Справа № 522/3625/21
Провадження по справі №1-кп/522/143/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Приморського районного суду м. Одеси № 106 обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000227 від 25.02.2021 року стосовно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, який народився у м. Бердичів, Житомирської області, який має вищу освіту, одруженого, начальника 3 сектору відділу радіоконтррозвідки центру оперативно-технічних заходів Управління Служби безпеки України в Одеській області, «підполковника», зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 4 ст. 358, ч. 1 ст. 190 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
представника потерпілого ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходиться кримінальне провадження № 0000227 від 25.02.2021 року стосовно ОСОБА_3 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 4 ст. 358, ч. 1 ст. 190 КК України.
Згідно обвинувального акту ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що 12 лютого 2019 року, більш точний час не встановлено, будучи військовослужбовцем Служби безпеки України та перебуваючи на посаді начальника 3 сектору відділу радіоконтррозвідки центру оперативно-технічних заходів Управління Служби безпеки України в Одеській області, у військовому званні «підполковник», знаходячись в приміщенні Управління Служби безпеки України в Одеській області, за адресою: м. Одеса, вул. Єврейська, 43, діючи умисно, з корисливих мотивів, переслідуючи ціль заволодіння іншого майна частини грошових коштів, виданих йому в якості авансу на відрядження, підробив звіт про використання коштів, виданих на відрядження або підзвіт № 265 від 12.02.2019 року, шляхом внесення неправдивих відомостей про місце свого проживання під час службового відрядження в зоні проведення бойових дій у м. Краматорськ, Донецької області, у період з 19.12.2018 року по 09.02.2019 року, та долучив до зазначеного звіту квитанцію №888 від 20.12.2018 року, видану ФОП « ОСОБА_6 », згідно якої він, нібито у період з 20.12.2018 року по 08.02.2019 року, орендував квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , та нібито сплатив за це 15 000 гривень, особисто виконав у графі «підпис підзвітної особи» підпис, тим самим засвідчив власним підписом документ, у якому містились завідомо неправдиві відомості, з метою його використання ним, шляхом подання до фінансової служби Управління Служби безпеки України в Одеській області (м. Одеса, вул. Єврейська, 43), для звіту за частину раніше виданих йому в якості авансу кошти на відрядження.
Крім того, ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що 12 лютого 2019 року, будучи військовослужбовцем Служби безпеки України та перебуваючи на посаді начальника 3 сектору відділу радіоконтррозвідки центру оперативно-технічних заходів Управління Служби безпеки України в Одеській області, у військовому званні «підполковник», діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою приховати свої протиправні дії, пов`язані із привласненням іншого майна грошових коштів, виданих йому в якості авансу на відрядження, використав завідомо підроблений документ звіт про використання коштів, виданих на відрядження або підзвіт № 265 від 12.02.2019 року, до якого внесено неправдиві відомості про місце свого проживання під час службового відрядження в зоні проведення бойових дій у м. Краматорськ, Донецької області, у період з 19.12.2018 року по 09.02.2019 року, та долучив до зазначеного звіту квитанцію № 888 від 20.12.2018 року, видану ФОП « ОСОБА_6 », згідно якої він, нібито у період з 20.12.2018 року по 08.02.2019 року, орендував квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , та нібито сплатив за це 15 000 гривень, шляхом подачі його до фінансової служби Управління Служби безпеки України в Одеській області (м. Одеса, вул. Єврейська, 43).
Крім того, ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що 12 лютого 2019 року, більш точний час не встановлено, знаходячись в приміщенні Управління Служби безпеки України в Одеській області, за адресою: м. Одеса, вул. Єврейська, 43, будучи військовослужбовцем Служби безпеки України та перебуваючи на посаді начальника 3 сектору відділу радіоконтррозвідки центру оперативно-технічних заходів Управління Служби безпеки України в Одеській області, у військовому званні «підполковник», діючи з єдиним умислом, шляхом обману, переслідуючи корисливий мотив і мету, надав завідомо підроблений документ звіт про використання коштів, виданих на відрядження або підзвіт № 265 від 12.02.2019 року до фінансової служби Управління Служби безпеки України в Одеській області (м. Одеса, вул. Єврейська, 43), з неправдивими відомостями про місце свого проживання під час службового відрядження в зоні проведення бойових дій у м. Краматорськ, Донецької області, у період з 19.12.2018 року по 09.02.2019 року, з долученням до зазначеного звіту квитанції № 888 від 20.12.2018 року, виданою ФОП « ОСОБА_6 », згідно якої він, нібито у період з 20.12.2018 року по 08.02.2019 року, орендував квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , та нібито сплатив за це 15 000 гривень, звільнившись від обов`язку повернення зазначених коштів виданих на відрядження, чим отримав можливість розпорядитись ними на власний розсуд, тим самим заволодів чужим майном шляхом обману, спричинивши на вказану суму збитки державі в особі Управління Служби безпеки України в Одеській області.
Згідно обвинувального акту дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 1 ст. 358 КК України, за кваліфікуючими ознаками: підроблення іншого офіційного документа, який видається чи посвідчується установою, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою його використання; за ч. 4 ст. 358 КК України, за кваліфікуючими ознаками: використання завідомо підробленого документа; та за ч. 1 ст. 190 КК України, за кваліфікуючими ознаками: заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 подав клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000227 від 25.02.2021 року, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, та закриття вказаного провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, яке він просив задовольнити.
Обвинувачений зазначив, що наслідки закриття провадження з нереабілітуючих підстав йому зрозумілі та на закритті кримінального провадження він наполягає.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти клопотання обвинуваченого та просив суд відмовити в його задоволенні, та перейти до судових дебатів.
Представник потерпілого ОСОБА_5 , не заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченого та закриття вказаного кримінального провадження.
Заслухавши думки учасників судового провадження, розглянувши клопотання, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд доходить такого висновку.
Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 04 червня 2020 року (справа №127/26665/16-к; провадження № 51-1066км20), положеннями ч. 4 ст. 286 КПК України визначено, що в разі, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Ця норма, як і положення ст. 49 КК України є імперативними нормами, які передбачають не право суду, а його обов`язок розглянути відповідне питання.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Тобто, встановивши обставини, що дають підстави для закриття провадження, суд повинен їх дослідити і в разі згоди особи ухвалити рішення про її звільнення від кримінальної відповідальності.
Наведені норми закону вказують на те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим. Суд, установивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності на цій підставі, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження досудове розслідування, підготовче судове засідання, судовий розгляд провадження судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили.
Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: притягнення особи як обвинуваченого; згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності (статті 284288 КПК України).
Згідно ст. 44 КК України особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналогічне положення містить ст. 285 КПК України, відповідно до якої особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Зокрема, частиною 1 статті 49 КК України (в редакції, чинній на момент вчинення кримінального правопорушення) передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.
Як встановлено судом ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, що мали місце у період з 19.12.2018 року по 12.02.2019 року.
Кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1, 4 ст. 358, ч. 1 ст. 190 КК України, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_3 , відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України (в редакції, чинній на момент вчинення кримінальних правопорушень) відносяться до злочинів невеликої тяжкості, тобто строки давності розгляду даного кримінального провадження за вказаними вище статтями КК України, станом на дату подання клопотання обвинуваченого закінчились.
Згідно з ч. 2 ст. 49 КК України перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років.
Відповідно до ч. 3 ст. 49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину. При цьому строки давності обчислюються окремо за кожний злочин.
Судом не встановлено обставин і не отримано об`єктивних доказів того, що передбачені частинами 2, 3 ст. 49 КК України строки давності у даному кримінальному провадженні переривалися чи були зупинені.
На час розгляду клопотання судом не встановлено та сторонами провадження не надано інформації про ухилення обвинуваченого від слідства, вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а так само і відомостей про переривання чи зупинення строків, згідно ч. 2 ст. 49 КК України.
Судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 розуміє підстави та наслідки закриття провадження у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності за закінченням строку давності, безумовної можливості продовження судового розгляду провадження з його вирішенням по суті, і останній не заперечував проти закриття провадження з відповідних підстав.
У відповідності до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього обвинувачення.
Суд приходить до висновку про те, що обвинувачений, розуміючи зміст процесуальних дій, що відбувались під час судового засідання, маючи безумовне та гарантоване законодавством право на судовий розгляд провадження та перевірку судом обґрунтованості обвинувачення у вчиненні ним кримінальних правопорушень, таким правом не скористався та не заперечував проти закриття провадження за нереабілітуючих підстав.
Додатково, слід зазначити, що дотримання умов, передбачених частинами 1-3 ст. 49 КК України, є безумовним і звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності, є обов`язковим.
Передбачений ст. 49 КК України інститут звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину.
Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України, жодна особа не може бути примушена визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушена давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення.
Виходячи із цих положень закону, визнання винуватості є правом, а не обов`язком обвинуваченого, а отже, невизнання обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності його згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення. Саме таку позицію висловив Верховний суд у своїй постанові від 26.03.2020 року (судова справа №730/67/16).
Враховуючи наведене, виходячи із загальних засад кримінального провадження, зокрема, верховенства права, рівності перед законом і судом, перевіривши законність заявленого клопотання, згоду обвинуваченого ОСОБА_3 на звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі вимог ст. 49 КК України, роз`яснивши учасникам провадження наслідки такого звільнення, з огляду на те, що кримінальне правопорушення, за яким обвинувачується останній на момент вчинення кримінальних правопорушень були злочинами невеликої тяжкості, та з моменту їх вчинення минуло більше трьох років; перебіг давності притягнення до кримінальної відповідальності, в розумінні ст. 49 КК України, не зупинявся і не переривався; суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання обвинуваченого та звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 49 КК України і, відповідно, закриття кримінального провадження стосовно нього на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_3 не обирався.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.
Відповідно до ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Стягнення процесуальних витрат, при звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності, КПК України не передбачено. З урахуванням викладеного, процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні слід віднести на рахунок держави.
Питання щодо речових доказів вирішується відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 5, 49, 190, 358 КК України, ст. 100, 124, 284, 285, 286, 288, 369, 372, 376, 395 КПК України,
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про звільнення від кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000227 від 25.02.2021 року, на підставі ст. 49 КК України, задовольнити.
Обвинуваченого ОСОБА_3 звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 4 ст. 358, ч. 1 ст. 190 КК України, на підставі ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
Кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000227 від 25.02.2021 року стосовно ОСОБА_3 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 4 ст. 358, ч. 1 ст. 190 КК України, закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_3 не обирався.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.
Речові докази, отримані в ході проведення процесуальних дій зберігати при матеріалах кримінального провадження.
Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Суддя Приморського районного
суду м. Одеси ОСОБА_1