Справа № 755/6211/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" жовтня 2022 р. м.Київ

Дніпровський районний суд м.Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі дистанційного судового провадження, в залі Дніпровського районного суду м.Києва, кримінальне провадження №0001515 відносно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не військовозобов`язаного, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, раніше судимого:
- 26.07.2018 року вироком Деснянського районного суду м.Києва за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.190, ч.1 ст.358, ст.ст.70,71 КК України до покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі;
- 18.12.2018 року вироком Деснянського районного суду м.Києва за ч.1 ст.309, ч.4 ст.70 КК України до покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі;
- 19.02.2019 року вироком Голосіївського районного суду м.Києва за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі;
- 05.08.2019 року вироком Солом`янського районного суду м.Києва за ч.2 ст.185 КК України до покарання у вигляді 2 років позбавлення волі;
- 03.12.2020 року вироком Оболонського районного суду м.Києва за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.2 ст.185, ст.70 КК України до покарання у вигляді 2 років 4 місяців позбавлення волі, 19.05.2022 року звільнений по відбуттю строку покарання;
- 11.08.2022 року вироком Деснянського районного суду м.Києва за ч.4 ст.185 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі;
за обвинуваченням в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст.186 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
захисника адвоката ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
В С Т А Н О В И В:
25.06.2022 року, приблизно о 14 годині 25 хвилин, ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою: м.Київ, вул.Курнатовського, 11, зайшов у приміщення магазину «АТБ-маркет», де у відділі «Предметів живлення», підійшов до стелажів та, впевнившись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, скориставшись відсутністю працівників магазину реалізував свій злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану. З метою власного протиправного збагачення ОСОБА_3 взяв з полиці стелажу предметів живлення батарейки «Duracell Simply AAA LR03 блістер», у кількості 6 штук, де в кожній упаковці знаходились батарейки у кількості 4 штук, загальною вартістю 667 гривень 80 копійок, які поклав до своєї сумки, яка знаходилась у нього на грудях.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, діючи умисно, переслідуючи мету наживи та особистого матеріального збагачення, ОСОБА_3 , бажаючи довести свій злочинний умисел до кінця, направився до виходу з магазину «АТБ-маркет», маючи намір винести товар, який він поклав до своєї сумки, яка знаходилась у нього на грудях за межі магазину, не розрахувавшись.

Виконавши усі дії, які ОСОБА_3 вважав необхідними для таємного викрадення чужого майна, останній вийшов за лінії кас магазину «АТБ-маркет», що за адресою: м.Київ, вул.Курнатовського, буд.11, не розрахувавшись за товар, що належить магазину «АТБ-маркет». Однак його дії було помічено охоронцем ОСОБА_6 , внаслідок чого діяння стало носити відкритий характер. Розуміючи вказане, ОСОБА_3 не полишив спроби реалізувати намір заволодіти викраденим та намагався втекти з місця події та розпорядитися майном на власний розсуд, але був затриманий працівниками охорони «АТБ-маркет».

Тим самим ОСОБА_3 , діючи з корисливих мотивів, викрав чуже майно, яке належить «АТБ-маркет», але не довів свій умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, чим міг завдати останнім матеріальної шкоди на загальну суму 667 гривень 80 копійок.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст.186 КК України, визнав повністю та пояснив суду, що йому зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, він погоджується з обставинами, встановленими під час досудового розслідування, із зібраними у кримінальному провадженні доказами, як достовірними і допустимими, знає про міру та вид покарання, передбачені КК України за вказаний злочин, і його заява про винуватість не є результатом якихось погроз або обіцянок. Дійсно, 25.06.2022 року, приблизно о 14 годині 25 хвилин, він перебував за адресою: м.Київ, вул.Курнатовського, 11, зайшов до магазину «АТБ-маркет», підійшов до стелажів та взяв з полиці батарейки, у кількості 6 штук, які поклав до своєї сумки, яка знаходилась у нього на грудях. Після цього він вийшов за лінії кас магазину, однак його дії було помічено охоронцем, та, розуміючи це, він намагався втекти з місця події, але був затриманий працівниками охорони «АТБ-маркет». Протиправні діяння, які ставляться йому у провину, він не оспорює, в скоєному щиросердно розкаюється. Зробив для себе висновки, шкодує про вчинене. Вчинив даний злочин, оскільки після звільнення з місць позбавлення волі він залишився без житла, його квартирою заволоділи невідомі особи, мав скрутне матеріальне становище, неофіційно підробляв вантажником, голодував. Викрадене майно хотів продати, щоб купити їжу, оскільки того дня навіть не їв.
У судовому засіданні досліджені документи, що характеризують особу ОСОБА_3 .

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст.349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, обмеживши дослідження доказів допитом обвинуваченого та матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_3 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю та кваліфікує дії останнього за ч.2 ст.15 ч.4 ст.186 КК України як закінчений замах на грабіж, вчинений повторно, в умовах воєнного стану.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Згідно ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях вказував, що при призначенні покарання для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»; досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним (справи «Ізмайлов проти росії», «Бакланов проти росії», «Фрізен проти росії»).

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує відповідно до ст.ст.65-67 КК України та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 Про практику призначення судами кримінального покарання ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь тяжкості цього злочину, суд повинен виходити із усіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву та мети, способу і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали, тощо.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , суд визнає щире каяття у скоєному, активне сприяння розкриттю злочину, про що свідчить поведінка обвинуваченого на досудовому розслідуванні і в суді, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих обставин.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Також, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який у відповідності до ст.12 КК України є тяжким злочином, дані, що характеризують особу винного, раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, на обліках у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; відношення обвинуваченого до вчиненого, а саме те, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій, відсутність претензій з боку потерпілого, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих обставин, а також конкретні обставини справи та розмір викраденого майна.

Відповідно до ст.68 КК України при призначенні покарання за незакінчене кримінальне правопорушення суд, керуючись положеннями статей 65-67 цього Кодексу, враховує ступінь тяжкості вчиненого особою діяння, ступінь здійснення кримінально протиправного наміру та причини, внаслідок яких кримінальне правопорушення не було доведено до кінця.

За вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Згідно зі ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно до положень ст.69-1 КК України за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

При вирішенні питання про застосування при призначенні покарання ст.69 КК України суд враховує і правову позицію, висловлену Європейським судом з прав людини у справі «Болдя проти Румунії» від 15.02.2007 року щодо необхідності наведення мотивів, оскільки пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод накладає на суди обов`язок мотивувати власні рішення, що потребує детальної відповіді на кожний аргумент, з тим, щоб мати змогу визначити порушений проти обвинуваченого судовий процес як справедливий.
Враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_3 , наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, конкретні обставини справи, зокрема вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих обставин, думку потерпілого, який будь-яких претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого не має, конкретні обставини справи та розмір викраденого майна, положення ст.ст.68, 69-1 КК України, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_3 основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.4 ст.186 КК України.
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину, так як категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_3 був засуджений вироком Деснянського районного суду м.Києва від 11.08.2022 року за ч.4 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі.

Враховуючи те, що даний злочин вчинено ОСОБА_3 до ухвалення відносно нього вироку Деснянського районного суду м.Києва від 11.08.2022 року, суд вважає за необхідне остаточно призначити йому покарання за правилами ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому у вигляді тримання під вартою, враховуючи вимоги ст.ст.131-132, 177, 178 КПК України, та даних про його особу, слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, суд вважає за необхідне зарахувати в строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 термін його попереднього ув`язнення, а саме з 25.06.2022 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

В ході досудового розслідування та у суді потерпілими цивільний позов заявлено не було.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відстуні.
Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст.100 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись положеннями Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст.100, 349, 368-371, 373-374, 376, 395 КПК України, суд,
У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст.186 КК України, на підставі якого призначити йому покарання із застосуванням ч.1 ст.69, ст.69-1 КК України у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, призначеного вироком Деснянського районного суду м.Києва від 11.08.2022 року, та даним вироком, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту його фактичного затримання з 25 червня 2022 року, зарахувавши в строк відбуття покарання час фактичного затримання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

До набрання вироком законноїсили запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою залишити без змін, продовживши тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.
Матеріали кримінального провадження №0001515залишити при обвинувальному акті з подальшим зберіганням зі справою №755/6211/22.
Речові докази: батарейки «Duracell Simply AAA LR03 блістер», у кількості 6 штук, в кожній з яких батарейки у кількості 4 штук, які передано під зберігальну розписку представнику потерпілого ОСОБА_7 , - залишити йому; мобільний телефон «Самсунг», який передано на зберігання до камери схову речових доказів Дніпровського УП ГУ НП в м.Києві, - повернути власнику ОСОБА_3 ; ДВД диск з відеозаписом з камер спостереження, який зберігається в матеріалах кримінального провадження №0001515, - залишити в матеріалах кримінального провадження.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору, захиснику, а також направити для вручення обвинуваченому до ДУ «Київський слідчий ізолятор». Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м.Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя Дніпровського районного суду
м.Києва ОСОБА_1