Справа № 373/1584/19
Номер провадження 1-і/373/3/22
УХВАЛА
про обрання запобіжного заходу

05 жовтня 2022 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області
в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши в судовому засіданні в м. Переяславі клопотання прокурора Переяславського відділу Бориспільської окружної прокуратури ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Поліське Київської області, непрацюючого, раніше судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1
який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:
З 23.01.2019 на розгляді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області перебуває кримінальне провадження ЄРДР № 40000703 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України. Головуючим суддею у даному кримінальному провадженні є ОСОБА_7
05.10.2022 до суду надійшло клопотання прокурора про застосування до обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який на виконання ухвали суду від 19.09.2022 був розшуканий та затриманий 04.10.2022 о. 20:00 год, для вирішення питання обрання відносно нього запобіжного заходу.
На виконання положень абз 5 пункту 20-5 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, у зв`язку з тимчасовою відсутністю судді ОСОБА_7 вищевказане клопотання, як таке що потребує невідкладного розгляду, передано на розгляд судді ОСОБА_1 , визначеному в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 Цього Кодексу.
Клопотання обґрунтовано тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна, а саме: зерна кукурудзи, вагою 52,8 кг, загальною вартістю 267,16 грн, що мало місце у липні 2018 року, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням до господарської будівлі, що розташована на подвір`ї домоволодіння АДРЕСА_2 , яке належить потерпілому ОСОБА_8 . Вказані протиправні дії кваліфікуються за ч.3 ст. 185 КК України, що є тяжким злочином, оскільки санкція відповідної норми кримінального закону передбачає покарання від трьох до шести років позбавлення волі.
Обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні складено відносно двох обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_9 та направлено до суду 22.01.2019, однак 12.09.2019 ухвалою суду матеріали відносно ОСОБА_4 були виділені в окреме провадження та зупинено судовий розгляд кримінального провадження за виділеними матеріалами до розшуку обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки за викликами суду він не з`являвся, а під час виконання ухвали про його привід, працівники поліції з`ясували, що ОСОБА_4 залишив місце свого проживання у с. Хоцьки та не дає про себе знати цивільній дружині. Про зміну місця перебування суд не повідомив.
Прокурор у змісті клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та в судовому засіданні стверджував, що обвинувачений залишив місце свого проживання і зник у невідомому напрямку одразу після направлення обвинувального акта до суду, що свідчить про невиконання ним процесуальних обов`язків та про намір уникнути кримінальної відповідальності.
Ризик переховування обвинуваченого від суду у цьому кримінальному провадженні (п.1 ч.1 ст. 177 КПК) окрім вищевказаного прокурор обґрунтовує усвідомленням обвинуваченим тяжкості покарання у виді позбавлення волі, що може бути призначене судом, з огляду на те, що ОСОБА_4 вчинив крадіжку чужого майна, маючи незняту та непогашену у встановленому закону судимість за злочини проти власності (ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 190 КК України), за що був засуджений вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 04.12.2018 до трьох років шести місяців позбавлення волі з випробувальним строком на три роки.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 додатково зазначив, що ОСОБА_4 схильний до вчинення крадіжок і залишаючись на волі або у випадку застосування більш м`якого запобіжного заходу до нього, може продовжити злочинну діяльність. А отже окрім ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК, існує ризик передбачений п. 5 ч.1 ст. 177 КПК.
Захисник за призначенням Центру надання безоплатної правової допомоги адвокат ОСОБА_5 , якого повністю підтримав обвинувачений ОСОБА_4 , заперечив проти тримання останнього під вартою, вказавши на не доведення прокурором обставин, в обґрунтування ризиків. Зокрема вказав, що прокурором не надано жодного доказу, що злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_4 вчинений ним повторно та/або під час іспитового строку, тобто у період наявності в нього судимості. При цьому, за змістом обвинувального акта така кваліфікуюча ознака крадіжки, як повторність ОСОБА_4 не інкримінується. Жодного вироку суду відносно нього прокурор до клопотання не додає, а посилання на вирок від 04.12.2018 лише вказує, що подія крадіжки у липні 2018 року, яка є предметом розгляду в даному кримінальному провадженні мала місце раніше ймовірного вироку суду. Крім цього захисник звернув увагу, що предмет крадіжки у цьому кримінальному провадженні є незначний зерно кукурудзи на суму 267,16 грн. Тому прокурор безпідставно стверджує, що за такий злочин винному може буде призначено реальне покарання у виді позбавлення волі та, що така вірогідність створює ризик переховування обвинуваченого від суду. Також захисник вказав, що обвинувачений, поїхав на заробітки до м. Києва, вимушено, так як у нього розладились стосунки з цивільною дружиною і не було засобів до існування. Після дослідження матеріалів судового провадження захисник акцентував увагу суду, що розгляд кримінального провадження у суді пригальмувався на стадії дебатів не з вини обвинуваченого, а за клопотаннями прокурора, або ж його неявки. Просив відмовити прокурору в задоволенні клопотання про тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою та обрати йому запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем його постійного проживання у колі сім`ї: цивільної дружини та їх спільних дітей. Вважає, що саме такий захід буде необхідним та достатнім для запобігання доволі сумнівним ризикам, про які зазначає прокурор.

Заслухавши думки учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали судової справи, суд дійшов висновку про не доведення прокурором викладених у клопотанні ризиків для необхідності застосовування найбільш суворого запобіжного заходу до обвинуваченого у виді тримання під вартою.
Водночас суд находить переконливими, такими, що гуртуються на фактичних обставинах аргументи сторони захисту щодо можливості забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого у суді та запобігти можливим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, шляхом застосування альтернативного, менш суворого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
За змістом обвинувального акта розмір крадіжки, в якій обвинувачується ОСОБА_4 та ОСОБА_9 є незначним, однак кваліфікуючи ознаки: вчинення крадіжки за попередньою змовою групою осіб та проникнення в приміщення, обтяжують суспільну небезпечність діяння та його кваліфікацію. Кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 185 КК України, яке інкримінується ОСОБА_4 є тяжким злочином проти власності згідно ст. 12 цього Кодексу, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі від трьох до шести років.
Обґрунтованість підозри та обвинувачення у цьому кримінальному провадженні ніким не оспорюється. Так, з журналу судового засідання від 26.02.2019 вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість в інкримінованому йому злочині визнав, а також визнав усі фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, висловив згоду на скорочений розгляд кримінального провадження в порядку ч.3 ст. 349 КПК України та надав суду відносно себе викривальні показання.
Однак, у цьому засіданні (26.02.2019) вироку не було ухвалено, оскільки суд на стадії дебатів за клопотанням прокурора відклав подальший судовий розгляд до 01.04.2019.
Згідно журналу судового засідання від 01.04.2019 обвинувачений ОСОБА_4 для продовження та завершення судового розгляду у даній справі з`явився, однак судове засідання не відбулось, так як прокурор знову просила його відкласти. Суд відклав судове засідання на 29.05.2019.
Будучи повідомленими про час та місце розгляду справи, обвинувачений ОСОБА_4 в судове засідання 29.05.2019 не з`явився, що стало підставою для його відкладення на 23.07.2019. В наступне судове засідання ОСОБА_4 не з`явився, про час та дату цього засідання він не був повідомлений належним чином, оскільки судова повістка, направлена за адресою його проживання, повернулась без вручення обвинуваченому з відміткою про відсутність його за місцем проживання.
Суд звертає увагу, що під час судового розгляду жодного запобіжного заходу, в тому числі особистого зобов`язання відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не було обрано.
Під час виконання працівниками поліції ухвали суду про привід обвинуваченого ОСОБА_4 було з`ясовано, що він на момент виконання ухвали суду вже не проживає в будинку співмешканки за місцем своєї реєстрації: АДРЕСА_1 . Інформації про його місце перебування немає. Додатково цивільна дружина (співмешканка) обвинуваченого ОСОБА_10 надала працівникам поліції пояснення від 12.09.2019, що близько шести місяців тому вони вирішили розірвати стосунки і ОСОБА_4 залишив помешкання.
12.09.2019 ухвалою суду за клопотанням прокурора було оголошено розшук ОСОБА_11 з метою приводу в судове засідання, а кримінальне провадження відносно нього виділено в окреме судове провадження та зупинено.
В подальшому за клопотанням прокурора ухвалою суду після спливу шести місяців, знову оголошувався розшук обвинувачений з метою його затримання та доставки в суд для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Суд звертає увагу, що згідно повідомлення органу поліції від 17.02.2021 ОСОБА_4 був розшуканий, але не затриманий і послідуюча ухвала суду від 18.02 2021 про його затримання та привід до суду на 25.03.2021 також не була виконана. На цю дату повторно не з`явився і прокурор, про що суд письмово повідомив прокурора вищого рівня та знову виніс ухвалу про розшук обвинуваченого.
Згідно повідомлення керівника ВП №1 Бориспільського РУП від 05.09.2022 обвинувачений був розшуканий, однак на виконання ухвали суду не затриманий та в суд протягом тридцяти шести годин не доставлений.
19.09.2022 суд вчергове виніс ухвалу про розшук обвинуваченого ОСОБА_4 , дозвіл на затримання та доставку до суду для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Вказана ухвала суду виконана органом поліції і обвинувачений затриманий 04.10.2022 о 20:00 год та 05.10.2022 доставлений до суду для розгляду клопотання про обрання відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Таким чином, за період з 25.05.2019 по 05.10.2022 ОСОБА_4 знав лише про одну дату судового засідання (25.05.2019), на яке не з`явився без поважних причин. Як з`ясовано, він покинув місце проживання унаслідок розриву сімейних відносин з цивільною дружиною.
Неналежне виконання органом поліції ухвал суду про його розшук, затримання та доставку в суд не може ставитися у вину обвинуваченому, як порушення ним процесуальних обов`язків та ухилення від явки до суду, оскільки жодного доказу, що він знав про наступні дати судового засідання, але переховувався від суду та від органу поліції шляхом постійної/ періодичної зміни місця перебування суду не надано. Такі обставини прокурор не виклав у клопотання та не посилався на них і в судовому засіданні. Отже, одне лише посилання прокурора на обставини тривалого розшуку обвинуваченого, як на підставу, що свідчить про ухилення його від суду, є безпідставним.
Крім того, суд перевірив наявність вироків відносно ОСОБА_4 в Єдиному державному реєстрі судових рішень та з`ясував, що вироком Переяслав-Хмельницького суду Київської області від 08.12.2018 у справі 373/1290/18 ОСОБА_4 засуджений за ч.1 ст. 185 та ч.2 ст. 190 КК України із застосуванням ст. 70 КК України та з врахуванням попереднього вироку від 02.11.2018 у справі № 373/1774/18 (ч.2 ст. 185 КК) до остаточного покарання у виді трьох років шести місяців позбавлення волі з випробувальним терміном (ст. 75 КК) три роки.
За змістом попередніх вироків (від 02.11.2018 та від 08.11.2018) ОСОБА_4 вчиняв кримінальні правопорушення проти власності 02.08.2017 (ч.2 ст. 185 КК), травень 2018 р. (ч.1 ст. 185 КК), 05.08.2018 (ч.2 ст. 190 КК).
У цьому кримінальному провадженні обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_9 складено 22.01.2019 про вчинення у липні 2018 року за попередньою змовою крадіжки зерна на суму 267,16 грн з проникненням до приміщення (ч.3 ст. 185 КК). Тобто така крадіжка мала місце до висунення будь якого іншого обвинувачення ОСОБА_4 та до ухвалення вироку за іншим епізодом кримінального правопорушення.
Таким чином, неспроможними є твердження прокурора, що у даному кримінальному провадженні злочин вчинено ОСОБА_4 під час іспитового строку, а тому обвинуваченому загрожує реальна міра покарання, внаслідок чого існує ризик ухилення обвинуваченого від суду (п.1 ч.1 ст. 177 КПК).
Крім цього, у даному кримінальному провадженні № 40000703 Переяслав-Хмельницький суд Київської області вже виніс вирок 20.11.2019 у справі № 373/129/19 відносно одного із обвинувачених - ОСОБА_9 , який згідно обвинувачення діяв за попередньою змовою з ОСОБА_4 , та призначив ОСОБА_9 покарання за ч.3 ст. 185 КК України у виді трьох років позбавлення волі відстрочкою, з іспитовим строком один рік. В обвинувальному акті не викладені обставини, які б свідчили про більшу кримінальну значимість дій ОСОБА_4 та його провідну роль при вчиненні цього злочину. А тому нема підстав вважати, що ОСОБА_4 може переховуватись від суду, усвідомлюючи, що правосуддя по відношенню до нього буде більш суворе ніж до іншого співучасника злочину.
В той же час, з огляду на неодноразове вчинення кримінальних правопорушень проти власності існує ризик того, що ОСОБА_4 може продовжити вчиняти аналогічні злочини (п.5 ч.1 ст. 177 КПК).
На переконання суду такий ризик може бути усунений шляхом застосування до обвинуваченого цілодобового домашнього арешту, як того просила сторона захисту. При цьому суд враховує наявність в обвинуваченого постійного зареєстрованого місця проживання з 2008 року в с. Хоцьки, де наразі проживає його цивільна дружина та спільні діти. Що відповідний запобіжний захід буде недостатнім (неефективним) для запобігання такому ризику (п. 3 ч.1 ст. 194 КПК) - прокурором не доведено.

За правилами ч.4 ст. 194 УПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини. Передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя. суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою та шостою цієї статті.
Відповідно до вимог ч.1 та ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби та може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Оскільки прокурором доведено наявність обставин, передбачених п.1 та п.2 ч.1 ст. 194 КПК України, проте не доведено обставини, передбачені п. 3 ч.1 цієї статті, які б виключали можливість обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді домашнього арешту, суд відмовляє прокурору у застосуванні до обвинуваченого тримання під вартою та обирає йому запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.
За правилами ч.8 ст. 181 КПК України строк дії ухвали про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.
Враховуючи, що судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 проводиться в скороченому порядку (ч,3 ст. 349 КПК) і обвинувачений вже надав показання в суді, матеріали які його характеризують досліджені судом, суд вважає достатнім визначити строк домашнього арешту в один місяць.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 181, 193-194, 395 КПК України, суд

постановив:
Клопотання прокурора задовольнити частково.
Відмовити у застосуванні до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Обрати обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, заборонивши йому залишати житло за місцем свого проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 за виключенням часу, необхідного для участі в судовому засіданні у кримінальному провадженні ЄРДР № 0000703.
Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_4 :
- прибувати за кожною вимогою до суду на розгляд даного кримінального провадження;
- утримуватися від спілкування із потерпілим та свідками поза межами розгляду кримінального провадження.
Строк дії даної ухвали - до 05 листопада 2022 року.

Передати дану ухвалу для виконання до ВП №1 Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області
Ухвала окремому оскарженню не підлягає

Суддя ОСОБА_1