Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

18 серпня 2022 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 05 серпня 2022 року про обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у об`єднаних кримінальних провадженнях за № 0000691 від 15.03.2021 року та № 0001353 від 14.05.2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.2 ст.309 КК України

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 05 серпня 2022 року задоволено клопотання прокурора Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_7 та обрано щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 03 жовтня 2022 року з визначенням застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 42 960 грн. В разі внесення застави покладено на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Не погодившись з прийнятим рішенням обвинувачений та його захисник адвокат ОСОБА_6 оскаржили вказане рішення в апеляційному порядку.

Обвинувачений ОСОБА_5 в апеляційній скарзі вказує, що він з`являвся на всі виклики, окрім декількох за станом здоров`я, місце проживання не покидав, що можуть підтвердити його сусіди та цивільна дружина. Зазначає, стан здоров`я його незадовільний, зокрема діагностовано інфекційне запалення нижньої кінцівки, що унеможливлювало його пересування навіть зі сторонньою допомогою.

Просить скасувати оскаржувану ухвалу та застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник ОСОБА_6 в поданій апеляційній скарзі вказує, що ухвала суду є необґрунтованою та незаконною. Зазначає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є несправедливим та не відповідає тяжкості інкримінованих правопорушень відповідно до ст.12 КК України. Наголошує, що ОСОБА_5 має маму, брата, малолітнього сина, цивільну дружину, постійне місце проживання, що свідчить про міцні соціальні зв`язки,

Тому просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою застосувати щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою АДРЕСА_1 .

Також просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 05 серпня 2022 року, оскільки рішення суду отримав 08.08.2022 року.

Відповідно до ч.4 ст.422-1 КПК України, у зв`язку з відсутністю клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін, апеляційний розгляд здійснюється без участі сторін кримінального провадження.
Відповідно до вимог п.3 ч.2 ст.395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, то строк апеляційного оскарження обчислюється з дня отримання копії судового рішення.
Апеляційна скарга подана до поштового відділення 12.08.2022 року.

Отже, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження вказаної ухвали захисником ОСОБА_6 пропущений із поважних причин, тому підлягає поновленню.

Відповідно до ч.4 ст.422-1 КПК України, у зв`язку з відсутністю клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін, апеляційний розгляд здійснюється без участі сторін кримінального провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо обрання чи провження запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі та, вирішуючи питання щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання вказаного запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують перебування обвинуваченого під вартою.

Так, як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції свій висновок про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора про обрання даного запобіжного заходу обвинуваченому, з яким погоджується і колегія суддів, мотивував тим, що останній протягом майже двох місяців перебував у розшуку, на судові засідання не з`являвся.
В апеляційній скарзі обвинувачений вказує, що постійно перебував за місцем свого проживання, проте після оголошення його в розшук правоохоронними органами було встановлено, що обвинувачений відсутній за місце проживання та місце перебування останнього до 05 серпня 2022 року було невідоме. Тому колегія суддів вважає, що на даний час існує ризик переховування від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності .
Крім того, обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується сукупністю доказів, зібраних у кримінальному провадженні, зокрема, протоколом огляду місця події, протоколами допитів свідків, висновками судових експертиз наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, які в подальшому підлягають детального дослідження.
Зазначені вище обставини в сукупності свідчать, що заявлені ризики є реальними і продовжують існувати, що виправдовує необхідність обрання запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою.
Також встановлено, що ОСОБА_5 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, востаннє вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 22.05.2019 року, яким визначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України останній звільнений від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки, однак продовжив злочинну діяльність та скоїв нові злочини.
Доводи захисника про те, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання, місцні соціальні зв`язки є необґрунтованими, позаяк в оскаржуваній ухвалі суд, з посиланням на дані про особу обвинуваченого, дійшов висновку про те, що вказані дані жодним чином не спростовують і не зменшують існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, тому не є достатніми для застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Також колегія суддів не ігнорує інші аргументи, які наводяться стороною захисту в апеляційній скарзі на користь обвинуваченого, проте в даному конкретному випадку суд приходить до переконання, що ці аргументи не переважають вимог громадського інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень по справі.

Згідно з практикою ЄСПЛ, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Апеляційний суд також враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Окрім цього, при постановленні ухвали слідчий суддя з врахуванням вимог ч.3 ст.183 КПК України визначив розмір застави з врахуванням тяжкості інкримінованого злочину та наявних ризиків, передбачених ст.177 КПК України, який достатньою мірою гарантував би виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що будь-яких порушень КПК України при постановленні судом першої інстанції оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, відтак підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Поновити захиснику ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 05 серпня 2022 року.

УхвалуРівненського міського суду Рівненської області від 05 серпня 2022 року про обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у об`єднаних кримінальних провадженнях за № 0000691 від 15.03.2021 року та № 0001353 від 14.05.2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.2 ст.309 КК України залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2