У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 183/2929/22

№ 1-кп/183/1016/22

29 вересня 2022 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000048 від 16.04.2022 рокувідносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сєвєродонецьк Луганської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України,

в с т а н о в и в :

У провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під ватрою на 60 днів, мотивуючи свою позицію тим, що ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані слідчим суддею при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінилися та продовжують існувати, нових обставин для зміни запобіжного заходу стосовно обвинуваченого не з`явилося, тому продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 необхідне для забезпечення розгляду кримінального провадження.

Захисник просив суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження його підзахисному ОСОБА_5 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на його необґрунтованість, оскільки жодних об`єктивних даних, які би свідчили про існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор в своєму клопотанні не надано. У зв`язку з цим просив змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 на домашній арешт, посилаючись на наявність у нього рідних, які мешкають у м. Чернівці, де останній і зможе проживати.

Обвинувачений ОСОБА_5 у повному обсязі підтримав позицію свого захисника, просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт, запевняючи суд, що буде прибувати до суду за кожним викликом.

Прокурор просив суд відмовити у задоволенні клопотання захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт, посилаючись на відсутність для цього достатніх підстав.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, вирішуючи заявлені сторонами кримінального провадження клопотання, дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

За положеннями ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання доцільності продовження обвинуваченому раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вирішуючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, суд виходить з того, що останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, яке у відповідності до ст. 12 КК України є тяжким злочином, за вчинення якого, у разі визнання обвинуваченого ОСОБА_5 винуватим, останньому загрожує покарання у виді позбавлення волі строком від 3 до 8 років з конфіскацією майна або без такої. Тому розуміючи наслідки завершення судового розгляду кримінального провадження, ОСОБА_5 може переховуватися від суду з метою ухилення від можливого покарання у виді позбавлення волі.

У зв`язку з цим суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, який у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 року зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

У конвенційній судовій практиці вироблено чотири основні прийнятні причини для тримання особи під вартою до винесення вироку: ризик того, що особа не з`явиться до суду, ризик того, що обвинувачений, у разі звільнення, вчинить дії, які перешкоджатимуть відправленню правосуддя, або вчинить нові злочини, або порушить громадський порядок (п. 94. Рішення ЄСПЛ «Пірузян проти Вірменії», п. 119. Рішення ЄСПЛ «Трипедуш проти Республіки Молдова»).

За таких обставин суд вважає, що на цей час є наявними ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик переховування обвинуваченого від суду, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_5 у разі визнання останнього винуватим у пред`явленому обвинувачені, та ризик вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, оскільки останній через обставини, які інкримінуються йому, враховуючи військовий стан та близькість до території, де на теперішній час проводяться бойові дії, знаходячись на волі, має можливість продовжити вчинювати вказаний злочин, вчинити інші подібні кримінальні правопорушення проти громадської безпеки, а так само інші кримінальні правопорушення. Матиме можливість скоювати інші подібні кримінальні правопорушення на виконання завдань НЗФ.

Ці обставини можуть зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.

Суд, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім наявності ризиків, зазначених вище, на підставі матеріалів справи, оцінив у сукупності інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме, що ОСОБА_5 не одружений, осіб на утриманні немає, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків. Підтверджень наявності у нього захворювань, які перешкоджають йому утримуватися під вартою суду не надано. За таких обставин, суд доходить переконання, що будь-який інший, з передбачених законом більш м`яких запобіжних заходів станом на дату розгляду вказаного питання не зможе забезпечити належний розгляд провадження, а перебування ОСОБА_5 на волі буде суперечити інтересам суспільства, що і є підставою для продовження ОСОБА_5 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд бере до уваги відомості, які зазначені в обвинувальному акті про наявність у ОСОБА_5 місця реєстрації та проживання останнього, а також посилання обвинуваченого на наявність у нього місця проживання у м. Чернівці, де мешкають його рідні. Однак, дані обставини з урахуванням вищевикладеного, а також того, що за адресою реєстрації та проживання обвинуваченого в Луганській області на теперішній час проводяться активні бойові дії, а жодних доказів наявності у нього місця проживання в м. Чернівці суду не надано, не можуть слугувати достатньою підставою для зміни обвинуваченому ОСОБА_5 раніше обраного запобіжного заходу на домашній арешт.

Захисником ОСОБА_4 будь-яких об`єктивних даних, які би безумовно вказували на зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суду не надано, що є і підставою для відхилення позиції захисника щодо зміни раніше обраного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Тому, на переконання суду, оскільки на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».

Отже, враховуючи всі обставини по справі, суд вважає за необхідне запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосований обвинуваченому ОСОБА_5 продовжити в межах строків, визначених КПК України, а саме на 60 днів.

Враховуючи те, що при застосуванні ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою згідно з ухвалою слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.04.2022 останньому було визначено розмір застави, суд вважає за необхідне залишити визначену обвинуваченому заставу з умовами її внесення відповідно до вказаної ухвали слідчого судді.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 182, 183, 194, 331, 371, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Обвинуваченому у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 27 листопада 2022 року.

Залишити визначену обвинуваченому ОСОБА_5 заставу з умовами її внесення відповідно до ухвали слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2022 року.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну раніше обраного обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Повний текст ухвали складено і оголошено 30 вересня 2022 року о 08 годині 20 хвилин.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Оскарження ухвали про продовження строку тримання під вартою, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання та не зупиняє судовий розгляд кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1