ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2527/22 Справа № 207/2393/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
представника потерпілого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції), захисників ОСОБА_8 , (в режимі відеоконференції),
ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),
обвинувачених ОСОБА_10 , (в режимі відеоконференції),
ОСОБА_11 , (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000232 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 липня 2022 року щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Маріуполь, Донецької області, громадянина України, який має професійно-технічну освіту, не працює, розлучений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
1) 26.12.2005 Ільічевським районним судом м. Маріуполь Донецької області за ч.2 ст. 185, ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі. Звільнився 16.02.2010 з Бердянської ВК №77 Запорізької області умовно-достроково, не відбутий строк: 1 рік 9 місяців 6 днів;
2) 25.04.2012 Ільічевським районним судом м. Маріуполь Донецької області за ч.1 ст. 317, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. Приєднано покарання по вироку Ільічевського районного суду м. Маріуполь Донецької області від 26.12.2005. Звільнився 18.02.2015 з Селидівської ВК № 82 Донецької області умовно-достроково, не відбутий строк 9 місяців 14 днів;
3) 13.12.2016 Ільічевським районним судом м. Маріуполь Донецької області за ч.1 ст. 395 КК України. Призначено покарання у вигляді 4 місяців арешту. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано не відбуте покарання по вироку Ільічевського районного суду м. Маріуполь Донецької області від 25.04.2012 та згідно ст. 72 КК України остаточно призначено покарання 10 місяців позбавлення волі. Вирок вступив в законну силу 13.01.2017. З 13.01.2017 по 27.11.2017 знаходився в розшуку. 27.11.2017 взято під варту. Відбув 19.12.2017, прибув 20.12.2017 до Кам`янської ВК № 101 Запорізької області. Звільнився 27.09.2018 з Кам`янської ВК № 101 Запорізької області по відбуттю строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушення, передбачених ч.2 ст. 186, ч. 2 ст. 146 КК України,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Маріуполь Донецької області, громадянина України, який має професійно-технічну освіту, працював в ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» слюсарем-ремонтником, розлучений, на утриманні має неповнолітню дитину: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ; проживав до затримання за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимий:
1) 15.07.2005 Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполь Донецької області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст.75, ст.76 КК України від відбуття покарання звільнений з випробуванням строком на 2 роки;
2) 29.12.2006 Ільічевським районним судом м. Маріуполь Донецької області за ч.4 ст. 187, ч.1 ст. 71 КК України до позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна. Звільнився 26.03.2013 з Макіївської ВК № 32 Донецької області умовно-достроково, не відбутий строк 2 роки 4 місяців 18 днів;
3) 29.12.2016 Ільічевським районним судом м. Маріуполь Донецької області за ч.2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі. Звільнився 30.11.2018 з Оріхівської ВК № 88 Запорізької області умовно-достроково, не відбутий строк 6 місяців 15 днів,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушення, передбачених ч.2 ст. 186, ч. 2 ст. 146 КК України
В С Т А Н О В И Л А:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 липня 2022 року, ОСОБА_10 , визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч.2 ст. 146 КК України та призначено покарання:
- за ч. 2 ст. 186 КК України - у вигляді 5 років позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 146 КК України - у вигляді 4 років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, призначено ОСОБА_10 покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_10 обчислено з 16 червня 2021 року, тобто з моменту фактичного затримання.
До набрання вироком законної сили захід забезпечення кримінального провадження ОСОБА_10 залишено - тримання під вартою.
Цивільну позовну заяву задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_13 в рахунок відшкодування моральної шкоди 20000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок.
Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17.06.2021 на мобільний телефон «Redmi Note 8 Pro Forest Green 6 GB RAM 64 GB ROM» імеі1: НОМЕР_1 ; імеі 2: НОМЕР_2 у силіконовому чохлі «Redmi by Xiaomi».
Вирішена доля речових доказів та процесуальних витрат.

Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_10 судом кваліфіковано за ч. 2 ст.186 КК України та ч. 2 ст. 146 КК України, які виразилися, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб та незаконне позбавлення волі людини, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалося заподіянням потерпілому фізичних страждань.

За обставин, встановлених судом та викладених в мотивувальній частині вироку, 15.06.2021 приблизно о 19:40 годині, ОСОБА_10 , перебуваючи по вул. В.Чорновола в м. Кам`янське, біля будинку № 69/20 разом зі своїм знайомим ОСОБА_11 , побачили неповнолітнього ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який проходив мимо них. В цей час у ОСОБА_10 виник прямий умисел на відкрите викрадення майна неповнолітнього ОСОБА_14 , за попередньою змовою зі ОСОБА_11 .
Реалізуючи свій спільний прямий умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_10 , разом із ОСОБА_11 підійшли до неповнолітнього ОСОБА_14 та ОСОБА_11 попросив у нього мобільний телефон для здійснення дзвінка, на що останній відповів відмовою. Після чого, ОСОБА_11 , знаходячись навпроти неповнолітнього ОСОБА_14 , з метою заволодіння чужим майном, направленим на безпосереднє вилучення майна, шляхом ривку своєю рукою, повторно, відкрито викрав з передньої кишені його кофти належний йому мобільний телефон «Redmi Note 8 Pro Forest Green 6 GB RAM 64 GB Rom» імеі1: НОМЕР_1 ; імеі 2: НОМЕР_2 , вартістю 4886,65 грн в силіконовому чохлі «Redmi by Xiaomi», вартістю 123,00 грн з сім-карткою номер НОМЕР_3 . Однак, незважаючи на прохання неповнолітнього потерпілого ОСОБА_14 повернути його майно, діючи спільно, за попередньою змовою, ОСОБА_11 передав вищезазначений мобільний телефон ОСОБА_10 .
В подальшому, ОСОБА_11 пішов у бік будинку 18, що розташований по проспекту Конституції в м. Кам`янське, а ОСОБА_10 , продовжуючи утримувати в своїй руці викрадений мобільний телефон «Redmi Note 8 Pro Forest Green 6 GB RAM 64 GB Rom», належний неповнолітньому потерпілому ОСОБА_14 , пішов за ОСОБА_11 у бік будинку 18, по проспекту Конституції. Внаслідок чого, заволодівши викраденим майном, ОСОБА_10 разом зі ОСОБА_11 завдали неповнолітньому потерпілому ОСОБА_14 матеріальної шкоди на загальну суму 5009,65 грн.
Крім того, 15.06.2021 приблизно о 19:50 годині, неповнолітній ОСОБА_14 пішов вслід за ОСОБА_10 , продовжуючи вимагати повернути його майно. Потім, знаходячись біля будинку 18 по проспекту Конституції в м. Кам`янському до ОСОБА_10 та неповнолітнього потерпілого ОСОБА_14 під`їхав автомобіль «ВАЗ 2115» державний номер НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_11 .
В той час у ОСОБА_10 виник прямий умисел на незаконне позбавлення волі неповнолітнього потерпілого ОСОБА_14 з корисливих мотивів, за попередньою змовою зі ОСОБА_11 .
Реалізуючи свій прямий умисел, направлений на незаконне позбавленні волі людини, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_11 сказав ОСОБА_10 садити неповнолітнього ОСОБА_14 до салону його автомобіля, після чого, ОСОБА_10 , застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, з метою подолання можливого опору з боку неповнолітнього потерпілого, користуючись тим, що неповнолітній потерпілий, не мав змоги опиратись, наніс йому один удар кулаком в живіт та, діючи з умислом на незаконне позбавлення волі, порушуючи конституційні права свободи неповнолітнього ОСОБА_14 заштовхав неповнолітнього потерпілого на заднє сидіння автомобіля, а сам сів на переднє пасажирське сидіння та ОСОБА_11 почав їхати по вулиці В.Чорновола у м. Кам`янське, з метою подальшого вимагання коду розблокування вищезазначеного мобільного телефону. Здійснивши таким чином незаконне позбавлення волі неповнолітнього ОСОБА_14 та повезли потерпілого на вищевказаному автомобілі під керуванням ОСОБА_11 по вулиці В.Чорновола у м. Кам`янське.
Продовжуючи свої злочинні дії, утримуючи неповнолітнього потерпілого ОСОБА_14 , почали вимагати у ОСОБА_14 повідомити їм код розблокування належного йому вищезазначеного мобільного телефону, та в той час, коли ОСОБА_14 відмовив, ОСОБА_11 заподіяв йому фізичних страждань, а саме наніс два удари кулаком лівої руки в ділянку живота неповнолітньому потерпілому ОСОБА_14 . В цей же час, ОСОБА_10 , також заподіяв неповнолітньому потерпілому ОСОБА_14 фізичних страждань, а саме наніс один удар долонею правої руки по обличчю зліва неповнолітньому потерпілому ОСОБА_14 , тим самим, подолавши його волю опору, незаконно позбавили волі та утримували ОСОБА_14 , приблизно з 19:50 години, 15.06.2021, діючи умисно, за попередньою змовою у групі, з метою вимагання коду розблокування мобільного телефону. Після отриманих ударів ОСОБА_14 , під час руху в автомобілі, повідомив код розблокування свого мобільного телефону. Після чого, достигнувши своєї спільної корисливої мети, ОСОБА_11 зупинив автомобіль поблизу перехрестя вулиці В.Чорновола та проїзду Білоруському в м. Кам`янське, а ОСОБА_10 витягнув неповнолітнього потерпілого ОСОБА_14 з заднього сидіння автомобіля, залишив його на вулиці та повернувся до свого місця в автомобілі.
Після чого, ОСОБА_10 разом зі ОСОБА_11 з місця скоєння злочину поїхали на вищевказаному автомобілі.

Вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_11 в апеляційній скарзі не оскаржується.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись з прийнятим рішенням захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду першої інстанції скасувати. Ухвали новий вирок, відповідно до якого.
На підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України закрити кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 146 КК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_10 в суді і вичерпанням можливостей їх отримати.
Змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення відносно ОСОБА_10 з ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 1 ст. 396 КК України та призначити ОСОБА_10 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 396 КК України.
Застосувати ОСОБА_10 положення ст. 75 КК України та звільнити останнього від відбування покарання призначеного даним вироком з випробуванням, встановивши ОСОБА_10 іспитовий строк та покласти на нього обов`язки згідно ст.76 КК України.
Цивільний позов - залишити без розгляду.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції при розгляді провадження не виконав вимоги чинного законодавства, не провів відносно ОСОБА_10 повного та неупередженого судового розгляду.
Суд допустив вибірковість в оцінці досліджених доказів та не надав їм належну правову оцінку, у зв`язку із чим також безпідставно задовольнив позовні вимоги потерпілої сторони.

Представник неповнолітнього потерпілого-адвокат ОСОБА_7 подала заперечення на апеляційну скаргу сторони захисту відповідно до якої просить вирок Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 липня 2022 року - залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 - залишити без задоволення.
Адвокат зазначає, що вирок суду є законним, обґрунтованим та таким, що відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.
При ухваленні вироку судом першої інстанції були відсутні істотні порушення вимог КПК України.
Суд першої інстанції надав належну оцінку усім доказам у кримінальному провадженні відповідно до вимог ст.ст. 86, 86, 94 КПК України у тому числі показам обвинувачених, неповнолітнього потерпілого, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності та сукупністю зібраних доказів з точки зору достатності і взаємозв`язку для прийняття даного рішення.
Що стосується позовних вимог, адвокат вбачає, що розмір моральної шкоди заподіяної неповнолітньому потерпілому, судом визначений з урахуванням глибини фізичних та душевних страждань потерпілого, їх тривалості, характеру кримінального правопорушення, а також з урахуванням вимог розумності та справедливості.

Позиції учасників судового провадження.
Захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_10 в судовому засіданні підтримали апеляційні вимоги та просили їх задовольнити. При цьому обвинувачений ОСОБА_10 зауважив, що він повністю погоджується з апеляційними вимогами свого захисника та просить їх задовольнити у повному обсязі.
Захисник ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_11 просили колегію суддів вирішити вказані апеляційні вимоги на розсуд суду.
Прокурор та представник неповнолітнього потерпілого-адвокат ОСОБА_7 заперечували проти апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 та просили вирок суду залишити без змін.
Неповнолітній потерпілий та його законний представник до суду не з`явилися, повідомлені були належним чином. Надали клопотання про розгляд апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 за їх відсутністю, а також просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну сторони захисту без задоволення.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, думки учасників процесу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи апеляційний суд дійшов до наступного висновку.
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 146 КК України, а саме: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб; незаконне позбавлення волі людини, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалося заподіянням потерпілому фізичних страждань в апеляційній скарзі не оскаржується.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що судовий розгляд проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, які були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, колегією суддів не встановлено.
Твердження сторони захисту в апеляційній скарзі про те, що дії ОСОБА_10 повинні бути перекваліфіковані з ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 1 ст. 369 КК України, як заздалегідь не обіцяне приховування тяжкого злочину, а також, що в діях обвинуваченого ОСОБА_10 відсутній склад злочину за ч. 2 ст. 146 КК України, апеляційний суд вважає необґрунтованими.
Колегія суддів оцінює висунуту стороною захисту версію в ході апеляційного розгляду, щодо подій, які мали місце 15.06.2021, як форму захисту, спрямовану на уникнення кримінальної відповідальності, яка не відповідає дійсним фактичним обставинам вчинених кримінальних правопорушень, встановленими судом під час судового розгляду.
Визнаючи ОСОБА_10 винним у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб та незаконному позбавлення волі людини, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалося заподіянням потерпілому фізичних страждань, ґрунтується на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, аналізу та належної правової оцінки наявних в матеріалах кримінального провадження доказів.
Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_10 , у вчиненні інкримінованих злочинів його вина підтверджується сукупністю доказів, оцінених судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості та достовірності.
Колегія суддів, провівши аналіз здобутих доказів і доводів сторони захисту щодо непричетності ОСОБА_10 до відкритого викраденого майна (грабежу) та перекваліфікації його дій з ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 1 ст. 396 КК України, яка передбачає покарання за заздалегідь не обіцяне приховування тяжкого злочину, то вони не заслуговують на увагу.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції надано відповідну оцінку показанням неповнолітнього потерпілого ОСОБА_14 , який повідомив, що 15.06.2021 приблизно о 19:30 годині біля будинку 20/67 по вул. В. Чорновола невідомі йому два чоловіки вихопили його мобільний телефон та вимагала повідомити пін-код. Отримавши відмову, його насильно заштовхали до автомобіля, який почав рух. Вказані чоловіки завдавали йому фізичні удари, а саме три удари лівою рукою по животу, а також ляпас правою рукою по обличчю.
Такі показання неповнолітнього потерпілого ОСОБА_14 узгоджуються з обставинами вчинення кримінальних правопорушень, про які зазначив неповнолітній потерпілий під час слідчого експерименту за його участю, де ОСОБА_14 відтворив події, які мали місце 15.06.2021. Пояснивши, що у вказану дату невідомі йому два чоловіки вихопили його мобільний телефон, вимагали повідомити пін-код. Отримавши відмову, його силоміць заштовхали до автомобіля, який почав рух по вул. м. Кам`янське. Невідомі йому чоловіки застосували відносно нього фізичну силу, а саме: один чоловік завдав три удари лівою рукою по животу, другий чоловік дав ляпас правою рукою по обличчю.
Крім вказаного відповідно до протоколів пред`явлення особи для впізнання, ОСОБА_14 за фотознімками впізнав ОСОБА_10 та ОСОБА_15 , як тих осіб, котрі 15.06.2021 о 19:40 годині біля будинку № 20/67 по вул. В. Чорновола, застосували відносно нього насильство та викрали мобільний телефон, після чого заштовхали його до автомобіля, де застосовували фізичне насильство.
Підстав недовіряти показанням неповнолітнього потерпілого та обставинам, встановленим під час слідчого експерименту з ним, протоколів пред`явлення особи для впізнання, немає, оскільки в ході проведення слідчих дій ОСОБА_14 показав не лише яким чином було здійснено викрадення мобільного телефону, а й чітко вказав як його силоміць обвинувачені заштовхали до автомобіля та утримували проти його волі.
Вказані докази в частині обставин викрадення майна (мобільного телефону) у ОСОБА_14 підтверджується й показами обвинуваченого ОСОБА_11 наданими ним в суді першої інстанції, а також протоколом проведення слідчого експерименту за його участю від 29.06.2021. Відповідно до яких, обвинувачений ОСОБА_11 зазначив, що 15.06.2021 він разом із обвинуваченим ОСОБА_10 попросили мобільний телефон у ОСОБА_14 , під приводом зателефонувати. Їм потрібно було заправити пальним автомобіль, тому таким чином вони вирішили заволодіти вказаним телефоном, для того, аби його у подальшому продати, а за отримані кошти придбати пальне.
Відповідно до ст. 396 КК України, об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК, полягає лише в активній поведінці - діях, спрямованих на приховування злочину. Форми такого приховування наведені у ч. 6 ст. 27 КК і виявляються в переховуванні: злочинця (наприклад, шляхом надання йому житла, транспортних засобів, документів); знарядь та засобів вчинення злочину (наприклад, зброї, підроблених документів); слідів злочину (наприклад, знищення предметів, на яких були відбитки пальців злочинця); предметів, здобутих злочинним шляхом (наприклад, грошей, коштовностей, іншого майна).
Колегія суддів вважає, що матеріали кримінального провадження об`єктивно підтверджують те, що ОСОБА_10 15.06.2021 приймав участь у злочинних діях разом із ОСОБА_11 . Обвинувачені разом узгодили дії, які були направлені на заволодіння майном потерпілого. ОСОБА_10 бачив, як обвинувачений ОСОБА_11 ривком своєї руки вихопив у потерпілого мобільний телефон, який надалі передав саме ОСОБА_10 .
У зв`язку з чим доводи сторони захисту про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_10 з ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 1 ст. 396 КК України задоволенню не підлягають.

Що стосується доводів захисника про відсутність в діях обвинуваченого ОСОБА_10 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, як незаконне позбавлення волі людини, з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалося заподіянням потерпілому фізичних страждань, то колегія суддів вважає їх безпідставними та необґрунтованими.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинувачених, зокрема, ОСОБА_10 в інкримінованому злочині за ч. 2 ст. 146 КК України відповідає встановленим фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджений дослідженими у судовому засіданні доками, яким суд дав належну оцінку.
Зокрема, судом встановлено, що із змісту показів неповнолітнього потерпілого ОСОБА_14 убачається, що 15.06.2021 приблизно о 19:30 годині біля будинку 20/67 по вул. В.Чорновола, два невідомі чоловіки вихопили у нього мобільний телефон. ОСОБА_14 було вказано, за для того, аби йому віддали телефон він повинен був пройти за ними. Невідомі чоловіки вимагали у нього під-код телефону, для його розблокування, однак отримали відмову, на що один із чоловіків запхнув його до машини на заднє сидіння. Під час руху автомобіля чоловіки вимагали пін-код, один чоловік вдарив ОСОБА_14 три рази лівою рукою по животу, а інший дав ляпаса правою рукою по обличчю і після цього він сказав пін-код. Надалі другий чоловік витяг його з машини і вони поїхали у невідомому напрямку.
Відповідно до протоколів пред`явлення особи для впізнання, ОСОБА_14 за фотознімками впізнав ОСОБА_10 та ОСОБА_15 , як тих осіб, котрі 15.06.2021 о 19:40 годині біля будинку № 20/67 по вул. В. Чорновола, застосували відносно нього насильство та викрали мобільний телефон, після чого заштовхали його до автомобіля, де застосовували фізичне насильство.
Дані покази неповнолітнього потерпілого узгоджуються з протоколом проведення слідчого експерименту за його участю від 22.06.2021. Відповідно до якого слідує, що у ОСОБА_14 . 15.06.2021 обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_15 викрали мобільний телефон і насильно заштовхали до автомобіля та здійснювали рух по вулиці міста Кам`янське, при цьому чоловіки застосовували до нього фізичну силу (удари).
Покази неповнолітнього потерпілого, надані в судовому засіданні та під час проведення слідчого експерименту 22.06.2021 узгоджуються з показами свідка ОСОБА_16 , який підтвердив факт того, що 15.06.2021 по вул. В. Чорновола він побачив автомобіль сірого кольору марки ВАЗ біля якого стояв хлопець та чоловіки. Хлопець голосно сперечався з ними, після чого чоловік штовнув хлопця на заднє сидіння транспорту, закрив двері, а сам сів на переднє пасажирське сидіння та почали рух в сторону ПАТ ЮжКокс.
Тобто, з вищевказаного слідує, що ОСОБА_11 та ОСОБА_10 досягли домовленості на незаконне позбавлення волі ОСОБА_14 , з корисливого мотиву, а саме заволодіння мобільного телефону за попередньою змовою групою осіб. ОСОБА_10 мав можливість зупинити дії ОСОБА_11 , не сідати до вказаного транспортного засобу разом із ОСОБА_11 та неповнолітнім потерпілим. Однак всупереч вказаного, ОСОБА_10 взяв у ОСОБА_11 мобільний телефон, який належить ОСОБА_14 , сів до автомобіля, де вже знаходився ОСОБА_14 та у подальшому почали рух по вулиці міста Кам`янське, при цьому спричиняли ОСОБА_14 фізичне насильство, з метою заволодіння мобільним телефоном потерпілого. Тільки після того, як ОСОБА_14 вимушений був повідомити пін-код мобільного телефону, обвинувачені його відпустили.
З вказаного слідує, що неповнолітнього ОСОБА_14 обвинувачені силоміць, без надання його згоди заштовхали до автомобіля, тим самим позбавили його волі. Обвинувачений ОСОБА_10 приєднався на початку даного злочину та залишався до його закінчення, а тому є співвиконавцем у цьому злочині.
Дослідивши наявні в матеріалах кримінального провадження докази, які об`єктивно узгоджуються між собою та доповнюють один одного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_10 разом із ОСОБА_17 незаконно позбавили волі неповнолітнього потерпілого ОСОБА_14 з метою заволодіння мобільним телефоном, при цьому застосовували до нього фізичне насильство, що об`єктивно спростовує апеляційні доводи захисника, які розцінюються судом як обраний спосіб захисту для уникнення обвинуваченим кримінальної відповідальності.
Поряд з цим, кваліфікованими видами незаконного позбавлення волі або викрадення людини є вчинення їх, у тому числі, із корисливих мотивів. Як учинене з корисливих мотивів незаконне позбавлення волі особи кваліфікується у разі, коли винний, незаконно позбавляючи волі потерпілого, бажав одержати у зв`язку з цим матеріальні блага для себе або інших осіб (заволодіти грошима, коштовностями, цінними паперами, майном), одержати чи зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків або досягти іншої матеріальної вигоди. При цьому немає значення, чи одержав винний ту вигоду, яку бажав одержати внаслідок таких своїх дій, а також коли виник корисливий мотив до початку чи під час вчинення цього злочину.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що в діях обвинуваченого ОСОБА_10 був корисливий мотив, оскільки він, незаконно позбавив волі ОСОБА_14 з метою заволодіння його особистим майном (мобільний телефон).
З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 146 КК України, на думку колегії суддів, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», та підстав для задоволення доводів захисника, зазначеним ним у апеляційній скарзі, не має.
У підсумку, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши у сукупності всі докази у справі, які є взаємоузгодженими, належними та допустимими і в своїй сукупності доповнюють один одного і дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.
Частина 2 ст. 17 КПК України передбачає, що винуватість особи має бути доведена поза розумним сумнівом. На переконання колегії суддів, у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_10 цей стандарт доведення винуватості цілком дотримано. Адже за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що були дослідженні в суді першої інстанції, можливо дійти висновку про те, що встановлена під час судового розгляду сукупність обставин, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка була предметом судового розгляду, крім того, що кримінальні правопорушення вчинені і обвинувачений є винним у його вчинені.
Зазначене у вироку формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, відповідає диспозиціям нормам кримінального закону, якими встановлено кримінальну відповідальність за вчинені обвинуваченим дії, які суд правильно кваліфікував за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 146 КК України.
За таких обставин, у цьому кримінальному провадженні суд дослідив і з`ясував усі обставини, передбачені у ст. 91 КПК України, та дійшов обґрунтованого висновку, що зібрані докази в їх сукупності та взаємозв`язку безсумнівно доводять вчинення обвинуваченим ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 146 КК України.
Переконливих та достатніх доводів, які би ставили під сумнів додержання судом приписів статей 84, 91, 94 КПК України та правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації діянь, в апеляційній скарзі не наведено та перевіркою матеріалів провадження не встановлено.
Тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку, застосування вимог ст. 284 КПК України, а також перекваліфікації злочину з ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 1 ст. 396 КК України, про що ставить питання в своїй апеляційній скарзі захисник.

Що стосується покарання, яке було призначено обвинуваченому ОСОБА_10 за злочини, передбачені ч. 2 ст. 186 та ч. 2 ст. 146 КК України, колегія суддів вважає, що при обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_10 судом першої інстанції були в повній мірі дотримані вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, врахована як тяжкість скоєних ним злочинів, які відносяться до категорії тяжкого та нетяжкого, так і особа винного, який не працює, раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, в тому числі і за корисливі злочини, за місцем поживання характеризується задовільно, на обліку у лікаря нарколога перебуває з 11.11.2011 з діагнозом: Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання наркотичних речовин, на обліку у лікаря психіатра не перебуває. Суд також врахував відношення ОСОБА_10 до вчинених ним злочинів, а саме повне невизнання вини, що свідчить про відсутність каяття.
Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_10 судом не встановлено.
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_10 , суд визнав рецидив злочинів.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано обрав покарання ОСОБА_10 у найсуворішому його виді - у виді позбавлення волі строком на 5 років, яке є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів.

Доводи сторони захисту в частині вирішення питання цивільного позову, щодо обвинуваченого ОСОБА_10 , який на думку адвоката потрібно залишити без розгляду, колегія суддів вважає такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом та із застосуванням норм Цивільного процесуального кодексу України, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
З матеріалів провадження вбачається, що законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_13 звернувся з цивільним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на його користь моральну шкоду в розмірі 50000,00 гривень.
Згідно із вимогами ст. 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її заподіяла, при наявності вини вказаної особи.
Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
При цьому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи цивільний позов законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_13 в частині вирішення моральної шкоди всебічно з`ясував усі обставини при його вирішенні, а саме: фізичному болю та стражданням яких зазнав його син у зв`язку із застосуванням до його сина фізичного насильства, проти волі його сина, останнього деякий час утримували в автомобілі, переживання емоційного стресу, внаслідок перенесених негативних емоцій у його сина почали проявлятись психосоматичні та психоемоційні зміни, а саме: швидка втомлюваність, погіршення зору, пасивність, пригніченість, образливість, настороженість до людей та невпевненість в собі. З приводу чого вони були змушені відвідувати психолога, у зв`язку з чим суд стягнув на користь законного представник потерпілого з обвинуваченого ОСОБА_10 20000 гривень на відшкодування моральної шкоди.
Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди встановлений судом першої інстанції, який підлягає стягненню з обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 відповідає принципам розумності, справедливості, а також критерій розумної сатисфакції.
Яких-би то не було даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних вимог норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування вироку, по справі не встановлено.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 - залишити без задоволення.
Вирок Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 липня 2022 року щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_11 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4