УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 вересня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24.08.2022 року, якою стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця Одеської області, Білгород-Дністровського району, м. Білгород-Дністровський, тимчасово не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 358, ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 357 КК України,

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 22 жовтня 2022 року включно.

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду скасувати. Постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_6 інший, більш м`який, запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою суду задоволено клопотання прокурора, продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 22 жовтня 2022 року включно.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі апелянт вважає, що оскаржувана ухвала суду є необгрунтованою та незаконною.

Вважає, що в судовому засіданні ризики вказані в клопотанні прокурора не були доведені і наполягає на відсутності вказаних в клопотанні прокурора ризиків.
Також, вважає недопустимим посилання суду на те, що наявність ризиків могла бути встановлена цим або іншими суддями, які раніше обирали чи продовжували запобіжний захід ОСОБА_6 , оскільки це невелює саму ідею регулярного контролю правильності обраного запобіжного заходу.
Зазначає, що прокурором не було обгрунтовано того, чому застосування більш м`яких запобіжних заходів не дозволить уникнути ризиків кримінального провадження, а судом не врахована можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, який також може забезпечити виконання обвинуваченим обов`язків передбачених кримінально-процесуальним законодавством та запобігти зазначеним в клопотанні ризикам.
На думку захисника, судом безпідставно не розглядалось питання можливості призначення обвинуваченому застави та можливості звільнення обвинуваченого для вступу до лав територіальної оборони для захисту своєї країни в умовах воєнного стану.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

В провадженні Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 358, ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 357 КК України.
Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 07.05.2021 року під час підготовчого судового засідання у цій справі обвинуваченому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави до 04 липня 2021 року включно.

В подальшому судом було неодноразово продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою. Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 04.07.2022 року було продовжено обвинуваченому строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 2 місяці, до 02 вересня 2022 року включно.

24.08.2022 року прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Обґрунтовуючи клопотання, прокурор посилається на існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, які не припинили свого існування та не зменшились.

Ухвалою суду клопотання прокурора задоволено. Продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд дійшов висновку, що на даний час наявні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризик переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення, вони не зменшились та продовжують існувати, та запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, наразі не видається за можливе.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.
Відповідно до матеріалів в провадженні Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 358, ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 357 КК України.

24.08.2022 року прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд, пославшись на відомості, що характеризують його особу, обставини вчинення кримінальних правопорушень та тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винним, прийшов до висновку, що два із заявлених ризиків прокурором існують, а тому запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, наразі не видається за можливе.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, серед яких злочин, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років із конфіскацією майна, а отже з огляду на тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання його винуватим у інкримінованому злочині, обвинувачений може ухилитися від суду та не виконувати його процесуальні рішення, тобто існує наявність ризику переховування.

Також є необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».
Окрім того, суд вбачає реальним ризик, що обвинувачений може вчинити нові злочини, оскільки в провадженні Киівського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження за яким ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 є обвинуваченими у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3, 4 ст. 187 КК України.

Вищенаведене вказує на існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме наявність ризику переховування обвинуваченим від суду та можливість продовження злочинної діяльності.

Беручи до уваги доведеність ризиків, передбачених ч.1 статті 177 КПК України, а також серйозність висунутого ОСОБА_6 обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих злочинів, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу останньому на інший більш м`який запобіжний захід, про що просить апелянт.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання про продовження запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Застосування до обвинуваченого більш м`якого, запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, про що просить захисник, не є доцільним, оскільки наявність місця проживання, та соціальних зв`язків не є тими визначальними обставинами, які б давали можливість обрати останньому запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою і суттєво не впливає на існуючі ризики.

Твердження захисника щодо безпідставності врахування судом наявності ризику впливу обвинуваченого на свідків не є прийнятними, оскільки суд в своєму рішенні вказав, що на даний час, на переконання суду, встановлені тільки ризики переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Не є також слушними доводи сторони захисту щодо того, що суд безпідставно не задовільнив клопотання сторони захисту відносно обрання обвинуваченому ОСОБА_6 застави та звільнення його для вступу до лав територіальної оборони, оскільки дані питання віднесені законодавцем до кола питань на розсуд суду і з врахуванням насильницького характеру вчинених обвинуваченим злочинів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для визначення обвинуваченому застави або ж звільнення його для вступу до лав територіальної оборони.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419, 422-1, 424, 532 КПК України,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24.08.2022 року, стосовно ОСОБА_6 , - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: