ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 685/398/22

Провадження № 11-кп/4820/669/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Хмельницького апеляційного суду
в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,

з участю: прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 та його

законного представника ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції з Теофіпольським районним судом Хмельницької області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000010 від 13 січня 2022 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою законного представника обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7 на вирок Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 12 липня 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Теофіполь Хмельницької області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта неповна середня, учня 12 групи Теофіпольського ПАПЛ, раніше судимого:

- 25.06.2021 року вироком Білогірського районного суду Хмельницької області за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, судимість не знята і непогашена;

визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 20 діб арешту.

На підставі ч. 1 ст. 71, п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України остаточне покарання ОСОБА_6 призначено шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Білогірського районного суду Хмельницької області від 25.06.2021 року 1 рік 10 днів позбавлення волі.

Звільнено ОСОБА_6 від оплати процесуальних витрат.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з часу приведення вироку до виконання.

За вироком суду, 12 січня 2022 року приблизно о 17 год. 00 хв., неповнолітній ОСОБА_6 перебував в приміщенні роздягальні Теофіпольської ДЮСШ Теофіпольської селищної ради, розташованої за адресою: вул. Небесної Сотні, 9 а, в смт. Теофіполь Теофіпольської ТГ Хмельницького району, де у нього виник умисел на викрадення мобільного телефону у відвідувачів секції боксу Теофіпольської ДЮСІІІ. Реалізуючи свій раптово виниклий корисливий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом та з метою незаконного збагачення, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи протиправність своїх дій, ОСОБА_6 в кишені однієї з курток відвідувачів секції боксу виявив мобільний телефон марки «Redmi Note 9 Pro 128 Gb» у силіконовому чохлі чорного кольору із написом «SMTT Simeitu» із сім-картою ПрАТ «Київстар» НОМЕР_1 , який належав неповнолітньому ОСОБА_9 . Вказаний мобільний телефон ОСОБА_6 поклав до кишені свого одягу та залишив місце скоєння кримінального проступку, після чого розпорядився викраденим майном на власний розсуд. У такий спосіб неповнолітній ОСОБА_6 таємно викрав належний неповнолітньому ОСОБА_9 бувший у використанні мобільний телефон «Redmi Note 9 Pro 128 Gb» вартістю 4 933 грн. в комплекті із силіконовим чохлом чорного кольору із написом «SMTT Simeitu» вартістю 87 грн. 47 коп. та стартовий пакет оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» вартістю 100 грн., а всього загальною вартістю 5120 грн. 47 коп.
Своїми умисними діями підсудний ОСОБА_6 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Не погоджуючись з вироком суду, законний представник обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, у якій просить змінити його в частині призначеного покарання. Призначити ОСОБА_6 покарання за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, у виді 32 годин громадських робіт.

На підставі ч. 1 ст. 71, п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України остаточне покарання ОСОБА_6 призначити шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Білогірського районного суду Хмельницької області від 25.06.2021 року 1 рік 4 дні позбавлення волі.

Вважає, що призначене покарання є надто суворим, оскільки викрадений телефон повернутий потерпілому, останній жодних претензій до обвинуваченого не має.

На думку апелянта, покарання у виді громадських робіт є достатнім для виправлення ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого неповнолітнього ОСОБА_6 , його законного представника ОСОБА_7 та захисника адвоката ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора про законність та обґрунтованість вироку місцевого суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Згідно з ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, зазначених у вироку, правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 185 КК України, жодною стороною кримінального провадження не оспорюються, а тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Дії неповнолітнього ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), кваліфіковано правильно.

Доводи законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7 про необхідність призначення йому більш м`якого покарання не знайшли свого підтвердження під час перегляду вироку апеляційним судом.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в абз. 2 п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Конституційний Суд України у своєму рішенні за № 15-рп/2004 зазначив про те, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».
Тобто, покарання повинно перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного.
Відповідно до ч. 1 ст. 103 КК України при призначенні покарання неповнолітньому суд, крім обставин, передбачених у статтях 65-67 цього Кодексу, враховує умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.

Слідуючи вищенаведеним положенням Закону, місцевий суд, обґрунтовано, з урахуванням вказаних норм чинного законодавства, призначив неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді 20 діб арешту.
Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, а саме: призначення ОСОБА_6 більш м`якого покарання у виді громадських робіт, оскільки призначене йому покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, зазначеним у ст.ст. 103, 65 КК України та постанові Пленуму Верховного суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року.
Так, обираючи покарання неповнолітньому ОСОБА_6 , суд врахував: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є проступком; особу винного, який за місцем проживання та навчання характеризується посередньо (а.п. 166, 167); обставини, що пом`якшують та обтяжують йому покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 66 КК України, суд правильним визнав вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім та повне визнання ним вини.
Обставин, які обтяжують покарання, не встановлено.
Суд першої інстанції також врахував, що ОСОБА_6 вчинив нове кримінальне правопорушення під час іспитового строку, встановленого вироком Білогірського районного суду Хмельницької області від 25.06.2021 року, за яким його засуджено за за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік (а.п. 176-182).
Судимість не знята і непогашена (а.п. 183).
Зазначена обставина дає підстави вважати, що ОСОБА_6 на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та вчинив нове кримінальне правопорушення за короткий проміжок часу (менше, як через 6 місяців після постановлення вироку). Така антисоціальна поведінка неповнолітнього свідчить про його схильність до вчинення кримінальних правопорушень. Уникнувши реального відбування покарання за цей злочин, не виключена можливість, що він у майбутньому продовжить злочинну діяльність.

Крім того, колегія суддів враховує характеристику, видану Хмельницьким районним сектором № 9 Філії державної установи «Центр пробації» у Хмельницькій області Держаної установи «Центр пробації», відповідно до якої ОСОБА_6 характеризується з посередньої сторони, ініціативу проявляє не часто, завдання виконує з допомогою мами та куратора пробаційної програми, проявляє низьке бажання брати участь у вправах та обговореннях, має проблеми з висловленням власної точки зору, щодо сприйняття інформації на заняттях стверджує, то така сприймається добре, однак високої активності не проявляє. Крім того, при відвідуванні сектору у неповнолітнього із законним представником мамою ОСОБА_7 неодноразово виникали конфліктні ситуації через зауваження останньої на його адресу щодо незадовільної поведінки. У таких ситуаціях працівники сектору реагують виховними бесідами (а.п. 168).
Зазначене свідчить про низький рівень авторитету мами у житті неповнолітнього ОСОБА_6 .
Відповідно до даних характеристик з місць навчання, виданими Коров`єнською гімназією та ДНЗ «Теофіпольський професійний аграрно-промисловий ліцей», ОСОБА_6 не повною мірою старався оволодіти знаннями у навчальних закладах, за ним необхідний постійний контроль, наявний недостатній рівень самоконтролю, не старанно готується до занять, часто пропускає заняття без поважних причин. До виконання громадських доручень ставиться, безвідповідально, у колективі зарекомендував себе з негативної сторони, часто піддається чужому впливу (а.п. 166, 167).
Згідно з даними досудової доповіді, складеної Хмельницьким районним сектором № 9 Філії державної установи «Центр пробації» у Хмельницькій області Держаної установи «Центр пробації», ризик вчинення ОСОБА_6 повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній (а.п. 184-185).
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, з призначенням покарання у виді арешту у межі санкції ч. 1 ст. 185 КК України, яке відповідає вимогам ст.ст. 50, 65, 101, 103 КК України. Таке покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів, а також сприятиме досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом прав та інтересів інших осіб.

Посилання законного захисника на те, що призначене покарання ОСОБА_6 є суворим, апеляційний суд не бере до уваги.
Так, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення (п. 1, ч. 1 ст. 65 КК України).
Санкція ч. 1 ст. 185 КК України передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправні роботи на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років.
Арешт полягає у триманні неповнолітнього, який на момент постановлення вироку досяг шістнадцяти років, в умовах ізоляції в спеціально пристосованих установах на строк від п`ятнадцяти до сорока п`яти діб (ст. 101 КК України).
З огляду на вказане, суд першої інстанції правильно призначив йому покарання у виді 20 діб арешту в середніх межах санкції статті, а тому підстав для зменшення призначеного покарання або призначення іншого покарання, колегія суддів не вбачає.
Крім того, правильно судом першої інстанції, на підставі ч. 1 ст. 71, п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, призначено неповнолітньому ОСОБА_6 остаточне покарання.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком (ч. 1 ст. 71 КК України).

Згідно з пп. а) п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідає один день арешту.
Вироком Білогірського районного суду Хмельницької області від 25.06.2021 року ОСОБА_6 було призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.
Під час іспитового строку 12 січня 2022 року обвинувачений вчинив нове кримінальне правопорушення, за яке вироком суду призначено 20 годин арешту.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції, при ухвалені оскаржуваного вироку, правильно перевів менш суворий вид покарання (арешт) в більш суворий вид (позбавлення волі) та частково приєднав невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі за попереднім вироком від 25.06.2021 року.
Таке рішення суду першої інстанції відповідає висновку Об`єднаної палати від 01 червня 2020 року (справа № 766/39/17, провадження № 51-8867кмо18) щодо правил призначення остаточного покарання за сукупністю вироків за наявності іншого обвинувального вироку щодо цієї ж особи. У такому випадку слід керуватись саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили. Якщо злочин, за який засуджено особу в цьому кримінальному провадженні було вчинено після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ст. 71 КК України.
Щодо твердження апелянтки про неврахування суд першої інстанції того, що викрадений телефон повернутий потерпілому, останній жодних претензій до обвинуваченого не має, то такі не є беззаперечною підставою для пом`якшення призначеного судом першої інстанції покарання.

Усі обставини, на які посилається в поданій апеляційній скарзі законний представник обвинуваченого були враховані судом першої інстанції під час призначення йому покарання.

Підстав для пом`якшення покарання, як того просить апелянтка в своїй апеляційній скарзі, немає.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим, порушень норм закону, які могли б стати підставою для його скасування чи зміни, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Вирок Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 12 липня 2022 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу його законного представника ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуюча ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3