Справа № 472/1260/20
Провадження №1-кп/472/9/22
УХВАЛА
про закриття кримінального провадження
02 червня 2022 року смт. Веселинове
Миколаївської області
Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів: - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретарів
судового засідання - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Широколанівка Веселинівського району Миколаївської області, громадянина України, освіта професійно-технічна, неодруженого, мав на утриманні малолітню дочку, який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживав за адресою: АДРЕСА_2 не судимого в силу ст. 89 КК України;
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України,
Учасники судового провадження:
прокурор - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
обвинувачений - ОСОБА_8 ,
захисник - ОСОБА_11 ,
потерпілий - ОСОБА_12 ,
Судом визнано доведеним, що 28.08.2020 року приблизно о 01.17 год. поряд з домоволодінням, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті ревнощів та неприязних відносин, діючи з непрямим та неконкретизованим умислом, спрямованим на заподіяння ОСОБА_13 будь-якого за ступенем тяжкості тілесного ушкодження, керуючи своїм легковим автомобілем "Фіат Рітмо", реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив наїзд на ОСОБА_12 , від чого останній впав на землю. В послідуючому, після зупинки автомобіля, ОСОБА_8 вийшов з автомобіля та, переконавшись в тому, що ОСОБА_12 перебуває на землі в лежачому положенні, знов сів до легкового автомобіля "Фіат Рітмо", реєстраційний номер НОМЕР_1 , та з метою продовження заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, допускаючи можливість заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю потерпілому, використовуючи вказаний автомобіль як знаряддя вчинення злочину, продовжив рух, керуючи автомобілем в сторону розташування ОСОБА_12 , який на той час перебував у лежачому положенні на землі та не міг рухатися внаслідок отриманих тілесних ушкоджень від попереднього контактування з автомобілем. У зв`язку з вказаними умисними діями ОСОБА_8 . ОСОБА_12 потрапив під автомобіль і отримав тілесні ушкодження правої стегнової кістки та почав прохати сторонніх осіб надати йому допомогу, після чого ОСОБА_8 свідомо по своїй волі припинив свої неправомірні дії, заглушив мотор автомобіля та допоміг свідкам ОСОБА_14 та ОСОБА_15 витягнути з-під автомобіля потерпілого ОСОБА_12 .
Своїми незаконними діями ОСОБА_8 спричинив потерпілому ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді вивиху правої стегнової кістки, які відносяться до середньої тяжкості за ознаками довготривалого розладу здоров`я та відсутності небезпеки для життя; саден в ділянці правої гомілки і в ділянці голови, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, рани в ділянці правої п`яти, яка відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, не визнав повністю, просив його дії перекваліфікувати на ч. 1 ст. 122 КК України в зв`язку з відсутністю в його діях умислу на вбивство потерпілого. Суду показав, що 27.08.2020 року приїхав з м. Очакова, купив пива і заїхав до ОСОБА_16 , попили пива і він поїхав додому, включив комп`ютер, трохи посидів і придрімав. Десь о 00.30 годині йому зателефонував ОСОБА_12 і почав лаятись на нього через його стосунки з ОСОБА_17 . Він сказав, що це не його справа і ліг далі спати. Потім ОСОБА_12 знову зателефонував і запропонував зустрітись і поговорити. Він встав і поїхав на АДРЕСА_3 . По приїзду на місце він побачив на вулиці ОСОБА_12 і намагався його трохи налякати, рухався зі швидкістю 3-5 км/год., але не розрахував обстановку і наїхав на нього. Не глушив машину, вийшов подивитись, що трапилось і спитав його про те, чи він живий. ОСОБА_12 лежав. Потім він повернувся до машини і в цей час підбігли ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , почали бігати за ним, шарпали його. Він злякався, що там може щось серйозне трапилося з ОСОБА_12 , сів до автомобіля і відчув удар по голові та впав на коробку передач. Потім дівчата почали кричати, що ОСОБА_12 під автомобілем. Він вийшов, вони втрьох припідняли автомобіль і витягнули ОСОБА_12 . Щиро кається та шкодує про те, що вчинив, допомагав ОСОБА_12 по можливості матеріально. Вказував, що умислу вбивати ОСОБА_12 в нього не було, він хотів лише налякати його, впритул під`їхавши до нього.
Суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, повністю підтверджується сукупністю досліджених судом доказів:
- Показаннями потерпілого ОСОБА_12 , який в судовому засіданні суду показав, що 27.08.2020 року він разом з ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 відпочивали у домоволодінні батьків сестер ОСОБА_14 та ОСОБА_15 за адресою: АДРЕСА_3 . З ОСОБА_18 він перебував в дружніх стосунках, допомагав їй по господарству, і раніше вона розповідала йому, що в неї з ОСОБА_8 , з яким вона раніше проживала і має спільну дитину, були якісь конфліктні стосунки. І він, випивши пива, вирішив зателефонувати ОСОБА_8 і поговорити з ним про стосунки між ОСОБА_17 та ОСОБА_8 , щоб той припинив з нею конфліктувати. Приблизно о 24.00 годині він зателефонував ОСОБА_8 і попросив його приїхати за адресою: АДРЕСА_3 для того, щоб поговорити. ОСОБА_8 по телефону сказав йому, що зараз під`їде. Він вийшов на вулицю та чекав його 40-50 хвилин. Перебуваючи на вулиці, за межами подвір`я домоволодіння ОСОБА_14 , він побачив, що ОСОБА_8 їде на автомобілі, і він відійшов в сторону, чекаючи, щоб той зупинився. ОСОБА_8 зробив поворот, знизив швидкість майже до мінімальної і під`їжджав до нього. Він думав, що ОСОБА_8 вже зупиниться, але він не зупинився і вийшло так, що він ударив його бампером автомобіля в праву сторону стегна, від чого він впав на землю і вдарився головою об камінці і тимчасово втратив свідомість. Коли прийшов до тями, то збагнув, що він лежав на землі на спині перед бампером автомобіля ОСОБА_8 , тобто ноги були під бампером, з голови текла кров, піднятись сам не зміг, так як було боляче. Потім ОСОБА_14 та ОСОБА_15 викликали його батька, пізніше приїхали швидка допомога та поліція. Коли ОСОБА_8 під`їджав до нього, то він не чув, щоб той висловлював в його сторону якісь погрози. Від больового шоку він не все пам`ятає, також він то втрачав свідомість, то приходив до тями. Пригадує те, що ОСОБА_8 , коли він лежав на землі, підійшов до нього, щось говорив, зокрема говорив: «Ну що, поговорили, що розібралися?». Пам`ятає також, що його мама обмивала його водою, а медсестра надавала йому медичну допомогу. Коли він прийшов до свідомості, то побачив, що автомобіль ОСОБА_8 здав назад і стояв в стороні, майже на проїжджій частині дороги. Він не пам`ятає, щоб ОСОБА_8 спричиняв йому тілесні ушкодження монтировкою. Він чітко пам`ятає, що ОСОБА_8 наїхав на нього автомобілем один раз. Проте, чи був другий наїзд на нього автомобілем ОСОБА_8 , або чи намагався вдруге на нього наїхати ОСОБА_8 він не бачив і не пам`ятає, можливо через те, що він втрачав свідомість. Після лікування в лікарні ОСОБА_8 перед ним та перед його батьком вибачився і відшкодував йому майже всі матеріальні збитки, які були понесені на лікування. Також, потерпілий ОСОБА_12 зазначив суду, що вважає, що у ОСОБА_8 не було умислу на його вбивство, що той хотів його лише налякати. Внаслідок наїзду ОСОБА_8 автомобілем на нього він отримав тілесні ушкодження у виді вивиху правої стегновї кістки, саден в ділянці правої гомілки і в ділянці голови, та рани в ділянці правої п`яти, і він проходив лікування у Миколаївській лікарні швидкої медичної допомоги.
- Показаннями свідка ОСОБА_14 , яка суду показала, що вона 28 серпня 2020 року разом зі своєю сестрою ОСОБА_15 та з ОСОБА_12 відпочивали в неї вдома по АДРЕСА_4 , і також недовго з ними була ОСОБА_17 , яка біля 23.00 годині пішла до себе додому. Приблизно біля першої години ночі вона з сестрою ОСОБА_19 , ОСОБА_20 вийшли на вулицю, так як ОСОБА_21 збирався вже йти додому. Потім вони відлучились з сестрою та пішли до будинку, щоб подивитися до своїх малолітніх дітей, а ОСОБА_12 лишився на вулиці. При цьому ОСОБА_22 попрохала ОСОБА_23 не йти додому, а трохи ще побути і поспілкуватися з ними. Коли вони вийшли з будинку і йшли на вулицю до ОСОБА_23 , то почули удар автомобіля. Спочатку її сестра ОСОБА_22 , а слідом за нею і вона сама підбігли до ОСОБА_24 і побачили, що він лежить без свідомості на землі, на стежці, неподалік від хвіртки її домоволодіння. ОСОБА_8 знаходився в автомобілі, який майже був обіпертий в паркан її домоволодіння. Відстань між потерпілим ОСОБА_20 та автомобілем ОСОБА_8 була приблизно 1-2 м. В цей час ОСОБА_8 вийшов з автомобіля, підійшов до ОСОБА_24 та кричав ОСОБА_12 , що той зруйнував його сім`ю з ОСОБА_17 , говорив йому «Вставай, чого лежиш?, «Ти ще не здох?». ОСОБА_8 був розгніваний. В руках в ОСОБА_8 була монтировка і вони намагалися не допустити ОСОБА_8 до ОСОБА_24 . ОСОБА_8 з монтировкою в руках почав бігати за ними, побіг за її сестрою, а вона почала приводити у свідомість ОСОБА_24 , наносячи легкі удари своїми руками по обличчю ОСОБА_24 , який прийшов до тями та став кричати, що йому боляче і просив допомогти йому, казав, що в нього болить нога. Вони з сестрою намагалися підвести ОСОБА_24 на ноги, однак він говорив, що йому дуже боляче і не потрібно його піднімати. ОСОБА_8 пішов до свого автомобіля, завів його, увімкнув фари, а вони встали попереду, тому що думали, що він хоче наїхати на ОСОБА_12 . Потім ОСОБА_19 взяла камінь та вдарила ОСОБА_8 каменем по голові з метою попередження наїзду автомобілем на ОСОБА_25 . Однак, зазначила, що вони з ОСОБА_22 точно не знали, чи він хоче наїхати на ОСОБА_23 , чи хоче поїхати додому, але вони боялись того, що ОСОБА_8 може наїхати на ОСОБА_12 , так як він був розлючений та випивший, і відстань між лежавшим на стежці ОСОБА_20 та автомобілем була невелика, і якби ОСОБА_8 поїхав вперед, то він би переїхав ОСОБА_24 , тому вони просто намагались відвернути імовірний наїзд. Зазначила, що це було їх лише припущення, а ОСОБА_8 сидів в заведеному автомобілі, при цьому автомобіль так і не зрушив з місця. Потім вони викликали швидку допомогу та поліцію і зателефонували батькам потерпілого. ОСОБА_26 теж залишався поряд з ними і чекав приїзду швидкої допомоги та поліції.
- Показаннями свідка ОСОБА_15 , яка суду показала, що в серпні 2020 року вона разом зі своєю сестрою ОСОБА_14 та з ОСОБА_12 відпочивали по АДРЕСА_4 , і також недовго з ними була ОСОБА_17 . Потім вона відлучилась з сестрою до будинку, а ОСОБА_12 лишився на вулиці. Коли вони йшли з будинку, то почули удар автомобіля, вони побігли і побачили, що ОСОБА_12 лежить на землі, а ОСОБА_8 стоїть в 2-3 метрах від нього. ОСОБА_8 вийшов і намагався підійти до ОСОБА_12 , але вони його не пустили, тому що злякалися, так як ОСОБА_23 був непритомний. Потім він намагався підійти до ОСОБА_12 і поцікавився, чи той живий, але вони його не підпускали, і ОСОБА_8 почав за ними бігати з якимось предметом в руці, схожим на палицю, вдарив рукою в обличчя ОСОБА_14 . Потім він пішов до автомобіля, який був заведений, і вони встали попереду, тому що думали, що він хоче наїхати на ОСОБА_12 , так як машина була заведена. Потім вона кинула в нього камінь, бо не знала, що він хоче зробити, та машина трохи рушила в сторону ОСОБА_12 , і останній опинився під капотом автомобіля, так що його ноги опинилися під автомобілем, і потім він намагався від`їхати машиною назад. В цей час ОСОБА_12 почав кричати, що він під машиною і йому боляче: - "Не здавайте назад, в мене нога болить!". Тому вони попросили ОСОБА_8 допомогти їм витягнути з-під машини ОСОБА_12 , і він відразу заглушив мотор, вийшов з автомобіля і допоміг їм витягнути ОСОБА_12 . Зі сторони ОСОБА_8 в сторону ОСОБА_12 погроз не було. Після цього, вони викликали швидку допомогу та поліцію. Коли приїхала швидка допомога, то ОСОБА_8 хотів допомогти погрузити ОСОБА_12 до автомобіля швидкої допомоги Свідок зазначила, що вони з ОСОБА_14 точно не знали, чи хоче ОСОБА_8 , коли вдруге сів за кермо автомобіля, наїхати на ОСОБА_24 , чи хоче поїхати додому, але вони боялись того, що ОСОБА_8 може наїхати на ОСОБА_12 , тому вони просто намагались відвернути імовірний наїзд.
- Показаннями свідка ОСОБА_16 , який суду показав, що 27.08.2020 року до нього додому за адресою: АДРЕСА_4 приїхав на автомобілі ОСОБА_8 приблизно о 20.30 годині, він хотів замовити овочі для маринування, і вони посиділи з ним, порозмовляли, випили з ним 2,5 літра пива. Потім приблизно о 21.30 годині ОСОБА_8 поїхав додому. В 4.30 ранку він відвозив дружину на роботу і бачив, що по вул. Польова с. Широколанівка стояв автомобіль ОСОБА_8
- Показаннями свідка ОСОБА_27 , яка суду показала, що її сина ОСОБА_8 попросили односільчани, щоб він поїхав до м. Очакова і відвіз туди людей. Приблизно о 18.00 год. 27 серпня 2020 року ОСОБА_8 поїхав до м. Очакова. Пізніше, коли вже смеркло, він зателефонував їй і запитав про те, чи потрібно купувати овочі, і сказав при цьому, що він у кума ОСОБА_16 і незабаром приїде додому. Біля 24.00 год. він приїхав додому, пограв в ігри по комп`ютеру та ліг спати. О 1 год. 07 хв. ночі йому хтось зателефонував на мобільний телефон, вона чула як він розмовляв по телефону, як пізніше вона дізналася, що дзвонив ОСОБА_21 . В розмові йому ОСОБА_21 щось сказав, що саме, вона не почула, що ОСОБА_28 зіскочив з ліжка, швидко одягнувся. На її запитання, куди він зібрався, відповів, що все добре і незабаром він повернеться додому. О 3.00 год. ночі він їй передзвонив і попросив підгототувати його документи на автомобіль і паспорт. А згодом він вже приїхав додому разом з поліцією, взяв документи на автомобіль і паспорт та разом з поліцією вони поїхали до райвідділу поліції в смт. Веселинове. Вранці 28.08.2020 року вона поїхала до поліції і дізналася від ОСОБА_29 , що він здійснив наїзд на ОСОБА_12
- Показаннями свідка ОСОБА_17 , яка суду показала, що ввечері о 19.00 годині 27.08.2020 року вона з дітьми пішла до сусідів по АДРЕСА_3 до ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . О 20.00 годині прийшов ОСОБА_12 , вони попили каву, поспілкувалися. Потім вона повернулась додому, покупала дітей, після чого приблизно о 21.30 год. знову з дітьми пішла до сусідів, де вони спілкувалися. Під час розмови ОСОБА_21 поцікавився, які в неї взаємини з ОСОБА_8 . Вона відповіла йому, що ніяких стосунків з ОСОБА_30 немає, оскільки вони сваряться часто, не можуть знайти спільної мови, і він приходить до неї додому, як батько, до їх спільної дочки. О 22.20 год. вона забрала дітей і пішла додому спати. Вранці о 7.40 - 7.50 годині вона побачила, що був пропущений дзвінок від ОСОБА_12 . Вона йому зателефонувала і ОСОБА_12 їй повідомив, що знаходиться в лікарні, оскільки ОСОБА_8 збив його на автомобілі. ОСОБА_12 сказав їй, що він зателефонував ОСОБА_8 і сам викликав його на розмову. Крім того, зазначила, що з ОСОБА_12 в неї суто дружні стосунки. ОСОБА_8 знав, що вона з ОСОБА_12 перебуває в дружніх стосунках, так як вона йому сама про це неодноразово говорила і він особисто бачив, як ОСОБА_21 допомагав їй по господарству.
- Показаннями свідка ОСОБА_31 , який суду показав, що 28.08.2020 року вночі йому хтось з дівчат ( ОСОБА_14 чи ОСОБА_22 ) зателефонував і повідомив, що його сина ОСОБА_24 збив автомобіль. Він приїхав на місце події, викликав швидку допомогу. Коли він приїхав, то побачив, що його син ОСОБА_23 лежав біля автомобіля, попереду. Він стогнав, але був при свідомості. На той час ОСОБА_23 нічого не розповідав, бо він був в шоковому стані через біль. Також на місці були ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 . ОСОБА_8 стояв біля автомобіля, потім підійшов до нього, хотів поговорити, з`ясувати хто правий, при цьому драку не намагався затіяти. Проте він сказав йому відійти, бо було не до нього, необхідно було надавати допомогу сину. Через це в них виник невеликий конфлікт. Погроз від ОСОБА_8 він не чув, явної агресії від ОСОБА_8 також не було. Через 5 хвилин приїхала швидка допомога. На швидкій приїхали водій ОСОБА_32 та фельдшер. Вони погрузили ОСОБА_23 в автомобіль і повезли до лікарні. Також повідомив, що біля автомобіля ОСОБА_8 лежала монтировка, яку він передав працівникам поліції. На сьогоднішній день ОСОБА_8 помирився з ОСОБА_12 і відшкодував йому частково завдані збитки. Йому не відомо, чи мав місце факт намагання вбивства ОСОБА_30 його сина ОСОБА_24 . Знає, що його синові ОСОБА_23 від наїзду автомобілем було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді вивиху правої стегнової кістки, саден в ділянці голови, правої гомілки та рани в ділянці правої п`яти.
- Показаннями свідка ОСОБА_32 , який суду показав, що він водій швидкої допомоги, був на чергуванні. Приїхав на виклик в АДРЕСА_4 , на обочині лежав скручений на боку ОСОБА_12 , машина стояла біля паркану в 10 метрах від ОСОБА_12 , дві дівчини стояли поруч, і також на місці був ОСОБА_8 , який ніяких дій не вчиняв, просто ходив. ОСОБА_12 лежав на землі, стогнав. Потім ОСОБА_12 поклали на медичні ноші та завантажили до автомобіля швидкої допомоги і повезли до лікарні в м. Миколаїв. Дівчата запитували у ОСОБА_8 , навіщо він це зробив, на що він відповів, що не знає.
Винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами:
- Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 28.08.2020 року (т.1 а.с. 170), відповідно до якого ст. слідчим Веселинівського ВП Вознесенського ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_33 прийнято усно заяву від батька потерпілого ОСОБА_31 , в якій він повідомив, що 28.08.2020 року о 01.17 год. мешканець с. Широколанівка ОСОБА_8 вчинив замах на вбивство його сина - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
- Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 09.09.2020 року (т.1 а.с. 171), відповідно до якого заступником начальника СВ Веселинівського ВП Вознесенського ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_34 прийнято усно заяву від потерпілого ОСОБА_12 про те, що 28.08.2020 року о 01.17 год. мешканець с. Широколанівка ОСОБА_8 біля буд. АДРЕСА_3 здійснив на нього наїзд.
- Протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 28.08.2020 року та даними фототаблиці до нього (т.1 а.с. 172-201), відповідно до якого заступником начальника СВ Веселинівського ВП Вознесенського ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_34 проведено огляд дорожньо-транспортної пригоди, яким встановлено: місцем огляду є перехрестя вул. Польова та невідомого провулку в с. Широколанівка Веселинівського району, де було здійснено наїзд на пішохода. На місці пригоди виявлено легковий автомобіль "Фіат Рітмо", реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 та на якому було здійснено наїзд на пішохода. На автомобілі ОСОБА_8 виявлено такі пошкодження: деформований задній бампер, інших пошкоджень не виявлено.
- Заявою ОСОБА_31 від 28.08.2020 року (т.1 а.с. 202), відповідно до якої він просить долучити до матеріалів кримінального провадження монтировку, яку ОСОБА_8 дістав із салону свого автомобіля та намагався нанести нею йому та водію швидкої допомоги ОСОБА_35 тілесні ушкодження.
- Постановою про визнання та долучення до справи речових доказів від 28.08.2020 року (т.1 а.с. 203), відповідно до якої ст. слідчий Веселинівського ВП Вознесенського ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_36 визнала речовим доказом - металевий прут, який долучений до матеріалів кримінального провадження за заявою ОСОБА_31 , та який передала на зберігання до камери зберігання речових доказів Веселинівського ВП Вознесенського ВП ГУ НП в Миколаївській області.
- Постановою про визнання та долучення до справи речових доказів від 28.08.2020 року (т.1 а.с. 205-206), відповідно до якої заступник начальника СВ Веселинівського ВП Вознесенського ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_34 визнав речовим доказом - транспортний засіб "Fiat Ritmo", державний номер НОМЕР_1 , номер (шасі, кузова, рами) НОМЕР_2 , який було вилучено в ході огляду працівниками поліції, та який залишено на зберіганні на території Веселинівського ВП Вознесенського ВП ГУ НП в Миколаївській області.
- Протоколом огляду предмету від 15.10.2020 року та даними фототаблиці до нього (т.1 а.с. 207-209), відповідно до якого заступником начальника СВ Веселинівського ВП Вознесенського ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_34 проведено огляд предмету, яким встановлено: предметом огляду є легковий автомобіль "Fiat Ritmo", державний номер НОМЕР_1 , номер (шасі, кузова, рами) НОМЕР_2 , синього кольору. Автомобіль знаходиться на чотирьох колесах в зачиненому стані, має передній та задній бампери, які видимих механічних пошкоджень та деформації не мають. Автомобіль має четверо дверей та двері багажного відділення. Також на дверях розміщене скло, а також скло розміщене спереду (лобове) та на багажному відділенні автомобіля. Спереду та позаду автомобіля розташовані державні номерні знаки. При проведеному огляді автомобіля знизу будь-яких слідів та речовин не виявлено. На поверхнях двигуна автомобіля є речовина (потоки) ззовні та по запаху речовина схожа на дизельне паливо. Більше при огляді нічого не виявлено та не вилучено.
- Постановою про визнання та долучення до справи речових доказів від 11.09.2020 року (т.1 а.с. 210), відповідно до якої заступник начальника СВ Веселинівського ВП Вознесенського ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_34 визнав речовим доказом - DVD-R диск з відеозаписом, який видала свідок ОСОБА_15 , відповідно до її заяви від 11.09.2020 року (т.1 а.с. 211), та долучив його до матеріалів кримінального провадження.
- В судовому засіданні був оглянутий DVD-R диск з відеозаписом, який визнано речовим доказом постановою від 11.09.2020 року та який було надано слідчому ОСОБА_34 свідком ОСОБА_15 відповідно до її заяви від 11.09.2020 року (т.1 а.с. 211-212). На цьому DVD-R диску відображено, що ОСОБА_8 знаходився в стані алкогольного сп`яніння, висловлювався нецензурною лайкою, і визнав, що він здійснив наїзд на своєму автомобілі на ОСОБА_12 .
Твердження сторони захисту про недопустимість виданого слідчому ОСОБА_34 свідком ОСОБА_15 . DVD-R диску з відеозаписом суд вважає безпідставним та вважає даний доказ допустимим, оскільки сторона захисту сам зміст даного відеозапису не оспорювала, а видачу свідком відеозапису в електронному вигляді через мобільний додаток "Viber" суд не вважає суттєвими порушеннями вимог КПК України.
- Висновком судово-медичної експертизи № 408 від 29.09.2020 року (т.2 а.с. 11-13), відповідно до якого у потерпілого ОСОБА_12 мали місце тілесні ушкодження у вигляді вивиху правої стегнової кістки, садна в ділянці правої гомілки, рани в ділянці правої п`яти, садна в ділянці голови. Тілесні ушкодження виникли від дії тупого (тупих) предмета (предметів). Тілесні ушкодження виникли до госпіталізації в лікарню, куди потерпілий потрапив 28.08.2020 року о 05.05. год. Відповідно до п. 2.2.1 наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995 року вивих правої стегнової кістки відноситься до середньої тяжкості за ознаками довготривалого розладу здоров`я та відсутності небезпеки для життя. Відповідно до п. 2.3.3 наказу рана в ділянці правої п`яти відноситься до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я. Відповідно до п. 2.3.5 наказу садна в ділянці правої гомілки та в ділянці голови відносяться до легких тілесних ушкоджень. Не виключається вірогідність утворення тілесних ушкоджень внаслідок падіння з положення стоячи, чи з положення сидячи та удару об тверду поверхню. Враховуючи локалізацію тілесних ушкоджень, тілесні ушкодження могли виникнути від декількох травматичних дій. Не виключається вірогідність утворення тілесних ушкоджень при зіткненні автомобіля з постраждалим та ударі (ударах) деталями автомобіля, при падінні та ударі об тверду поверхню.
- Протоколом проведення слідчого експерименту від 11.09.2020 року та даними відеозапису до нього (т.1 а.с. 214-217), відповідно до якого заступником начальника СВ Веселинівського ВП Вознесенського ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_34 проведено слідчий експеримент за участю свідка ОСОБА_15 за адресою: АДРЕСА_3 , в ході якого остання розповіла та продемонструвала, як ОСОБА_8 спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_12 .
В судовому засіданні був оглянутий DVD-R диск з відеозаписом проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_15 , відповідно до якого свідок ОСОБА_15 вказала на місце скоєння злочину, а саме: АДРЕСА_3 . Далі свідок вказала на місце першого наїзду на ОСОБА_12 . ОСОБА_30 на автомобілі. Там, вона показала, що вона з ОСОБА_14 були на подвір`ї і почули стук автомобіля. Коли вони вибігли на вулицю, то ОСОБА_12 лежав на землі на животі, частина голови була під машиною, що було відображено статистом. ОСОБА_8 стояв в 2-3 метрах від нього. Потім ОСОБА_8 вийшов з автомобіля, почав за ними бігати з монтировкою, вдарив рукою в обличчя ОСОБА_14 . Після цього, він пішов до автомобіля, який був заведений, і вони стали попереду, тому що думали, що він хоче наїхати на ОСОБА_12 , так як машина була заведена, і вона побачила, що ОСОБА_8 наїхав на ОСОБА_12 . В цей час ОСОБА_12 почав кричати, що він під машиною і йому боляче. ОСОБА_8 почав буксувати, а вона кричала йому: "Зупинись, що ти робиш? Там людина". Потім вона кинула в нього камінь, і вони з ОСОБА_14 відкрили двері машини та почали витягувати його з автомобіля. Потім він заспокоївся, і вони втрьох підняли передню частину автомобіля, і він скотився, та вони почали допомагати ОСОБА_12
- Протоколом проведення слідчого експерименту від 11.09.2020 року та даними відеозапису до нього (т.1 а.с. 218-221), відповідно до якого заступником начальника СВ Веселинівського ВП Вознесенського ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_34 проведено слідчий експеримент з участю свідка ОСОБА_14 за адресою: АДРЕСА_3 , в ході якого остання розповіла та продемонструвала, як ОСОБА_8 спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_12 .
В судовому засіданні був оглянутий DVD-R диск з відеозаписом проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_14 , відповідно до якого свідок ОСОБА_14 вказала на місце вчинення злочину, а саме: АДРЕСА_3 . Далі свідок вказала на місце першого наїзду на ОСОБА_12 . ОСОБА_30 на автомобілі. Там, вона показала, що вона з ОСОБА_15 були на подвір`ї і почули стук автомобіля. Коли вони вибігли на вулицю, то побачили, що ОСОБА_12 лежить без свідомості на землі на животі, на стежці, неподалік від хвіртки її домоволодіння. ОСОБА_8 знаходився в автомобілі, який майже був обіпертий в паркан її домоволодіння. Відстань між потерпілим ОСОБА_20 та автомобілем ОСОБА_8 була приблизно 1-2 м. ОСОБА_8 вийшов з автомобіля, підійшов до ОСОБА_12 і вдарив монтировкою по тулубу. Потім він пішов до автомобіля, який був заведений, і вони стали попереду, тому що думали, що він хоче наїхати на ОСОБА_12 , так як машина була заведена, і він наїхав на ОСОБА_12 . В цей час ОСОБА_12 почав кричати, що він під машиною і йому боляче. ОСОБА_8 почав буксувати, а вони кричали йому: "Не треба, не їдь, ти його задавиш". Потім ОСОБА_15 кинула в нього камінь, після чого вони з ОСОБА_15 витягнули його з автомобіля, і вони втрьох підняли передню частину автомобіля, який скотився до паркану, та вони почали допомагати ОСОБА_12 . При цьому ОСОБА_8 говорив їм з сестрою ОСОБА_37 що йому боляче зробив, чи що?. Давайте його візьмемо і покладемо на кушетку».
- Протоколом проведення слідчого експерименту від 10.11.2020 року та даними відеозапису до нього (т.1 а.с. 222-225), відповідно до якого заступником начальника СВ Веселинівського ВП Вознесенського ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_34 проведено слідчий експеримент з участю потерпілого ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_3 , в ході якого останній розповів та продемонстрував, як ОСОБА_8 спричинив йому тілесні ушкодження.
В судовому засіданні був оглянутий DVD-R диск з відеозаписом проведення слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_12 , відповідно до якого потерпілий ОСОБА_12 вказав на місце вчинення злочину, а саме: АДРЕСА_3 . Далі потерпілий указав на місце першого наїзду на нього ОСОБА_30 на автомобілі. Там, він показав, що перед цим вони відпочивали у ОСОБА_14 , і він, випивши пива, вирішив зателефонувати ОСОБА_8 і поговорити з ним щодо ОСОБА_17 , щоб він припинив її діставати, на що ОСОБА_8 сказав, що зараз під`їде. ОСОБА_12 вийшов на вулицю і стояв на обочині біля паркану будинку по АДРЕСА_3 , чекав на ОСОБА_8 . Він думав, що ОСОБА_8 вже зупиниться, але він не зупинився і вийшло так, що він ударив його бампером автомобіля в праву сторону стегна, від чого він впав на землю і вдарився головою. Потім ОСОБА_8 вийшов з автомобіля і він пам`ятає, що ОСОБА_8 йому говорив: "Що там, все добре чи недобре? Як ти себе почуваєш там?". Більше ніяких дій ОСОБА_8 не вчиняв.
Твердження сторони захисту про недопустимість таких доказів як протоколів слідчих експериментів з потерпілим ОСОБА_12 та свідками ОСОБА_15 і ОСОБА_14 з тих підстав, що вони дублюють показання останніх суд відкидає, і вважає ці докази допустимими, оскільки з переглянутих судом відеозаписів вказаних слідчих експериментів чітко вбачається, що свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_14 з залученням статиста показували, в якому положенні знаходився потерпілий ОСОБА_12 після першого наїзду, та в якому положенні він знаходився після другого наїзду, показували, як вони разом з ОСОБА_30 підіймали передню частину автомобіля для того, щоб витягти з - під неї ОСОБА_12 , а потерпілий ОСОБА_12 також показав, де він стояв, чекаючи на ОСОБА_8 , та де він упав після наїзду ОСОБА_30 на нього.
Таким чином, враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вказані слідчі дії відповідають вимогам ст. 240 КПК України, оскільки несуть у собі інформацію з приводу перевірки й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а отже протоколи за результатами її проведення в даному випадку є належними та допустимими доказами.
Крім того, сторона захисту також зазначала, що була відсутня згода власника домоволодіння на проведення слідчих експериментів, а тому вказані протоколи є недопустимими доказами.
Відповідно до ч. 5 ст. 240 КПК України слідчий експеримент, що проводиться в житлі чи іншому володінні особи, здійснюється лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді за клопотанням слідчого, погодженого з прокурором, або прокурора, яке розглядається в порядку, передбаченому цим Кодексом, для розгляду клопотань про проведення обшуку в житлі чи іншому володінні особи
Однак, суд звертає увагу, що слідчі експерименти проводилися не в домоволодінні, а на вулиці біля домоволодіння, роташованого за адресою: АДРЕСА_3 , де і відбулася подія кримінального правопорушення, а отже тут не потрібна була згода власника домоволодіння на їх проведення, а тому ці твердження сторони захисту суд також не приймає.
- Висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння №7 від 28.08.2020 року (т.2 а.с. 14), відповідно до якого у ОСОБА_8 28.08.2020 року о 03.55 годині виявлено ознаки гострої алкогольної інтоксикації.
- Висновком судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.4 (транспортно-трасологічні дослідження) №638 від 12.10.2020 року (т.2 а.с. 20-25), відповідно до якого на автомобілі "Fiat Ritmo", реєстраційний номер НОМЕР_1 , не встановлено слідової інформації, характерної для контактування з пішоходом. Встановити місце наїзду автомобіля "Fiat Ritmo", реєстраційний номер НОМЕР_1 , на пішохода відносно границь проїзної частини не представляється можливим через відсутність характерної слідової інформації.
- Висновком судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.2 (дослідження технічного стану транспортних засобів) №637 від 15.10.2020 року (т.2 а.с. 30-34), відповідно до якого на момент ДТП ходова частина, рульове керування, робоча гальмівна система та фари головного світла автомобіля "Fiat Ritmo", реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходились в працездатному стані та не мали невідповідностей вимогам ПДР України і ДСТУ 3649:2010 щодо технічного стану транспортних засобів, які могли б виникнути до ДТП та вплинути на його рух.
При вирішенні питання щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 , суд виходить з наступного.
Згідно зі ст. 15 КК України замахом на кримінальне правопорушення є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому кримінальне правопорушення не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Незакінченим є замах, якщо особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.
Разом з цим, замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення і наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі в тому разі, якщо вони були включені в ціль її діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, вона не могла й вчиняти замаху на їх досягнення.
При цьому, суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій (Постанова Пленуму Верховного Суду України №2 від 07.02.2003 року "Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи").
Якщо умисне вбивство може бути вчинено як з прямим, так і з непрямим умислом, то замах на умисне вбивство можливий лише з прямим умислом, тобто коли вчинене свідчило про те, що винний усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій, передбачав можливість або неминучість настання смерті іншої людини і бажав її настання, однак смертельний результат не настав з незалежних від нього обставин.
Відповідно до статті 24 КК України умисел поділяється на прямий і непрямий. Межа між цими видами умислу визначається спрямованістю волі винного: діючи із прямим умислом, винний бажає настання певних наслідків, діючи з непрямим умислом - не бажає настання цих наслідків, але свідомо припускає їх настання.
Злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство у разі, коли винний діє з непрямим умислом, і відповідальність у цих випадках настає лише за наслідки, які фактично настали.
Визначальним для відмежування замаху на умисне вбивство від умисного завдання тілесного ушкодження є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тілесного ушкодження умислом винного охоплюється лише заподіяння таких ушкоджень за відсутності прямого наміру на вбивство. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі в тому разі, якщо вони передбачалися ціллю його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж винний діяв з непрямим умислом, він не може нести відповідальності за замах на вбивство. Злочин також не може бути кваліфікований як замах на вбивство і у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках настає лише за наслідки, які фактично були заподіяні.
За неконкретизованого умислу винний, вчиняючи злочин, хоча і передбачає можливість настання різних шкідливих наслідків, але до кінця не усвідомлює їх характеру і тяжкості.
А оскільки особа за невизначеного умислу одночасно передбачає різні за характером і тяжкістю наслідки, але фактично реалізується лише один з них, то кримінальна відповідальність настає за наслідки, що настали фактично.
Замах на вбивство може бути вчинено лише з прямим умислом, коли винний передбачав настання смерті потерпілого і бажав цього, але такі наслідки не настали з не залежних від його волі обставин. Відповідальність за замах на злочин можлива лише при умислі на вчинення певного конкретного злочину. При невизначеному умислі дії винного кваліфікуються не як замах на злочин, а залежно від фактичних наслідків, що від них настали.
Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, при наступних обставинах.
28.08.2020 року приблизно о 01.17 год. поряд з домоволодінням, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті ревнощів та неприязних відносин, вирішив заподіяти смерть мешканю с. Широколанівка - ОСОБА_12 .
Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, який виник спонтанно, безпосередньо перед вчиненням кримінального правопорушення, ОСОБА_8 , діючи умисно, з метою заподіяння смерті ОСОБА_12 та бажаючи спричинити смерть останньому, перебуваючи за кермом легкового автомобіля "Фіат Рітмо", державний номер НОМЕР_1 , розуміючи, що він є джерелом підвищеної небезпеки, спрямував його рух в бік ОСОБА_12 , який знаходився навстоячки на вул. Польова в с. Широколанівка Веселинівського району Миколаївської області, поза межами проїжджої частини дороги поряд з домоволодінням №21, та здійснив наїзд на ОСОБА_12 , а саме контактування бампером автомобіля з його правою гомілкою, від якого останній не втримався на ногах та впав на землю.
В послідуючому, після зупинки автомобіля ОСОБА_8 вийшов з автомобіля та, переконавшись в тому, що ОСОБА_12 перебуває на землі в лежачому положенні та живий, знов сів до легкового автомобіля "Фіат Рітмо", державний номер НОМЕР_1 , та з метою доведення злочинного умислу, направленого на противправне заподіяння смерті іншій людині, використовуючи вказаний автомобіль як знаряддя вчинення злочину, маючи на меті переїхати його, продовжив рух, керуючи автомобілем в сторону розташування ОСОБА_12 , який на той час перебував у лежачому положенні на землі та не міг рухатися внаслідок отриманих тілесних ушкоджень від попереднього контактування з автомобілем.
У зв`язку з вказаними умисними діями ОСОБА_8 . ОСОБА_12 потрапив під автомобіль та почав прохати сторонніх осіб надати йому допомогу, проте ОСОБА_8 продовжував свої дії, направлені на позбавлення життя потерпілого, та намагався його переїхати, розуміючи, що внаслідок таких дій невідворотно настане смерть ОСОБА_12 , спричинивши при цьому ОСОБА_12 тілесні ушкодження правої стегнової кістки.
Проте, довести до кінця кримінальне правопорушення ОСОБА_8 не зміг з причин, які не залежали від його волі, так як його злочинні дії були припинені сторонніми особами, що завадили руху автомобіля та витягли ОСОБА_8 з автомобіля, таким чином остаточно, припинивши рух останнього.
Своїми діями ОСОБА_8 спричинив потерпілому ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді вивиху правої стегнової кістки, який відноситься до середньої тяжкості за ознаками довготривалого розладу здоров`я та відсутності небезпеки для життя, садна в ділянці правої гомілки і садна в ділянці голови, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, рани в ділянці правої п`яти, яка відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Однак, вищевказані докази, які сторона обвинувачення надала суду, підтверджують лише факт спричинення обвинуваченим ОСОБА_30 потерпілому ОСОБА_12 середньої тяжкості тілесного ушкодження та легких тілесних ушкоджень.
Проте ці докази не підтверджують прямого умислу на заподіяння обвинуваченим ОСОБА_30 смерті потерпілому ОСОБА_12 .
Судом було встановлено, що саме потерпілий ОСОБА_12 зателефонував ОСОБА_8 і був ініціатором зустрічі з ОСОБА_30 , що підтверджується показаннями як потерпілого ОСОБА_12 , так і обвинуваченого ОСОБА_8 .
Також, сам потерпілий в своїх показах зазначив суду, що чекав ОСОБА_8 на вулиці, і коли той під`їхав на своєму автомобілі на вул. Польову в с. Широколанівка, то знизив швидкість до "нульової") і рухався з такою швидкістю в його сторону. Він був впевнений, що ОСОБА_8 зупиниться біля нього, однак він не зупинився і вдарив його в праве стегно передньою частиною бампера автомобіля. З даних показів підтверджується факт того, що ОСОБА_8 наїхав на потерпілого ОСОБА_12 на мінімальній швидкості, оскільки це показав сам потерпілий і його покази узгоджуються з показаннями, які дав суду обвинувачений ОСОБА_8 , який вказав, що рухався в сторону потерпілого на швидкості 3-5 км/год.; крім того, у потерпілого ОСОБА_12 була об`єктивна можливість уникнути зіткнення, оскільки він вказав, що був впевнений, що автомобіль зупиниться, під`їхавши до нього, так як він рухався на мінімальній швидкості. Також, потерпілий ОСОБА_12 вказав, що на його думку у ОСОБА_8 не було наміру його вбивати, а дана подія трапилась випадково.
Також, в ході слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_12 вказував, що ОСОБА_8 після наїзду на нього цікавився його станом, запитував, чи все з ним добре, а саме запитав: "Що там, все добре чи недобре? Як ти себе почуваєш там?".
Показання потерпілого і обвинуваченого про те, що автомобіль рухався в момент зіткнення з потерпілим на низькій швидкості також узгоджуються з висновком судової інженерно-транспортної експертизи №638 від 12.10.2020 року, відповідно до якого на автомобілі "Fiat Ritmo", реєстраційний номер НОМЕР_1 , не встановлено слідової інформації, характерної для контактування з пішоходом. Встановити місце наїзду автомобіля "Fiat Ritmo", реєстраційний номер НОМЕР_1 , на пішохода відносно границь проїзної частини не представляється можливим через відсутність характерної слідової інформації.
Крім того, очевидці події та основні свідки обвинувачення, на показаннях яких сторона обвинувачення інкримінує ОСОБА_8 замах на вбивство потерпілого ОСОБА_12 , - свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 показали суду, що коли вони прибігли на місце події, то ОСОБА_12 лежав спереду автомобіля на землі, а ОСОБА_8 вийшов на вулицю з монтировкою. Потім через деякий час він знову сів до автомобіля, і вони боялись, що він може знову поїхати на ОСОБА_12 , а тому стали спереду автомобіля, і потім ОСОБА_15 вдарила його камнем по голові, і машина трохи здвинулась вперед. Потім ОСОБА_12 кричав, що йому боляче і вони попросили, щоб ОСОБА_8 допоміг їм, на що ОСОБА_8 заглушив мотор, вийшов з автомобіля і допоміг їм витягнути потерпілого з-під автомобіля. Дані показання узгоджуються з показаннями, які дав обвинувачений суду. Така поведінка обвинуваченого свідчить про те, що в нього не було наміру вбивати потерпілого.
Також, суд вважає, що лише знаряддя злочину, в даному випадку автомобіль, не може бути свідченням того, що обвинувачений діяв з прямим умислом на завдання смерті потерпілому, хоча і є джерелом підвищеної небезпеки, оскільки обставини, при яких вчинявся даний злочин, та поведінка обвинуваченого свідчать про протилежне, а саме, що прямого умислу на завдання смерті потерпілому ОСОБА_12 у ОСОБА_8 не було.
Крім того, сторона обвинувачення зазначає, що єдиною перешкодою ОСОБА_8 спричинити смерть потерпілому ОСОБА_12 стали свідки - ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .
Однак, дане твердження сторони обвинувачення суд вважає неспроможним, оскільки із встановлених судом дійсних обставин кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_30 , вбачається, що він свідомо по своїй волі припинив свої незаконні дії та допоміг витягнути ОСОБА_12 з-під автомобіля, залишався на місці злочину до приїзду швидкої допомоги та поліції, пропонував допомогу працівникам швидкої допомоги.
Тобто, з встановлених судом фактичних обставин справи випливає, що у ОСОБА_8 була об`єктивна можливість завдати смерть потерпілому ОСОБА_12 , оскільки він міг наїхати на нього на повній швидкості і протаранити його, однак судом встановлено, що під`їжджаючи до потерпілого, ОСОБА_8 збавив швидкість до мінімальної, а тому з врахування цієї обставини та приймаючи до уваги інші зазначені вище досліджені в судовому засіданні докази, судом не встановлено, що на такій швидкості об`єктивно можливо завдати смерть людині.
Крім того, після того як обвинувачений ОСОБА_8 вийшов з автомобіля, то в нього в руках була монтировка, і якщо б він дійсно мав бажання вбити потерпілого, то мав об`єктивну можливість це зробити, оскільки потерпілий в цей час лежав безпорадний на землі, а свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 не змогли би йому завадити, і як встановлено в судовому засіданні вказані свідки і не вчиняли таких дій, які дійсно могли завадити ОСОБА_8 - здоровому, молодому чоловіку, колишньому військовослужбовцю, учаснику бойових дій, довести свій умисел на позбавлення життя потерпілого, якби він бажав смерті ОСОБА_12 .
Також, коли ОСОБА_8 сів до автомобіля, то він міг би переїхати ОСОБА_12 і свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 не змогли би втримати автомобіль від руху. Крім того, ОСОБА_8 допоміг їм витягнути ОСОБА_12 з-під автомобіля, припіднявши разом зі свідками ОСОБА_14 та ОСОБА_15 передню частину автомобіля, що також вказує на те, що в нього був відсутній умисел на вбивство потерпілого, оскільки він не бажав настання таких налідків, як смерть потерпілого.
Крім того, на відсутність в ОСОБА_8 умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_38 вказує наступне:
- під час допиту в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 зазначила, що, коли на місце злочину приїхала швидка допомога, то ОСОБА_8 пропонував свою допомогу, а саме: хотів допомогти погрузити ОСОБА_12 в салон автомобіля швидкої допомоги;
- під час слідчого експерименту свідок ОСОБА_14 зазначала, що ОСОБА_8 підходив і запитував: " ОСОБА_39 , що йому боляче зробив? Давайте я його перенесу";
- під час слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_12 зазначав, що ОСОБА_8 після наїзду на нього цікавився станом його самопочуття, питав, чи з ним все добре.
Таким чином, виходячи із встановлених судом фактичних обставин справи, суд вважає, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом наявність у обвинуваченого ОСОБА_8 умислу на спричинення смерті потерпілому ОСОБА_12 .
Дослідивши в сукупності зібрані у справі докази, оцінивши всі обставини вчиненого діяння, враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку обвинуваченого, та його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій, суд дійшов висновку, що поведінка обвинуваченого до, під час та безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення свідчить про відсутність в нього умислу на вбивство потерпілого, оскільки він не бажав настання таких налідків, як смерть потерпілого, та доводить те, що він діяв з непрямим та неконкретизованим умислом, допускаючи можливість заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю потерпілого, а тому повинен нести відповідальність лише за фактично заподіяні наслідки - у виді спричинених тілесних ушкоджень.
Дослідженими в судовому засіданні доказами і, зокрема, згідно з висновком експерта № 408 від 29.09.2020 року потерпілому ОСОБА_12 спричинені різні види тілесних ушкоджень, ступінь тяжкості кожного з яких визначено окремо в залежності від їх виду: вивих правої стегнової кістки, садна в ділянці правої гомілки, рани в ділянці правої п`яти, садна в ділянці голови. Тілесні ушкодження виникли від дії тупого (тупих) предмета (предметів). Тілесні ушкодження виникли до госпіталізації в лікарню, куди потерпілий потрапив 28.08.2020 року о 05.05. год. Відповідно до п. 2.2.1 наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995 року вивих правої стегнової кістки відноситься до середньої тяжкості за ознаками довготривалого розладу здоров`я та відсутності небезпеки для життя. Відповідно до п. 2.3.3 наказу рана в ділянці правої п`яти відноситься до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я. Відповідно до п. 2.3.5 наказу садна в ділянці правої гомілки та в ділянці голови відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Таким чином, при наявності заподіяних потерпілому ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, які містять ознаки кількох видів тілесних ушкоджень, вчинене ОСОБА_30 кримінальне правопорушення має бути кваліфіковане за статтею КК України, яка передбачає відповідальність за найбільш тяжкий їх вид.
Аналізуючи надані стороною обвинувачення докази у справі, які досліджені під час судового розгляду, суд дійшов висновку, що пред`явлене органом досудового розслідування обвинувачення ОСОБА_8 у замаху на вбивство потерпілого ОСОБА_12 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, не знайшло свого підтвердження при судовому розгляді кримінального провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Тобто, межі повноважень суду щодо перекваліфікації злочину окреслені названою нормою, згідно з якою зміна кваліфікації допускається лише в бік покращення становища обвинуваченого, зокрема шляхом застосування кримінального закону про менш тяжкий злочин.
Закриття судом кримінального провадження у тих випадках, коли існують підстави для перекваліфікації дій обвинуваченого судом, не виправдовує легітимних очікувань особи, яка зазнала шкоди і не узгоджується із завданнями кримінального судочинства.
Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року (справа № 552/2540/20).
Юридична оцінка діяння у межах висунутого обвинувачення належить до кола питань, що вирішуються судом під час ухвалення вироку (пункт другий частини першої статті 368 КПК). Відповідне судове рішення, як передбачено частиною другою статті 371 зазначеного Кодексу, ухвалюється в нарадчій кімнаті. До цього часу висловлювати власну позицію по суті справи, а також вчиняти будь-які дії, що є прямим або опосередкованим проявом такої позиції, суд не вправі, оскільки це може викликати обґрунтований сумнів у його неупередженості.
Таким чином, під час судового розгляду кримінального провадження, розпочатого і спрямованого до суду за процедурою публічного обвинувачення, якщо прокурор у порядку статті 338 КПК не вносив до обвинувачення змін, які б трансформували його у приватне, до видалення суду до нарадчої кімнати не виникає жодних процесуальних перешкод для продовження кримінального провадження незалежно від наявності чи відсутності матеріально-правових підстав для перекваліфікації діяння на злочин приватного обвинувачення. Адже до прийняття судом відповідного рішення по суті справи процес не втрачає ознак публічності і його перебіг не ставиться у залежність від позиції потерпілого.
Водночас відповідно до вимог частини шостої статті 22 КПК у перебігу судового провадження суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зобов`язаний створити потерпілому, як і іншим учасникам процесу, необхідні умови для реалізації його процесуальних прав, зокрема вжити заходів для забезпечення прибуття потерпілого в судове засідання, роз`яснити права, передбачені статтею 56 цього Кодексу, допитати його, надати можливість подавати докази, заявляти клопотання, висловлювати свою думку щодо клопотань сторін, виступати у судових дебатах, виражати власну позицію щодо питань, пов`язаних з притягненням обвинуваченого до кримінальної відповідальності, а за необхідності - запропонувати уточнити таку позицію.
За результатами судового розгляду в нарадчій кімнаті суд відповідно до вимог статей 284, 369, 371-374 КПК України ухвалює вирок або постановляє ухвалу, якими кримінальне провадження закінчується. З огляду на зазначене у контексті наявної у справі виключної правової проблеми з моменту видалення суду до нарадчої кімнати постає питання не щодо наявності чи відсутності підстав для продовження провадження, а щодо змісту і форми рішення, яке суд має право прийняти.
Кримінальний процесуальний закон передбачає можливість повернення до вже завершених стадій судового процесу лише для відновлення з`ясування обставин, установлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами. Відповідно до частини п`ятої статті 364 та частини четвертої статті 365 КПК суду надано такі повноваження лише як виняток із загального правила у двох випадках: якщо під час судових дебатів виникне потреба подати нові докази або обвинувачений в останньому слові повідомить про нові обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження. Нормами цього Кодексу не передбачено права суду після видалення до нарадчої кімнати відновити будь-яку з попередніх стадій провадження з метою уточнення процесуальних позицій сторін.
Вихід з нарадчої кімнати лише з метою надання потерпілому пропозиції висловитися про можливість застосування конкретної норми закону про кримінальну відповідальність поставить під сумнів неупередженість суду. Адже такі дії матимуть явно виражені ознаки висловлення судом ще до прийняття рішення по суті обвинувачення попередньої власної позиції щодо кваліфікації діяння.
Вказана правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року, в справі №288/1158/16-к .
За таких обставин, суд враховує те, що в матеріалах (т. 1 а.с. 171) справи наявний протокол прийняття заяви від потерпілого ОСОБА_12 від 09.09.2020 року, відповідно до якого заступником начальника СВ Веселинівського ВП Вознесенського ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_34 прийнято усно заяву від потерпілого ОСОБА_12 , відповідно до якої 28.08.2020 року о 01.17 год. мешканець с. Широколанівка ОСОБА_8 біля буд. АДРЕСА_3 здійснив на нього наїзд., що свідчить про наявність заяви потерпілого про притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності. Також, в ході судового розгляду потерпілий ОСОБА_38 прямо і беззастережно не відмовився від обвинувачення. Під час судових дебатів потерпілий ОСОБА_12 не погодився лише з правовою кваліфікацією органу досудового розслідування, зазначивши, що у ОСОБА_8 не було умислу на спричинення йому смерті, але той спричинив йому тілесні ушкодження, за що повинен нести відповідальність, передбачену законом. Така позиція потерпілого не тягне припинення кримінального провадження шляхом його закриття на підставі пункту сьомого частини першої та частини сьомої статті 284 КПК після перекваліфікації діяння на злочин приватного обвинувачення. Крім того, 02 червня 2022 року потерпілий ОСОБА_12 подав до суду заяву, в якій просив завершувати розгляд справи у його відсутність, доповнень не має, оскільки ним вже все було сказано.
Тому, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку про те, що дії обвинуваченого ОСОБА_8 слід перекваліфікувати з ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України (злочин публічного обвинувачення) на ч.1 ст.122 КК України (злочин приватного обвинувачення) і суд вважає правильною кваліфікацією дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 122 КК України, тобто як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, оскільки 28.08.2020 року приблизно о 01.17 год. поряд з домоволодінням, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті ревнощів та неприязних відносин, діючи з непрямим та неконкретизованим умислом, спрямованим на заподіяння ОСОБА_13 будь-якого за ступенем тяжкості тілесного ушкодження, керуючи легковим автомобілем "Фіат Рітмо", реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив два наїзди на потерпілого ОСОБА_12 , спричиниши останньому тілесні ушкодження у вигляді вивиху правої стегнової кістки, які відносяться до середньої тяжкості за ознаками довготривалого розладу здоров`я та відсутності небезпеки для життя; саден в ділянці правої гомілки і в ділянці голови, які відносяться до легких тілесних ушкоджень; рани в ділянці правої п`яти, яка відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Згідно зі ст. 12 КК України вчинений обвинуваченим ОСОБА_30 злочин відносяться до категорії злочинів невеликої тяжкості.
Вивчаючи особу обвинуваченого ОСОБА_8 судом встановлено, що він на обліку в лікаря-психіатра та нарколога не перебував, за місцем проживання і за місцем роботи характеризувався позитивно, мав на утриманні малолітню дочку, раніше не судимий, в період з 18 березня 2015 року по 27 жовтня 2015 року брав участь в антитерористичній операції, є учасником бойових дій. 25.02.2022 року на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 був призваний в ЗСУ по мобілізації, під час оборони держави загинув в м. Попасна Попаснянського району Луганської області.
Судом було отримано копію свідоцтва про смерть обвинуваченого ОСОБА_8 серії НОМЕР_3 та відповідний витяг з актового запису про смерть останнього, відповідно до яких ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Попасна Попаснянського району Луганської області.
До суду надійшла заява гр. ОСОБА_17 , яка була співмешканкою обвинуваченого ОСОБА_8 на момент його смерті, що підтверджується довідкою Степівської сільської ради №236-02/14 від 02.05.2022 року, про реабілітацію обвинуваченого, в якій вона посилається на невинуватість ОСОБА_8 у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.
КПК України не містить прямої вказівки на те, хто може вимагати продовження провадження з метою реабілітації померлої особи. Тому колегія суддів вважає можливим застосувати аналогію закону згідно з приписами ч. 6 ст. 9 КПК України, за якою, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
Так, відповідно до ст. 525 КПК України близькі родичі обвинуваченого, який помер, мають право подати відповідну заяву, якщо це необхідно для його реабілітації.
Таким чином, право звертатись із заявою про продовження провадження з метою реабілітації померлого мають його близькі родичі або члени сім`ї.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 КПК України близькими родичами та членами сім`ї - є чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.
Прокурор ОСОБА_10 вказував, що факт спільного проживання ОСОБА_17 однією родиною без реєстрації шлюбу необхідно встановлювати в судовому порядку, а тому суд не має права приймати її заяву про реабілітацію обвинуваченого до розгляду, та не має права приймати її заяву як законного представника неповнолітньої дитини обвинуваченого, оскільки ст. 3 КПК України не містить такого поняття як законний представник близького родича та члена сім`ї.
Захисник ОСОБА_11 в судовому засіданні вказав, що твердження прокурора ОСОБА_10 про те, що подані заяви про реабілітацію не можуть бути прийняті судом до розгляду є безпідставними, оскільки факт спільного проживання ОСОБА_17 і обвинуваченого ОСОБА_8 підтверджується довідкою Степівської сільської ради, і також вона є законним представником неповнолітньої дитини ОСОБА_8 , а тому її заяви подані правомірно і підлягають розгляду судом.
ОСОБА_17 в судовому засіданні підтримала думку захисника ОСОБА_11 та просила прийняти її заяви про реабілітацію обвинуваченого ОСОБА_8 до розгляду і задовольнити їх.
Суд вважає, що ОСОБА_17 правомірно подала заяву про реабілітацію померлого обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки відповідно до довідки Степівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області №236-02/14 від 02.05.2022 року на момент смерті ОСОБА_8 вона була його співмешканкою, з якою він постійно фактично проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_2 , разом виховували дочку - ОСОБА_40 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вели спільне господарство та були пов`язані спільним побутом, тобто вона була членом його сім`ї відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 КПК України.
Крім того, вона також подала заяву про реабілітацію обвинуваченого як законний представник їх спільної неповнолітньої дочки - ОСОБА_40 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки дочка ОСОБА_8 в силу п. 1 ч. 1 ст. 3 КПК України також має право подавати заяву про реабілітацію обвинуваченого, а оскільки вона є малолітньою, то таку заяву від її імені має право подавати її матір - ОСОБА_17 , як її законний представник, що передбачено нормами чинного законодавства.
З огляду на це посилання прокурора ОСОБА_10 на необхідність додатково з`ясувати питання щодо наявності фактів на підтвердження ведення спільного побуту обвинуваченого з ОСОБА_17 , їх взаємних прав та обов`язків є непереконливими, а тому і неприйнятними.
Вказана вище позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 22.01.2019 року (справа №610/1668/17).
У ході судового розгляду досліджені достатні докази на підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, докази, які б свідчили про невинуватість ОСОБА_8 , не добуті, а тому клопотання його співмешканки ОСОБА_17 про реабілітацію обвинуваченого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає. Заява про реабілітацію обвинуваченого ОСОБА_8 пов`язується лише з незгодою з кваліфікацією дій обвинуваченого, при цьому сама подія кримінального правопорушення не оспорюється, а навіть визнається, оскільки ОСОБА_8 в ході судового розгляду визнав той факт, що декілька разів наїхав своїм автомобілем на потерпілого ОСОБА_12 , спричинивши останньому тілесні шукодження.
Таким чином, із встановлених судом фактичних обставин справи випливає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України в умисному заподіянні середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілого ОСОБА_12 , - є доведеною, а тому правових підстав для його реабілітації не встановлено судом.
Одним із завдань кримінального провадження є забезпечення швидкого, повного й неупередженого розслідування та судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.
Обвинувальним вироком за змістом ч.2 ст.373 КПК України вирішується питання про визнання особи винуватою у вчиненні кримінального правопорушення та притягнення її до відповідальності.
Смерть особи виключає можливість притягнення її до кримінальної відповідальності, а тому відносно померлої особи не може бути ухвалено обвинувального вироку.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо помер підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого.
Відповідно до положень абзацу другого ч. 7 ст. 284 КПК України, якщо обставини, передбачені пунктами 5, 6, 7, 8, 9, 9-1 частини першої цієї статті, виявляються під час судового провадження, а також у випадку, передбаченому пунктами 2, 3 частини другої цієї статті, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.
Зі змісту вказаної норми закону випливає, що вирок ухвалюється лише в разі необхідності виправдання померлої особи, в іншому випадку провадження підлягає закриттю з постановленням ухвали.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
Виправдання особи за вказаною підставою означає повну реабілітацію обвинуваченого та підтверджує його непричетність до кримінального правопорушення.
Отже, з позиції КПК України, реабілітація померлого - це можливість доведення невинуватості померлого у вчиненні кримінального правопорушення шляхом продовження кримінального провадження щодо нього після його смерті, що здійснюється за ініціативи інших осіб.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, та те, що обвинувачений ОСОБА_8 помер, а підстав для його реабілітації немає, суд вважає за необхідне у відповідності до вимог п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України закрити кримінальне провадження відносно нього в зв`язку з його смертю.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України, а саме:
- металевий прут, який був переданий старшим слідчим ОСОБА_36 за постановою від 28.08.2020 року на зберігання до камери речових доказів Веселинівського ВП Вознесенського ВП ГУ НП в Миколаївській області, необхідно знищити;
- транспортний засіб "Fiat Ritmo", реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер (шасі, кузова, рами) НОМЕР_2 , який був залишений за постановою заступника начальника СВ Веселинівського ВП Вознесенського ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_34 від 28.08.2020 року на зберігання на території Веселинівського ВП Вознесенського ВП ГУ НП в Миколаївській області, необхідно повернути за належністю власнику ОСОБА_41 ;
- DVD-R диск з відеозаписом, виданий свідком ОСОБА_15 , - залишити на зберіганні в матеріалах кримінального провадження.
Суд вважає, що підстав для конфіскації транспортного засобу "Fiat Ritmo", реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер (шасі, кузова, рами) НОМЕР_2 , немає, оскільки суду не надано доказів, що він належить на праві власності ОСОБА_8 , а власником автомобіля марки "Fiat Ritmo", реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер (шасі, кузова, рами) НОМЕР_2 , відповідно до ухвали слідчого судді від 31.08.2020 року є ОСОБА_41 . Крім того, прокурор ОСОБА_10 в судовому засіданні просив повернути всі речові докази за належністю.
Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України суд вважає за необхідне скасувати накладений на підставі ухвали слідчого судді від 31.08.2020 року арешт на транспортний засіб "Fiat Ritmo", реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер (шасі, кузова, рами) НОМЕР_2 .
Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України суд вважає за необхідне скасувати накладений на підставі ухвали слідчого судді від 31.08.2020 року арешт на металевий прут (предмет), який був переданий старшим слідчим ОСОБА_36 за постановою від 28.08.2020 року на зберігання до камери речових доказів Веселинівського ВП Вознесенського ВП ГУ НП в Миколаївській області.
Процесуальні витрати за проведення судових експертиз в кримінальному провадженні в розмірі 1961,40 грн. слід віднести за рахунок держави, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 помер, а положення кримінально-процесуального законодавства не передбачають правонаступництва.
Цивільний позов потерпілим не заявлявся, однак відповідно до розписок батька потерпілого ОСОБА_12 - ОСОБА_31 (т.2 а.с. 71-72), останній отримав від обвинуваченого ОСОБА_8 матеріальну допомогу в розмірі 35 000 гривень.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 284, 367, 369, 371, 372, 376 КПК України, суд -
Речові докази у даному кримінальному провадженні:
- металевий прут, який був переданий старшим слідчим ОСОБА_36 за постановою від 28.08.2020 року на зберігання до камери речових доказів Веселинівського ВП Вознесенського ВП ГУ НП в Миколаївській області, - знищити;
- транспортний засіб "Fiat Ritmo", реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер (шасі, кузова, рами) НОМЕР_2 , який був залишений за постановою заступника начальника СВ Веселинівського ВП Вознесенського ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_34 від 28.08.2020 року на зберігання на території Веселинівського ВП Вознесенського ВП ГУ НП в Миколаївській області, - повернути за належністю власнику ОСОБА_41 ;
- DVD-R диск з відеозаписом, виданий свідком ОСОБА_15 , - залишити на зберіганні в матеріалах кримінального провадження.
Процесуальні витрати в розмірі 1961 (одна тисяча дев`ятсот шістдесят одна) гривня 40 (сорок) копійок за проведення судових експертиз віднести за рахунок держави.
Скасувати накладений на підставі ухвали слідчого судді від 31.08.2020 року арешт на транспортний засіб "Fiat Ritmo", реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер (шасі, кузова, рами) НОМЕР_2 .
Скасувати накладений на підставі ухвали слідчого судді від 31.08.2020 року арешт на металевий прут (предмет), який був переданий на відповідальне зберігання до Веселинівського ВП Вознесенського ВП ГУ НП в Миколаївській області.
Ухвала суду може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Веселинівський районний суд Миколаївської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3