Провадження № 1-кп/537/44/2022
Справа № 537/4431/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.06.2022 року м. Кременчук
Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 за участі секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі судових засідань в приміщенні суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.06.2021 року за №0000309, за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кременчук Полтавської області, громадянки України, з середньою-спеціальною освітою, яка не одружена, не працює, не має зареєстрованого місця проживання, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,
в с т а н о в и в:
Крюківським районним судом м. Кременчука розглядається кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, по факту умисного вбивства ОСОБА_6 , що було вчинено в ніч з 04 на 05 червня 2021 року в період часу з 23 до 04 години за місцем їх проживання за адресою: АДРЕСА_2 .
09.06.2022 року прокурор подав клопотання, в якому просив продовжити обвинуваченій ОСОБА_4 строк тримання під вартою, оскільки вона обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину із застосуванням насильства проти життя особи, внаслідок чого настала смерть потерпілого. Враховуючи суворість покарання за злочин, в якому ОСОБА_4 обвинувачується, вона може ухилитися від виконання процесуальних обов`язків, покладених на неї як обвинувачену, ухилитися від суду. Оскільки свідками кримінального правопорушення є особи, які перебувають з обвинуваченою у родинних чи близьких дружніх стосунках, то ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, для уникнення відповідальності за скоєне може здійснити на свідків тиск з метою зміни ними своїх показань, наданих органу досудового розслідування. На підтвердження наведеного ризику прокурор подав матеріали численних скарг на ОСОБА_4 до поліції від її сина та сусідів про висловлення нею погроз на їх адресу. ОСОБА_4 не має зареєстрованого місця проживання, роботи, а відповідно і стійких соціальних зв`язків. При обранні запобіжного заходу було враховано наявність підстав, передбачених ст. 177, ст.178 КК України, і по даний час ці ризики не зменшилися. Неможливо запобігання ризиків передбачених ст.177 КПК України, а саме ухилення від суду, перешкоджання встановити істину у справі, тиск на свідків, шляхом застосування менш суворих запобіжних заходів. Так, до суду не зверталися особи, які викликають довіру, з проханням передати ОСОБА_4 на поруки. Домашній арешт неможливо застосувати до ОСОБА_4 за відсутності у неї права користування житловим приміщенням, а за останнім її місцем проживання, де за змістом обвинувачення сталося вбивство потерпілого, також мешкають свідки вчинення злочину, на яких обвинувачена може чинити тиск. Заставу неможливо застосувати до ОСОБА_4 , оскільки вона обвинувачується у вчиненні злочину проти життя особи, із застосуванням насильства. Строк запобіжного заходу, обраного щодо обвинуваченої ОСОБА_4 , закінчується 23.06.2022 року. Проте закінчити в цей строк проведення судового розгляду неможливо, оскільки ще не допитані свідки сторони обвинувачення, не проведено перевірку доводів обвинуваченої про застосування до неї недозволених методів слідства, не досліджено інші докази, зібрані органом досудового розслідування, не проведено судові дебати, обвинуваченій не надано останнє слово, суд не видалився в нарадчу кімнату для ухвалення вироку.
Також обвинувачена ОСОБА_4 подала суду клопотання, в яких зазначила, що під час досудового розслідування працівниками поліції до неї застосовувалися недозволені методи слідства: фізичне та психічне насильство. Внаслідок чого вона змушена була оговорити себе у вбивстві ОСОБА_6 , якого вона не вчиняла. Отримавши від неї із застосуванням насильства визнавальні показання, працівники поліції провели досудове розслідування неповно та неправильно, не встановили істини у справі, безпідставно пред`явили їй обвинувачення. За таких обставин ОСОБА_4 просила суд: 1) направити справу на додаткове розслідування з мотивів неповноти та неправильності досудового слідства, що не можливо усунути в судовому засіданні; 2) призначити адвоката для проведення окремої процесуальної дії, а саме написання скарг по факту застосування до неї з боку працівників поліції недозволених методів слідства під час досудового розслідування; 3) витребувати її характеристики з виправної колонії, де вона попередньо ув`язнена; 4) призначити їй перевірку на «Поліграфі» для підтвердження факту непричетності її до вчинення інкримінуємого злочину; 5) отримати інформацію у ПрАТ «Київстар» про зміст розмови по телефону з номера НОМЕР_1 на номер, який вона повністю не пам`ятає останні цифри НОМЕР_2 , що відбулася 04 або 05 червня 2021 року, оскільки під час її розмови по вказаному номеру, у неї вихватив телефон свідок ОСОБА_7 та повідомив про вчинення саме ним вбивства ОСОБА_6 ; 6) змінити їй запобіжний захід з тримання під вартою на менш суворий домашній арешт, врахувавши її особу, а також безпідставність пред`явленого обвинувачення.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, в якому просив продовжити обвинуваченій ОСОБА_4 строк тримання під вартою на 60 днів з наведених вище підстав. Повідомив, що до органів поліції неодноразово зверталися родичі та сусіди зі скаргами на ОСОБА_4 , що підтверджує наявність ризику її впливу на свідків чи потерпілу, а відповідно неможливість змінити щодо неї запобіжний захід на менш суворий. Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 про витребування її характеристик з виправної колонії, де вона попередньо ув`язнена, що має значення для визначення міри покарання обвинуваченій. Проте прокурор просив відмовити в задоволенні інших клопотань ОСОБА_4 . Так, направлення справи на додаткове розслідування не передбачено положеннями чинного Кримінального процесуального Кодексу України. ОСОБА_4 призначено захисника через Центр надання правової допомоги, який здійснює свої повноваження у кримінальному провадженні. Тому відсутні підстави для призначення її другого захисника за рахунок держави для вчинення окремої процесуальної дії. Перевіка на "Детекторі брехні" (« ОСОБА_8 ») в розумінні ст. 84 КПК України не є процесуальним джерелом доказів, а тому не має правового значення для встановлення істини у справі. Суд першої інстанції не має ані процесуальних, ані технічних можливостей надати дозвіл на отримання змісту розмов по телефону, які відбулися в минулому. Прокурор просив відмовити в задоволенні клопотання обвинуваченої про зміну запобіжного заходу на менш суворий з підстав, наведених вище у клопотання про продовження строку запобіжного заходу тримання під вартою.
Обвинувачена ОСОБА_4 та її захисник адвокат ОСОБА_5 заперечували щодо продовження відносно обвинуваченої запобіжного заходу тримання під вартою та просили суд змінити запобіжний захід на менш суворий домашній арешт, мотивуючи тим, що інкримінованого злочину вона не вчиняла, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, проживає з сім`єю, хоча на теперішній час її мати померла, проте її брат є інвалідом та потребує постійного догляду, не перешкоджала жодним чином у проведенні досудового і судового провадження. Прокурор не довів наявність в діях обвинуваченої ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Також обвинувачена ОСОБА_4 та її захисник адвокат ОСОБА_5 просили задовольнити всі подані обвинуваченою клопотання.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Щодо клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 про направлення справи на додаткове розслідування з мотивів неповноти та неправильності досудового слідства, які не можливо усунути в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 1 КПК України, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Зміни до кримінального процесуального законодавства України можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до законодавства про кримінальну відповідальність, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до принципу законності, визначеного у ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Закони та інші нормативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати цьому Кодексу. При здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить цьому Кодексу.
В ст. 30 КПК України встановлено, що у кримінальному провадженні правосуддя здійснюється лише судом згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом.
З принципу диспозитивності кримінального судочинства, визначеного у ст. 26 КПК України, вбачається, що суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.
Проте чинним Кримінальним процесуальним Кодексом України суду не надано повноважень направляти кримінальну справу на додаткове розслідування з мотивів неповноти та неправильності досудового слідства, що не можливо усунути в судовому засіданні.
Положеннями ст.281 КПК 1963 року суду надавалося право повернути справу на додаткове розслідування з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства, коли ця неповнота або неправильність не може бути усунута в судовому засіданні.
Положення ст.281 КПК 1963 року втратили свою чинність з 20.11.2012 року, що позбавляє суддю можливості їх застосувати під час розгляду кримінального провадження, яке надійшло до суду у 2021 році.
За таких обставин суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 про направлення справи на додаткове розслідування.

Щодо клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 про призначення адвоката для проведення окремої процесуальної дії, а саме написання скарг по факту застосування до неї з боку працівників поліції недозволених методів слідства під час досудового розслідування.
Відповідно до ст. 52 КПК України, участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного.
Відповідно до ст. 49 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд зобов`язані забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадках, якщо відповідно до вимог статті 52 цього Кодексу участь захисника є обов`язковою, а підозрюваний, обвинувачений не залучив захисника.
На виконання положень ст. 17 ЗУ «Про безоплатну правову допомогу» Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги прийняв рішення про надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_4 , забезпечив участь захисника адвоката ОСОБА_5 при здійсненні досудового розслідування та судового провадження для здійснення захисту за призначенням, оскільки участь захисника в даній категорії справ є обов`язковою, а ОСОБА_4 вказувала на відсутність у неї коштів для оплати послуг захисника.
З пояснень обвинуваченої ОСОБА_4 вбачається, що вона не відмовляється від послуг захисника адвоката ОСОБА_5 , а просила суд призначити їй ще одного захисника для проведення окремої процесуальної дії складення процесуальних документів про застосування до неї працівниками поліції недозволених методів під час досудового розслідування.
Порядок залучення захисника для проведення окремої процесуальної дії визначений у ст. 53 КПК України.
Так, суд залучають захисника для проведення окремої процесуальної дії в порядку, передбаченому статтею 49 цього Кодексу, виключно у невідкладних випадках, коли є потреба у проведенні невідкладної процесуальної дії за участю захисника, а завчасно повідомлений захисник не може прибути для участі у проведенні процесуальної дії чи забезпечити участь іншого захисника або якщо підозрюваний, обвинувачений виявив бажання, але ще не встиг залучити захисника або прибуття обраного захисника неможливе.
Відповідно до ч.2 ст.53 КПК України, запросити захисника до участі в окремій процесуальній дії має право і сам підозрюваний, обвинувачений. Якщо потреби у проведенні невідкладних процесуальних дій за участю захисника немає і коли неможливе прибуття захисника, обраного підозрюваним, обвинуваченим, протягом двадцяти чотирьох годин, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд мають право запропонувати підозрюваному, обвинуваченому залучити іншого захисника.
Скарги обвинуваченої ОСОБА_4 про застосування до неї працівниками поліції недозволених методів слідства були розглянути судом. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 27.08.2021 року доручено Територіальному управлінню ДБР, розташованому у місті Полтаві, провести в порядку ст. 214 КПК України дослідження фактів, викладених у заяві обвинуваченої ОСОБА_4 про застосування до неї з боку працівників поліції недозволених методів слідства при розслідуванні кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.06.2021 року за №0000309. Проте по теперішній час Територіальне управління ДБР, розташоване у місті Полтаві, не повідомив суд про результати проведення досудового розслідування скарг ОСОБА_4 .
Тому у суду відсутні підстави вважати, що захисник адвокат ОСОБА_5 неналежним чином здійснює захист обвинуваченої ОСОБА_4 .
За таких обставин, суд не вбачає підстав, передбачених ст.53 КПК України, для задоволення клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 та залучення захисника для проведення окремої процесуальної дії.
Разом з тим, суд вважає за необхідне роз`яснити обвинуваченій, ст.23 ЗУ «Про безоплатну правову допомогу», відповідно до якої надання безоплатної вторинної правової допомоги припиняється за рішенням Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у разі, якщо особа користується захистом іншого захисника або залучила іншого представника у справі, за якою їй призначено захисника чи представника відповідно до цього Закону.

Щодо клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 про витребування її характеристики з виправної колонії, де вона попередньо ув`язнена.
Відповідно до ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню обставини, які характеризують особу обвинуваченого.
В ч.1 ст. 92 КПК України встановлено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Відповідно до ч.2 ст.92 КПК України, обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.
Відповідно до ст. 93 КПК України, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона захисту здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.
Відповідно до ч.6 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
За таких обставин суд вважає за необхідне задовольнити клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 про витребування її характеристик у виправної колонії, де вона попередньо ув`язнена.

Щодо клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 про призначення їй перевірки на «детекторі брехні» («Поліграф») для перевірки причетності її до вчинення умисного вбивства ОСОБА_6 .
Відповідно до ст. 333 КПК України, у разі, якщо під час судового розгляду виникне необхідність у встановленні обставин або перевірці обставин, які мають істотне значення для кримінального провадження, і вони не можуть бути встановлені або перевірені іншим шляхом, суд за клопотанням сторони кримінального провадження має право доручити органу досудового розслідування провести певні слідчі (розшукові) дії. У разі прийняття такого рішення суд відкладає судовий розгляд на строк, достатній для проведення слідчої (розшукової) дії та ознайомлення учасників судового провадження з її результатами. Під час розгляду клопотання суд враховує значення обставин, про встановлення або перевірку яких просить особа, яка звернулася з ним, можливість їх встановлення або перевірки шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та причини, з яких не були здійснені належні дії для їх встановлення чи перевірки на стадії досудового розслідування.
Кабінет Міністрів України надає наступне визначення: «Поліграф технічний багатоканальний реєстратор психофізіологічних реакцій суб`єкта дослідження, який дає можливість виявляти і фіксувати психофізіологічні реакції суб`єкта дослідження на певні стимули (подразники) шляхом перетворення його психофізіологічних показників активності з аналогових сигналів у цифрові сигнали, які обробляються за певним алгоритмом і відображаються у вигляді кривих на поліграмах».
Однак, в українському законодавстві існують інші відомчі визначення.
?Міністерство внутрішніх справ України: «Поліграф різновид психофізіологічної апаратури, що використовує комплексну багатоканальну комп`ютерну методику реєстрації змін психофізіологічних реакцій людини на певні психологічні стимули».
?Міністерство оборони України: «Поліграф комп`ютерний технічний засіб, що має відповідну сертифікацію, який здійснює реєстрацію змін психофізіологічних реакцій людини у відповідь на пред`явлення за спеціальною методикою певних психологічних стимулів, не завдає шкоди життю, здоров`ю людини та навколишньому середовищу».
?Міністерство доходів і зборів України: «Поліграф комп`ютерний технічний засіб, що відповідно до його технічних характеристик здійснює реєстрацію змін психофізіологічних реакцій людини у відповідь на пред`явлення за спеціальною методикою певних психологічних стимулів, не завдає шкоди життю, здоров`ю людини та навколишньому середовищу».
Надійність методу психофізіологічного контролю не є надійним, тому залежить від схеми опитування, сюжету кризових подій, психофізіологічного статусу особи, застосування нейротропних препаратів, тощо. Метод цікавий при застосуванні в наукових дослідженнях в кореляції з розробкою інших тестів, при дослідженні стресостійкості, як контроль валідності при масових обстеженнях.
За таких обставин у кримінальному провадженні Кримінальним процесуальним Кодексом Україні не передбачено застосування «Детектора брехні» («Поліграфа»).
Так, відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Враховуючи, що відповідно до ст.84 КПК України, перевірка на «Детекторі брехні» не є процесуальним джерелом доказів, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 про призначення їй перевірки на «Детекторі брехні» («Поліграф»).

Щодо клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 про отримання інформації у ПрАТ «Київстар» про зміст розмови по телефону з номера НОМЕР_1 на номер з останніми НОМЕР_3 , що відбулася 04 або 05 червня 2021 року.
Відповідно до ст.246 КПК України, негласні слідчі (розшукові) дії - це різновид слідчих (розшукових) дій, відомості про факт та методи проведення яких не підлягають розголошенню, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Негласні слідчі (розшукові) дії проводяться у випадках, якщо відомості про кримінальне правопорушення та особу, яка його вчинила, неможливо отримати в інший спосіб. Негласні слідчі (розшукові) дії, передбачені статтями 260, 261, 262, 263, 264 (в частині дій, що проводяться на підставі ухвали слідчого судді), 267, 269, 269-1, 270, 271, 272, 274 цього Кодексу, проводяться виключно у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.
У ст.247 КПК України встановлено, що розгляд клопотань, який віднесений згідно з положеннями цієї глави до повноважень слідчого судді, здійснюється слідчим суддею апеляційного суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - слідчим суддею Вищого антикорупційного суду.
Відповідно до ст.258 КПК України, ніхто не може зазнавати втручання у приватне спілкування без ухвали слідчого судді. Прокурор, слідчий за погодженням з прокурором зобов`язаний звернутися до слідчого судді з клопотанням про дозвіл на втручання у приватне спілкування в порядку, передбаченому статтями 246, 248, 249 цього Кодексу, якщо будь-яка слідча (розшукова) дія включатиме таке втручання.
Спілкуванням є передання інформації у будь-якій формі від однієї особи до іншої безпосередньо або за допомогою засобів зв`язку будь-якого типу. Спілкування є приватним, якщо інформація передається та зберігається за таких фізичних чи юридичних умов, при яких учасники спілкування можуть розраховувати на захист інформації від втручання інших осіб.
Втручанням у приватне спілкування є доступ до змісту спілкування за умов, якщо учасники спілкування мають достатні підстави вважати, що спілкування є приватним. Різновидами втручання в приватне спілкування є: 1) аудіо-, відеоконтроль особи; 2) арешт, огляд і виїмка кореспонденції; 3) зняття інформації з електронних комунікаційних мереж; 4) зняття інформації з електронних інформаційних систем.
Відповідно до ст.263 КПК України, зняття інформації з електронних комунікаційних мереж (комплекс технічних засобів електронних комунікацій та споруд, призначених для надання електронних комунікаційних послуг) є різновидом втручання у приватне спілкування, що проводиться без відома осіб, які використовують засоби електронних комунікацій (телекомунікацій) для передавання інформації, на підставі ухвали слідчого судді, якщо під час його проведення можливо встановити обставини, які мають значення для кримінального провадження.
Зняття інформації з електронних комунікаційних мереж полягає у проведенні із застосуванням відповідних технічних засобів спостереження, відбору та фіксації змісту інформації, яка передається особою та має значення для досудового розслідування, а також одержанні, перетворенні і фіксації різних видів сигналів, що передаються каналами зв`язку.
З огляду на положення ст.248-264 ст.333 КПК України, суду першої інстанції не надано повноважень у кримінальному провадженні втручатися у приватне спілкування осіб, зокрема шляхом зняття інформації з електронних комунікаційних мереж; зняття інформації з електронних інформаційних систем.
Більш того, отримати зміст розмови по мобільному телефону, яка відбулася в минулому, технічно не можливо.
А тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 про втручання у приватне спілкування осіб.

Щодо клопотання прокурора про продовження обвинуваченій строку запобіжного заходу тримання під вартою на 60 днів та клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 про зміну їй запобіжного заходу з тримання під вартою на менш суворий домашній арешт.
Згідно ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Ухвалою слідчого судді Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08.06.2021 року обрано відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком 60 діб, який обчислювати з моменту її затримання 06.06.2021 року до 04.08.2021 року.
Ухвалою слідчого судді Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29.07.2021 року продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_4 в межах строку досудового розслідування, а саме до 06.09.2021 року.
Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 27.08.2021 року в підготовчому засіданні застосовано до обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжний захід тримання під вартою з 27.08.2021 року по 25.10.2021 року.
Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 12.10.2021 року продовжено обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжний захід тримання під вартою строком на 60 днів, з 12.10.2021 року по 10.12.2021 року.
Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 02.12.2021 року продовжено обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжний захід тримання під вартою строком на 60 днів, з 02.12.2021 року по 30.01.2022 року включно.
Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 24.01.2022 року продовжено обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжний захід тримання під вартою строком на 60 днів, з 24.01.2022 року по 24.03.2022 року включно.
Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 02.03.2022 року продовжено обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжний захід тримання під вартою строком на 60 днів, з 02.03.2022 року по 30.04.2022 року включно.
Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 25.04.2022 року продовжено обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжний захід тримання під вартою строком на 60 днів, з 25.04.2022 року по 23.06.2022 року включно.
Строк дії запобіжного заходу тримання під вартою для обвинуваченої ОСОБА_4 закінчується 23.06.2022 року.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Одночасно, відповідно до ст.178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд оцінює в сукупності всі обставини, зокрема ті, що перелічені цією статтею. Так, суд враховує, зокрема, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, його майновий стан, наявність судимостей, наявність у обвинуваченого місця роботи.
Згідно положень п.1 ч.4 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Частиною 1 статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 року у справі «Гарькавий проти України» зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року.
У відповідності до ст.5 п. «С» Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою при провадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.
Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загально-суспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України.
Згідно з ч.ч. 1, 3 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
В ст.199 КПК України встановлено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
При вирішенні питання про застосування щодо обвинуваченої запобіжного заходу тримання під вартою, суд врахував, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину проти життя особи, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, що є особливо тяжким злочином, в наслідок якого настала смерть особи, за що законом передбачено покарання до 15 років позбавлення волі.
Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченої винною в інкримінованому їй злочині, той факт, що обвинувачена не одружена, не має зареєстрованого місця проживання, не працює, а відповідно не має постійного джерела легальних доходів, мати її померла, з сином у неї склалися стійки негативні стосунки, що вказує на відсутність стійких соціальних зв`язків, а відповідно підтверджує наявність ризику переховуватися від суду, вчинити новий злочин. Також свідками сторони обвинувачення є син, брат та друг обвинуваченої ОСОБА_4 . Наявний факт викликів в минулому працівників поліції з підстав скарг на агресивну поведінку ОСОБА_4 по відношенню до близьких та сусідів. Тому вбачається ризик незаконного впливу на свідків. (ч. 1, ч.3 ст.177 КПК України).
Щодо доводів обвинуваченої про відсутність вказаних ризиків, суд зазначив, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не застосувавши запобіжний захід. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 25.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання її винуватою, з огляду на вірогідність переховування від органів досудового розслідування, незаконний вплив на потерпілих, свідків, а відповідно і вчинення іншого кримінального правопорушення, спростовують доводи захисту про відсутність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти від настання вище перерахованих ризиків, а також не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього законом процесуальних обов`язків.
До суду не зверталися особи, що заслуговують на довіру, з письмовим зобов`язанням про те, що вони поручаються за виконання обвинуваченою покладених на неї обов`язків відповідно до ст.194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити її до суду. До суду не зверталися власники житлового приміщення з клопотанням про надання дозволу щодо використання належного їм приміщення для виконання ОСОБА_4 обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, в разі застосування до неї запобіжного заходу у виді домашнього арешту. Суду не подані відомості про те, що ОСОБА_4 має у власності житлове приміщення. Навпаки обвинувачена вказувала, що не має зареєстрованого місця постійного проживання. З пояснень обвинуваченої вбачається, що вона мешкала в гуртожитку, тобто користувалася спільними кухнею та вбиральнею зі своїми родичами та сусідами. До органів поліції на неї надходили скарги від сина та сусідів про її неадекватну поведінку, погрози, нецензурну лайку. А тому враховуючи, що обвинувачена ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину проти життя особи, який був її сусідом по гуртожитку, суд вважає неможливим застосування до неї домашнього арешту за місцем її останнього проживання.
Згідно положень п.1 ч.4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Заявлені прокурором ризики не зменшилися. Обвинувачена ОСОБА_4 неодноразово вказувала у судовому засіданні на своє негативне відношення до сина та його друзів, які і є свідками сторони обвинувачення. До 23.06.2022 року неможливо закінчити розгляд кримінального провадження, оскільки ще не допитані свідки сторони обвинувачення, не досліджені інші зібрані у справі докази, не проведені судові дебати, не надано останнє слово обвинуваченій.
За викладених обставин, оцінюючи суспільну небезпечність та тяжкість злочину, який інкримінується обвинуваченій ОСОБА_4 , наявний у обвинуваченої задовільного стану здоров`я, з метою запобігання наведених ризиків, передбачених ч.1, ч.3, ч.5 ст.177 КПК України, які не зменшились, а також той факт, що судовий розгляд триває, у справі ще не допитані свідки сторони обвинувачення, не досліджені усі зібрані докази, суд вважає за необхідне продовжити відносно обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави на строк 60 днів. Та відмовити в задоволенні клопотання обвинуваченої ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу на менш суворий у виді домашнього арешту.
Керуючись ст.ст. 176-178, 194, 331, 370-372, 383, 392, 393 КПК України, суд
у х в а л и в:
Задовольнити клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 про витребування доказів.
Витребувати у ДУ "Надержинщинська виправна колонія (№65)" та ДУ "Полтавська УВП (№23)" характеристики обвинуваченої ОСОБА_4 під час попереднього ув`язнення.
Відмовити в задоволенні клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 про залучення захисника для проведення окремої процесуальної дії.
Відмовити в задоволенні клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 про направлення справи на додаткове розслідування.
Відмовити в задоволенні клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 про застосування заходів забезпечення кримінального провадження та проведення негласних слідчих (розшукових) дій, проведення слідчих (розшукових) дій під час судового провадження.
Відмовити в задоволенні клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.
Задовольнити клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження обвинуваченій ОСОБА_4 терміну дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Продовжити обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжний захід тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, починаючи з 09.06.2022 року по 07.08.2022 року включно.
Ухвала може бути оскаржена в частині продовження строку запобіжного заходу тримання під вартою до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Для обвинуваченої ОСОБА_4 , яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії ухвали.
Повний текст ухвали складений та оголошений 10.06.2022 року о 15 год. 45 хв.
Суддя Крюківського районного суду
м. Кременчука Полтавської області ОСОБА_1