№ 1-кп/755/335/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" червня 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003305 від 17.11.2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, українки, громадянки України, працюючого неофіційно продавцем, із середньою освітою, не заміжньої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , будучи особою раніше неодноразово притягнутою до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за ст. 173-2 КУпАП, діючи в порушення вимог ст. 28 «Конституції України», згідно якої, кожен має право на повагу до його гідності, ст. 29 «Конституції України», згідно якої кожна людина має право на особисту недоторканість, а також, у порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», на підґрунті конфліктних сімейних відносин, умисно, систематично вчиняє психологічне насильство по відношенню до своєї бабусі ОСОБА_7 , з якою спільно проживала в одному помешканні, що призвело до психологічних страждань, емоційної залежності та погіршення якості життя потерпілої.
Так, ОСОБА_4 систематично, умисно, на підґрунті конфліктних сімейних відносин, вчиняла по відношенню до своєї бабусі ОСОБА_7 дії, виражені у грубих словесних образах, погрозах, висловлюваннях на її адресу словами нецензурної лайки, приниженні та залякуванні і, користуючись емоційною залежністю останньої, перебуваючи в конфліктних сімейних відносинах, систематично умисно вчиняла відносно останньої економічне насильство, що виразилось у безоплатному користуванні комунальними послугами, задоволенні побутових життєвих потреб, потреб щодо підтримання стану свого здоров`я за кошти потерпілої, вживанні продуктів харчування, що були придбані за кошти потерпілої, тим самим, викликала у ОСОБА_7 відчуття вразливості та розгубленості.
Так, 14.09.2021 року, ОСОБА_4 , знаходячись за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство психологічного характеру по відношенню до своєї бабусі ОСОБА_7 , з якою спільно проживала, в одному помешканні, у ході якого, погрожувала і висловлювалася на її адресу нецензурною лайкою, внаслідок чого, було викликано працівників поліції, які по приїзду припинили протиправні дії ОСОБА_4 та склали відносно неї протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
27 вересня 2021 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_4 визнано винною, притягнуто її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та призначено покарання у виді штрафу.
Крім того, 25.09.2021 року, близько 18 години 30 хвилин, ОСОБА_4 , знаходячись за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство психологічного характеру по відношенню до своєї бабусі ОСОБА_7 , з якою спільно проживає в одному помешканні, у ході якого, висловлювалася на її адресу нецензурною лайкою, внаслідок чого, було викликано працівників поліції, які по приїзду припинили протиправні дії ОСОБА_4 та склали відносно неї протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
24 листопада 2021 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_4 визнано винною, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та призначено покарання у виді штрафу.
Зокрема, 16.11.2021 року, близько 10 години 00 хвилин, ОСОБА_4 , знаходячись за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство психологічного характеру по відношенню до своєї бабусі ОСОБА_7 , з якою спільно проживає в одному помешканні, під час якого, спровокувала сімейну сварку та погрожувала фізичною розправою останній, внаслідок чого, було викликано працівників поліції, які по приїзду припинили протиправні дії ОСОБА_4 та склали відносно неї протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.
18 листопада 2021 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_4 визнано винною, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та призначено покарання у виді штрафу.
Крім цього, 17.09.2021 року, ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , продовжила систематично вчиняти домашнє насильство психологічного та економічного характеру по відношенню до своєї бабусі ОСОБА_7 , з якою спільно проживає в одному помешканні, що виразилося у наступних діях, а саме: ОСОБА_4 забрала грошові кошти та особисті речі, що належать ОСОБА_7 та у подальшому, вчинила сімейну сварку, у ході чого, висловлювалася на її адресу нецензурною лайкою та погрожувала фізичною розправою.
Крім цього, 16.11.2021 року, приблизно о 09 годині 30 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , продовжила систематично вчиняти домашнє насильство психологічного характеру по відношенню до своєї бабусі ОСОБА_7 , з якою спільно проживає в одному помешканні, спричинивши сімейну сварку, грубо ображаючи та принижуючи свою бабусю ОСОБА_7 .
Вказані дії з боку ОСОБА_4 призвели до психологічних страждань потерпілої ОСОБА_7 та змусили її 16.11.2021 року звернутись до Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві з заявою про кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України, та звернутись за психологічною допомогою до Дніпровського районного в місті Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді.
Відповідно до Інформаційної довідки вказаного Центру № 42/1282 від 29.11.2021 року, у ОСОБА_7 , за період співпраці, спостерігався знижений емоційний стан та тривожність. Ситуація домашнього насильства з боку онуки - ОСОБА_4 привела до вразливості та розгубленості, відчуття страху за своє життя та безпорадність через постійні конфліктні ситуації, що виникають через агресивну поведінку онуки ОСОБА_4 . З метою подолання проблем, пов`язаних з наслідками насильства та корекції психоемоційного стану, ОСОБА_7 рекомендовано в подальшому консультації психолога.
Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 винною себе за ст. 126-1 КК України визнала у повному обсязі, щиро каялася та показала, що дійсно відносно неї були складені протоколи про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП. Протягом тривалого часу вона проживала зі своєю бабусею ОСОБА_7 , періодично з останньою сварилася, нецензурно виражалася у бік останньої, штовхала, забирала її цінні речі та кошти. Все вищезазначене вона вчиняла на фоні вживання наркотичних засобів. Зокрема, показала, що всі обставини, викладені в обвинувальному акті, а саме: дата, час та місце скоєння нею кримінального правопорушення, відповідають дійсності, усвідомлює всі свої протиправні дії, щиро кається у вчиненому та просить пробачення у потерпілої.

Покази ОСОБА_4 послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин кримінального провадження, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченої та дослідженням письмових документів, а саме: направлення сім`ї/особи до іншого суб`єкта для надання соціальних послуг № 65 від 16.11.2021 року, з якого вбачається, що ОСОБА_7 звернулася до Дніпровського районного в місті Києві центру соціальних служб з приводу вчинення відносно неї з боку онуки ОСОБА_4 , з якою вони мешкають, домашнього насильства економічного, фізичного та психологічного характеру, через що викликалася поліція. ОСОБА_7 надано соціальну послугу кризового та екстреного втручання, консультацію юриста. Зокрема, було досліджено матеріали, що характеризують особу обвинуваченої ОСОБА_4 .

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Зокрема, згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Наведені вище докази, в їх сукупності, суд визнає належними та допустимими у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.

Вина обвинуваченої ОСОБА_4 повністю підтверджується її показаннями, щирим каяттям у скоєному та дослідженими письмовими документами.

Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у тому, що вона своїми умисними діями вчинила домашнє насильство, тобто, умисне систематичне вчинення психологічного та економічного насильства (ст. 126-1 КК України) відносно потерпілої ОСОБА_7 , з якою перебуває в сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань, емоційної залежності та погіршення якості життя потерпілої особи, а саме те, що обвинувачена ОСОБА_4 , у порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно з якою кожен має право на повагу до його гідності, а також у порушення вимог ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», систематично вчиняла психологічне та економічне насильство по відношенню до своєї бабусі ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема, систематично висловлювався нецензурною лайкою у бік останньої, словесно ображала, принижувала, залякувала, безоплатно користувалася комунальними послугами, задовольняла побутові життєві потреби та потреби щодо підтримання стану свого здоров`я за кошти потерпілої, вживала продукти харчування, що були придбані за кошти потерпілої, що призвело до психологічних страждань останньої, емоційної залежності, погіршення якості її життя, відчуття вразливості та розгубленості.

Також, відповідно до п. п. 3, 6, 8, 14, 17 ч.1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; кривдник особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі постраждала особа), особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі; психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

До того ж, п. 7 ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» встановлено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на осіб: батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинене кримінальне правопорушення.

Крім того, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченої та запобіганню вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченій ОСОБА_4 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого нею кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є нетяжким злочином, її ставлення до скоєного (щиро каялася, вину визнала у повному обсязі), дані про її особу, а саме: під наглядом у лікаря-психіатра не перебуває, однак, з 11.10.2007 року перебуває на обліку в лікаря-нарколога з діагнозом: «Розлади психіки і поведінки внаслідок вживання опіоїдів Синдром залежності», раніше не судима.

Зокрема, у судовому засідання потерпіла зазначила, що пробачає обвинувачену ОСОБА_4 , однак, зазначила, що остання взагалі не займається вихованням свого сина і останній повністю перебуває на її утриманні.

Згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає пом`якшуючою обставиною щире каяття обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненому.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Зокрема, суд дійшов висновку, що також при призначенні покарання має бути застосований принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад, закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню, згідно зі ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а тому суд вважає, що покарання обвинуваченій ОСОБА_4 повинно бути обрано необхідне та достатнє для її виправлення і попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, а саме у вигляді громадських робіт.

Цивільний позов у кримінальному провадження не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені не понесені.

Речові докази у кримінальному проваджені відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватою за ст. 126-1 КК України та призначити їй покарання у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

Цивільний позов у кримінальному провадження не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені не понесені.

Речові докази у кримінальному проваджені відсутні.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій, потерпілій та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя