Номер провадження: 11-кп/813/1631/22
Справа № 521/6077/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
за участю захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на ухвалу Київського райсуду м. Одеси від 05.07.2022, якою під час судового розгляду кримінального провадження №0000334 від 01.02.2020 відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України, продовжений строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 03.09.2022

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції від 05.07.2022 в процесі судового розгляду обвинувального акту в кримінальному провадженні №0000334 від 01.02.2020 за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України було відмовлено в задоволені клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 та задоволено клопотання прокурора та був продовжений строк застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 03.09.2022 включно стосовно кожного обвинуваченого.
Мотивуючи зазначене рішення, суд зазначив, що в даному провадженні існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих й свідків, а також вчинення іншого кримінального правопорушення, які обумовлені тим, що ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину. Судом враховані дані про особи обвинувачених, розмір шкоди, у завданні якої вони обвинувачуються та, з урахуванням обставин даної конкретної справи тримання обвинувачених під вартою є розумним тому суд дійшов висновку про існування зазначених прокурором та передбачених ст. 177 КПК України ризиків, і про те, що суспільний інтерес щодо тримання обвинувачених під вартою переважає над їх особистими інтересами і що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може забезпечити належної поведінки обвинувачених та запобігти зазначеним ризикам.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
Не погодившись із зазначеною ухвалою обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що ухвала райсуду підлягає скасуванню з наступних підстав:
- посилається на незаконність, необґрунтованість та невмотивованість ухвали суду, стверджує про недоведеність ризиків, які обумовлюють необхідність продовження строку тримання його під вартою;
- вказує, що суд 1-ої інстанції не врахував особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який має постійне місце проживання та являється інвалідом ІІІ-групи та допущені порушення його прав на захист під час судового розгляду, а також посилається на тривалість розгляду кримінального провадження.
Посилаючись на викладені обставини, обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати або змінити ухвалу райсуду та призначити більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі на нічний домашній арешт з зобов`язанням носити електронний засіб контролю.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 вказує на те, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та просить змінити йому запобіжний захід на більш м`який, а саме на домашній арешт.
Ухвала суду 1-ої інстанції в частині продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , в апеляційному порядку не оскаржується.
Апеляційним судом, з метою дотримання прав обвинувачених вживалися заходи для проведення судового засідання в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Одеський слідчий ізолятор», однак вийти на зв`язок не надалося можливим ні 01.08.2022, а ні 04.08.2022, в зв`язку з відсутністю технічної можливості, у зв`язку з чим, враховуючи позицію захисників, які не заперечували проти продовження апеляційного розгляду, та запровадження на території України воєнного стану, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційні скарги обвинувачених за їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників, які підтримали доводи апеляційних скарг своїх підзахисних, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновків про таке.
Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.
На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Київському райсуді м. Одеси знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000334 від 01.02.2020 за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України.
Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).
Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України, судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.
Статтею 422-1 КПК України визначений порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Що стосується посилання ОСОБА_9 відносно недоведеності його вини у вчиненні інкримінованого злочину, колегія суддів зауважує, що, аналіз вищезазначеної норми закону свідчить про те, що апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки має право витребувати із суду 1-ої інстанції лише оскаржувану ухвалу та відповідне клопотання сторони обвинувачення, якщо таке подавалось (заявлялось) та зауважує, що на теперішній час судом досліджуються докази, тобто триває стадія судового розгляду, в ході якої, з огляду на положення ст.ст. 89, 94 КПК України, буде надана відповідна оцінка діям обвинувачених, наявним у матеріалах справи доказам, в тому числі їх сукупності, а також обґрунтованості самого обвинувачення в цілому.
Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.
Тобто, апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 обвинувачення по суті, оскільки, окрім як дослідивши оскаржувану ухвалу суду 1-ої інстанції щодо продовження запобіжного заходу та клопотання прокурора, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких інших доказів.
Окрім того, згідно п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли остання перебувала у процесуальному статусі підозрюваного.
Натомість, ухвалою суду 1-ої інстанції обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 був продовжений строк тримання під вартою, оскільки суд 1-ої інстанції дійшов висновку про те, що не зменшились і продовжують існувати ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну поведінку обвинувачених.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду 1-ої інстанції з наступних підстав.
Так, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 13 років з конфіскацією майна, що у своїй сукупності свідчить про доведення ризику можливого переховування обвинувачених від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Таким чином, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що у цьому випадку має місце ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України.
Разом з тим, ризик вчинення обвинуваченими іншого кримінального правопорушення обґрунтовується тим, що кожний обвинувачений не працевлаштований, тобто не має постійного та офіційного джерела доходів. Також апеляційний суд враховує обставину вчинення інкримінованого злочину саме групою осіб, з корисливих мотивів, з огляду на що апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду 1-ої інстанції щодо існування ризику, передбаченого п. 5 ч.1 ст.177 КПК України.
Окрім того, апеляційний суд вважає обґрунтованим ризик можливості незаконного впливу обвинувачених на інших учасників кримінального провадження, оскільки після отримання процесуального статусу обвинувачених, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 мали процесуальну можливість на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, відтак, достеменно знають анкетні відомості інших учасників кримінального провадження, зокрема, їхні адреси проживання, роботи, водночас, свідки та потерпілі ще не допитані.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що згідно зі ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, а показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, з метою виконання завдань кримінального процесуального закону, вказані обставини зумовлюють можливість поза процесуального впливу на потерпілих та свідків з метою уникнення кримінальної відповідальності, що підтверджує наявність ризику, передбаченого п. 3) ч.1 ст.177 КПК України.
Додатковим підтвердженням існування зазначеного ризику слугує також характеристика особи обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які до арешту офіційно не працювали, водночас останні раніше притягувалися до кримінальної відповідальності за вчинення умисних, корисливих злочинів. Окрім того, апеляційний суд враховує розмір завданої інкримінованим злочином шкоди.
Враховуючи те, що застосування запобіжних заходів має на меті забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, за обставин наявності ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, врахування обставин, передбачених ст. 178 КПК України, суд 1-ої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку, що у даному випадку застосування виняткового запобіжного заходу, а саме тримання під вартою без визначенням розміру застав, є доцільним та достатнім для забезпечення завдань кримінального процесуального закону на даному етапі кримінального провадження.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру інкримінованого обвинуваченому злочину, судом 1-ої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а стосовно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.
Відповідно до положень п. 1) ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 слід залишити без задоволення, ухвалу Київського райсуду м. Одеси від 05.07.2022 - без змін.
Водночас, апеляційний суд вважає за необхідне в черговий раз звернути особливу увагу районного суду на положення ст. 8 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 та приписи ст.ст. 28 та 318 КПК України.
Частина 1 ст. 318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.
Водночас, апеляційний суд вважає за необхідне рекомендувати суду першої інстанції звернути увагу на необхідність дотримання принципу розумних строків у даному кримінальному провадженні, зважаючи на вимоги ч. 4 ст. 28 КПК України, якою регламентовано, що кримінальне провадження щодо особи (осіб), яка тримається під вартою має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.
Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б не природно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.
У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.
Аналіз наданих апеляційному суду, матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України, а також їх пояснень та пояснень сторони захисту свідчить про те, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду 1-ої інстанції досить тривалий час, протягом якого обвинувачені утримуються під вартою, проте судовий розгляд на теперішній час не завершений та остаточне рішення не прийнято.
При цьому, ухвалами Одеського апеляційного суду від 28.07.2021, 12.01.2022 та від 12.04.2022 вже зверталась увага суду 1-ої інстанції на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ст. 28 КПК України.
Апеляційний суд приймає до уваги введення воєнного стану на території України, однак вважає таку тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути увагу районного суду на необхідність вжиття заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.
Керуючись ст.ст. 24, 28, 177, 178, 183, 194, 318, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд
ухвалив:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Ухвалу Київського райсуду м. Одеси від 15.03.2022, якою під час судового розгляду кримінального провадження №0000334 від 01.02.2020 відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України, було задоволено клопотання прокурора та продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 03.09.2022 залишити без змін.
В черговий раз звернути увагу суду 1-ої інстанції на необхідність дотримання розумних строків, передбачених ст. 28 КПК України під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4