Номер провадження: 11-сс/813/1273/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7
підозрюваного ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі матеріали кримінального провадження № 0000063 за апеляційною скаргою прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 07.09.2022 про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту стосовно підозрюваного ОСОБА_8 ,-
в с т а н о в и в:
Цією ухвалою слідчого судді відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ ВП № 3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кіндратове Джанкойського району АР Крим, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зі слів раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України,
застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з забороною підозрюваному залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 .
Покладено на підозрюваного ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:
1) не відлучатись з м. Одеси без дозволу слідчого, прокурора або суду;
2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та роботи;
3) утримуватись від спілкування зі свідками, іншими особами з приводу обставин вчиненого кримінального правопорушення;
4) здати на зберігання до органу досудового розслідування свій паспорт для виїзду за кордон.
Запобіжний захід становлено на строк 60 днів, до 04.11.2022.
Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, за кваліфікуючими ознаками: організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями, вчиненого з корисливих мотивів, за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до дев`яти років.
В апеляційній скарзі прокурор вказує на незаконність ухвали слідчого судді, посилаючись на те, що вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, вчинене підозрюваним діяння має високу суспільну небезпеку. Крім обґрунтованої підозри, наявні ризики, передбачені п.п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України. В обґрунтування доводів апелянт зауважує про те, що ОСОБА_8 може переховуватись від органів досудового розслідування/суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки має велику кількість знайомих, які вже незаконно виїхали з України та підтримує зв`язки з правоохоронними органами, які можуть допомогти йому в незаконному перетині державного кордону. Крім того, органом досудового розслідування не всі речові докази у кримінальному провадженні встановлені, а тому ОСОБА_8 безпосередньо або через інших осіб може знищити їх або змінити. З підстав загрози покарання у виді позбавлення волі, ОСОБА_8 може впливати на показання свідків, з якими безпосередньо контактував при організації незаконного кордону, а тому, на думку прокурора, жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не зможе запобігти зазначеним ризикам.
В апеляційній скарзі прокурор просить звернути увагу суду апеляційної інстанції на тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_8 . Посилаючись на зміст позицій ЄСПЛ прокурор зазначає про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Зауважуючи про те, що ОСОБА_8 в результаті вчинення кримінального правопорушення повинен був отримати дохід у розмірі 6900 доларів, посилаючись на зміст положень ч.2 ст.189, п.п.2,3 ч.5 ст.182 КПК України, прокурор зауважує про можливість визначення розміру застави.
Просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою обрати стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів із визначенням застави у розмірі 600 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. В разі внесення застави, покласти на підозрюваного виконання обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.
Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який підтримав апеляційні вимоги, просив їх задовольнити, доводи підозрюваного та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили ухвалу слідчого судді залишити без змін, у дебатах сторони залишилися на попередніх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.
Як встановлено судом першої інстанції 06.09.2022 ОСОБА_8 затримано в порядку ст. 208 КПК України. Цього ж дня ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Згідно з положеннями ч.1 ст.177 КПК України, метою та підставою обрання запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Як убачається зі змісту ухвали слідчого судді, відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та, застосовуючи запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, слідчий суддя встановив наступні обставини, а саме вірогідність вчинення підозрюваним дій, направлених на переховування від органів досудового розслідування та суду, безпосереднє або через інших осіб знищення або зміну речових доказів на свою користь, незаконний вплив на свідків в даному кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення, - є по суті припущеннями, які не ґрунтуються на певних фактах чи обставинах. Слідчий суддя прийшов також до висновку, що посилання слідчого на відсутність у підозрюваного постійного місця роботи, як на фактор ризику, не є достатнім для переконання, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не буде здатний забезпечити дотримання підозрюваним належної процесуальної поведінки. Окрім того, слідчий суддя взяв до уваги, що у судовому засіданні ОСОБА_8 було надано достатні дані, що свідчать про міцність його соціальних зв`язків, зокрема те, що останній має постійне місце проживання, перебуває у зареєстрованому шлюбі, має на утриманні малолітню сестру.
За вказаних підстав слідчий суддя прийшов до висновку, що достатнім запобіжним заходом до підозрюваного, який забезпечить виконання покладених на нього обов`язків буде цілодобовий домашній арешт.
З зазначеними мотивами прийнятого слідчим суддею рішення погоджується суд апеляційної інстанції.
За змістом ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Згідно правової позиції ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і цілодобовий домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Конвенції.
Відповідно до практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).
ЄСПЛ неодноразово наголошував, що сама по собі тяжкість покарання не може бути виправданням утриманню під вартою.
Наявність ризику переховування ОСОБА_8 від органів досудового розслідування та/або суду, не є беззаперечною обставиною застосування найсуворішого запобіжного заходу, оскільки рівним йому за стримуючою та обмежувальною для підозрюваного дією є саме запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Колегія суддів критично оцінює наявність ризику впливу підозрюваним на свідків, як обставину, що є виправданою для застосування найсуворішого запобіжного заходу, оскільки стороною обвинувачення, всупереч положень п.3 ч.1 ст.194 КПК України, не доведено, що застосований до підозрюваного запобіжний захід не сприятиме забезпеченню ним належної процесуальної поведінки. Так, ухвалою слідчого судді визначено заборону ОСОБА_8 спілкування зі свідками, іншими особами з приводу обставин вчиненого кримінального правопорушення і контроль за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом покладено на співробітників Відділу поліції № 4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області. Таким чином стороною обвинувачення не доведено наявність обставин, що сприятимуть порушенню підозрюваним покладеного на нього обов`язку.
Що стосується ризику знищення або зміни речових доказів підозрюваним у кримінальному провадженні, суд апеляційної інстанції вважає його наявність недостатньою для застосування стосовно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що цілодобове обмеження підозрюваного в пересуванні, спілкуванні зі свідками та іншими особами щодо вчиненого кримінального правопорушення, сприятиме реалізації ним дій, що відносяться до вказаного ризику. При цьому, зауважуючи про наявність у ОСОБА_8 знайомих осіб, за допомогою яких він може перешкоджати кримінальному провадженню, стороною обвинувачення не надано конкретних доказів, а саме не встановлено коло осіб, які можуть сприяти ОСОБА_8 у забезпеченні неналежної процесуальної поведінки, тому такі аргументи, викладені в апеляційній скарзі, є припущеннями.
Сама по собі вірогідність тяжкості покарання, що загрожує ОСОБА_8 в разі доведення його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України не є підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. У контексті ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що серйозність обвинувачення або суворість санкції інкримінованого злочину не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.
Зазначені вище обставини, на думку колегії суддів, дають достатні підстави вважати, що настання ризиків, передбачених ст.177 КПК України, можливо запобігти шляхом застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, який зможе забезпечити його належну поведінку та запобігти заявленим у клопотанні слідчого та апеляційній скарзі прокурора ризикам.
Порушень кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 не встановлено.
З урахуванням наведеного, підстав для скасування судового рішення та застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як про це ставиться питання прокурором в апеляційній скарзі, колегія судді не знаходить, тому апеляційна скарга має бути залишена без задоволення.
Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст. 404, 407, 419, 422 КПК України, суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 07.09.2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту стосовно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3