Справа № 202/2898/22
Провадження № 1-кп/177/95/22
У Х В А Л А

29 липня 2022 року м. Кривий Ріг

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

розглянувши у судовому засіданні за правилами ст. 174 КПК України клопотання ОСОБА_2 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000659 від 21.09.2020 відносно ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 255, ч.4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 310 КК України, ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 127 КК України, ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_10 за ч.2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч.2 ст. 310 КК України, ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_13 за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_14 за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_15 за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_16 за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_17 за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_18 за ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 310 КК України, ОСОБА_19 за ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 310 КК України,

за участі

секретаря судового засідання ОСОБА_20

заявника ОСОБА_2

представника заявника адвоката ОСОБА_21

прокурора ОСОБА_22

В С Т А Н О В И В:
В провадженні Криворізького районного суду Дніпропетровської області перебуває вищезазначене кримінальне провадження №0000659 від 21.09.2020, в рамках якого 26.07.2022 року на адресу суду надійшло клопотання ОСОБА_2 в порядку ст. 174 КПК України про скасування арешту майна, накладеного 14.12.2021 слідчим суддею Індустріального районного суду міста Дніпропетровська, в якому заявниця просить скасувати арешт на майно, яке було вилучене 30.11.2021 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на грошові кошти в сумі 67430,00 грн., 9949 доларів США, 650 Євро
Клопотання мотивовано тим, що арешт на вищезазначені грошові кошти були накладені слідчим суддею за відсутності жодного аргументованого підтвердження, що вони є безпосереднім знаряддям чи предметом вчинення злочину, а сама наявність їх у будинку не є підтвердженням того, що вони здобуті злочинним шляхом та взагалі належать підозрюваному ОСОБА_3 , що не відповідає критеріям речових доказів в розумінні ст. 98 КПК України. Заявниця стверджує, що вищевказані грошові кошти є особистою власністю ОСОБА_23 та були передані їй в борг на певний проміжок часу під розписку з терміном повернення 15.02.2022. Однак у зв`язку із вилученням та подальшим накладенням арешту на них, вона не має можливості виконати боргові зобов`язання та отримала претензію від кредитодавця із повідомленням про захист прав у судовому порядку.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та представник особи, в інтересах якої подане клопотання - адвокат ОСОБА_21 вимоги, заявлені в клопотанні, підтримали та просили задовольнити його в повному обсязі. При цьому вказали, що грошові кошти, відносно яких вирішується питання, були отримані ОСОБА_2 з метою ремонту житлового будинку та підлягають поверненню. Крім того, ОСОБА_2 вказала, що під час обшуку зауважувала слідчому, що грошові кошти є спільною сумісною власністю подружжя. Представник адвокат ОСОБА_21 також, просив суд звернути увагу, що клопотання підлягає хоча б частковому задоволенню, оскільки 50 % грошових коштів належить ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності як дружині обвинуваченого ОСОБА_3 .

Прокурор відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_24 вважав клопотання необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Вказав, що арешт на грошові кошти накладений з метою збереження речових доказів, забезпечення спеціальної конфіскації та забезпечення конфіскації майна як виду покарання. Стверджує, що із доданих до клопотання документів не вбачається доказів, які вказують на те, що вилучені в ході обшуку грошові кошти належать саме ОСОБА_23 , а не підозрюваному ОСОБА_3 . Просив відмовити у задоволенні клопотання.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши доводи сторін, суддя дійшов до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Під час судового розгляду клопотання суддею встановлено, що на досудовому розслідування в кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000659 від 21.09.2020, яке на даний час передано для розгляду Криворізькому районному суду Дніпропетровської області, ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 14.12.2021 задоволено клопотання прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_25 про арешт майна у кримінальному провадженні та накладений арешт шляхом заборони права відчуження, розпорядження та користування, на майно, вилученого в ході проведення обшуку 30 листопада 2021 року за місцем мешкання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема, грошові кошти номіналом 1000 грн. 3 шт., 100 доларів США 1 шт., 100 грн. 175 шт., 50 грн. 30 шт.; грошові кошти: 500 грн. 1 купюра, 1000 грн. 3 купюри, 50 доларів США 1 купюра, 10 доларів США 1 купюра, 5 доларів США 1 купюра; грошові кошти: 100 доларів США 94 купюри,50 доларів США 6 купюр, 20 доларів США 1 купюра, 5 доларів США 7 купюр, 10 доларів США 1 купюра, 1 долар США 4 купюри, 2 долара США 3 купюри, 50 євро 13 купюр, 500 грн. 48 купюр, 200 грн. 51 купюра, 1000 грн. 4 купюри, 100 грн. 25 купюр, 50 грн. 54 купюри.

Підставою арешту зазначених коштів стало те, що майно, в тому числі грошові кошти, вилучені під час обшуку у ОСОБА_3 могло бути одержане внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого правопорушення, пристосоване або використане як засоби вчинення кримінального правопорушення. Таким чином, існує достатньо підстав вважати, що зазначене у клопотанні майно, підлягатиме спеціальній конфіскації.

Згідно з ч. 1-3 ст. 64-2 КПК України, третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи. Третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються арешту майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи з наведеного, дана норма пов`язує право суду на скасування арешту майна, накладеного за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника, законного представника, іншого власника чи володільця майна, із можливістю надання особами, що не були присутніми в судовому засіданні і про права та законні інтереси яких вирішено питання судовим рішенням, доказів та матеріалів, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба, доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За вимогами ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Згідно з ч. 2 ст. 60 Сімейного кодексу України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 Цивільного кодексу України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 370 Цивільного кодексу України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

За ч. 3 ст. 364 Цивільного кодексу України, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до норм Кримінального процесуального кодексу України, суд не наділений повноваженнями вирішувати питання щодо виділу майна подружжя в натурі.

Із ухвали про накладення арешту від 14.12.2021 вбачається, що слідчий суддя, при застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, врахував правову підставу для накладення арешту, а саме з метою збереження речових доказів та спеціальної конфіскації, конфіскації майна, наслідки арешту майна для підозрюваного або інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що передбачено ч. 2 ст. 173 КПК України, тому необхідність накладення арешту на вказане майно обґрунтована та доцільна.

Судом досліджена розписка від 15 листопада 2021 року, згідно якої ОСОБА_2 взяла у борг у ОСОБА_23 грошові кошти у сумі 70000 грн., 10000 доларів США та 650 Євро, які зобов`язалася повернути не пізніше 15.02.2022, оцінюючи яку суд приходить до висновку, що вона не свідчить беззаперечно, що саме ці кошти були вилучені під час обшуку, в результаті якого вилучено майно, на яке накладено арешт.

Суд зауважує, що ухвала слідчого судді від 14.12.2022 була предметом оскарження в суді апеляційної інстанції, в тому числі і за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , представник якої стверджувала, що арештовані грошові кошти були отримані ОСОБА_2 від батька згідно розписки від 20.11.2021, та також зазначала про належність всього арештованого майна їй на праві спільної сумісної власності з чоловіком ОСОБА_3 ..

Дніпровський апеляційний суд в ухвалі від 22.02.2022 року за результатами розгляду апеляційної скарги адвоката ОСОБА_26 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Індустріального районного суду від 14.12.2021 про арешт майна, оцінив вказані доводи ОСОБА_2 , вважав їх необґрунтованими та відмовив в задоволенні вказаної скарги, залишивши ухвалу слідчого судді без змін.

Отже, враховуючи мету накладеного арешту на грошові кошти та, виходячи з тієї обставини, що кримінальне провадження перебуває на розгляду в суді на стадії підготовчого провадження, зважаючи на те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні умисних кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255, ч.4 ст. 28, ч.3 ст. 307 КК України, суд дійшов до висновку, що потреба у подальшому застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту на грошові кошти, наразі не відпала, а такий ступінь втручання у права власників майна є пропорційним із завданнями кримінального провадження.

Керуючись статтями 174, 369-372 КПК України,,-

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання ОСОБА_2 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000659 від 21.09.2020- відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлений та оголошений 01.08.2022.

Суддя ОСОБА_1