КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №359/2050/22 Слідчий суддя в суді першої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/1885/2022 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А
03 травня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою власника майна ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2022 року, -
прокурора ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:
- автомобіль марки SUBARULEGACY, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ;
- ключ від замка запалювання:
- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , - заборонивши відчужувати, розпоряджатися та користуватися зазначеним майном.
Обов`язок зберігання арештованого майна покладено на Бориспільське районне управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, власник майна ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала прийнята в порушення ст.ст. 170-173 КПК України.
В порушення вимог ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя не врахував:
1) відсутність правової підстави для арешту майна;
2) неможливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні;
3) наявність забезпечення ймовірної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;
4) не розумність та не співрозмірність обмеження права власності із завданням кримінального провадження;
5) наслідки арешту майна для підозрюваного та його родини є очевидно несправедливим та спричиняє шкоду.
Автомобіль не є і не може бути речовим доказом у кримінальному провадженні, не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберігає на собі його сліди і не містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, не є об`єктом кримінально протиправних дій, не набутий кримінально протиправним шляхом.
Власник майна ОСОБА_6 , в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду був повідомлений у встановленому законом порядку, клопотань про відкладення судового засідання не подавав. Однак в апеляційній скарзі зазначив, що просить розглядати апеляційну скаргу у його відсутність. Вислухавши думку прокурора з даного питання, який не заперечував щодо розгляду апеляційної скарги у відсутність апелянта. З урахуванням зазначеного колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду вказаної апеляційної скарги у відсутності власника майна ОСОБА_6 .
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував щодо задоволення поданої апеляційної скарги та зазначив, що в даному кримінальному провадженні обвинувальний акт направлений до суду, тому просив залишити оскаржувану ухвалу без зміни, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга власника майна ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 15.03.2022 до Бориспільського РУП ГУНП в Київській області надійшла заява ОСОБА_9 про те, що 12.03.2022 невідома особа, перебуваючи у невстановленому місці, шляхом обману заволоділа грошовими коштами, в сумі 850 гривень, що належать заявнику.
Крім цього, до Бориспільського РУП ГУНП в Київській області, надійшла заява ОСОБА_10 про те, що 13.03.2022 невідома особа шляхом обману, заволоділа грошовими коштами в сумі 850 гривень, за оренду квартири у м. Львів.
16.03.2022 підозрюваному ОСОБА_6 , повідомлено про підозру у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України.
В обґрунтування вимог даного клопотання сторона обвинувачення зазначила, що 17.03.2022 під час огляду було виявлено та вилучено автомобіль марки SUBARU LEGACY, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , ключа від замка запалювання та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , яким пересувався ОСОБА_6 .
Також сторона обвинувачення зазначила про те, що зазначений автомобіль, являється речовим доказом, підтверджує факт вчинення кримінального правопорушення та має важливе значення для вирішення кримінального провадження по суті, а також для відшкодування шкоди завданої потерпілим, постановою слідчого від 17.03.2022 його було визнано речовим доказом.
- автомобіль марки SUBARULEGACY, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ;
- ключ від замка запалювання:
- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , - заборонивши відчужувати, розпоряджатися та користуватися зазначеним майном.
З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції, при цьому було досліджено матеріали справи, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту майна, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання слідчого про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.
З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме, що вказане майно визнано речовим доказом та враховано забезпечення в подальшому відшкодування заподіяної шкоди. Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно.
Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.
Отже, всі питання, що виникають під час кримінального провадження, вирішуються стадійно і лише тим судом, який має на це компетенцію на відповідній стадії.
Протилежне може призвести до одночасного вирішення одних й тих самих питань в різних судових провадженнях в одному кримінальному провадженні, в тому числі різними судами, що неминуче створить як неприпустиму конкуренцію повноважень всередині судової влади, так і поставить під загрозу прогнозованість та стабільність кримінального провадження як чітко визначеної стадійної процедури.
На підставі вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 , слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без зміни.
Керуючись ст.ст. 170, 171, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, -
п о с т а н о в и л а:
Ухвалу слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2022 року, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4