Постанову Деснянського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2021 року про повернення кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України на додаткове розслідування скасувати.

Кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України повернути до Деснянського районного суду м. Києва на новий судовий розгляд в іншому складі суду.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4