Справа № 357/8541/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.05.2022 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

учасника кримінального провадження:

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біла Церква кримінальне провадження №0001560, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.07.2021, по обвинуваченню:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, утриманців не має, з базовою середньою освітою (неповна середня освіта), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-17.07.2007 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

-13.04.2009 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч.2 ст.186, ст.71 КК Украни до позбавлення волі строком на 4 роки 3 місяці;

-01.09.2009 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч.2 ст.186, 71 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі;

-18.06.2015 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України до арешту строком на 3 місяці;

-31.08.2016 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч.1 ст.309 КК України до штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

-27.01.2017 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч.3 ст.15 ч.2 ст.185, чч.1,4, ст.70, ч.1 ст.71, ч.3 ст.72 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки. 12.06.2020 звільнений по відбуттю покарння із Старобабанівської ВК № 92 Черкаської обл.;

-06.07.2021 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 4 роки. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 ст.185, ч.2 ст.309 КК України,-

У С Т А Н О В И В:

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_7 , будучі раніше судимим за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, 30.06.2021 близько 17 години 00 хвилин перебував в магазні «ЕВА» № 3337 ТОВ «РУШ», що знаходиться за адресою: Київська обл., м.Біла Церква, бул. Олександрійський, буд.137, в цей час у нього виник умисел на вчинення таємного викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу з торгівельного стелажу відділу з парфумерією таємно викрав парфумовану воду жіночу 50 мл ТМ «Arman Basi» вартістю 463 грн 95 коп., поклавши даний товар за пояс шортів та не маючи наміру та можливості оплатити товар, користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, вийшов з магазину, не здійснивши оплату вартості вказаного товару. Своїми умисними діями,які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, ОСОБА_7 заподіяв ТОВ «РУШ» майнову шкоду на загальну суму 463 грн 95 коп.

Таким чином, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України, за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Крім того, ОСОБА_7 , будучи раніше судимим вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.07.2021 за ч.1 ст.309 КК України, на шлях виправленн не став та знову обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.309 КК України.

ОСОБА_7 з метою придбання наркотичного засобу метадону у невстановлений час та місці у всесвітній мережі «Інтернет» в месенджері «Telegram» знайшов канал, на якому здійснювався збут наркотичного засобу. З метою придбання наркотичного засобу метадону у невстановений час та спосіб списався з невідомою особою, яка представилась «Тамарою» та замовив у неї придбання наркотичного засобу метадону вагою 0,25 г (так званий «чек») ціною 250 грн.

В подальшому ОСОБА_7 07.07.2021 у невстановлений час та місці перерахував поповнив банківський рахунок, вказаний «Тамарою». В подальшому отримав інструкції щодо місця знаходження так званої «закладки», що була розташована поблизу будинку № 1 по вул.Митрофанова в м.Біла Церква Київської обл.

07.07.2021 в обідній час ОСОБА_7 прибув на вказане невідомою особою місце, а саме паркову зону поблизу будинку №1 по вул. Митрофана в м. Біла Церква, де знайшов так звану «закладку» з придбаним ним наркотичним засобом метадоном. Знайшовши згорток з наркотичною речовиною, ОСОБА_7 помістив його до кишені шортів, де зберігав.

Того ж дня, тобто 07.07.2021 близько 11 години 30 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку, що за адресою: вул.Митрофанова, буд.1, в м.Біла Церква Київської обл., зупинений працівниками поліції для перевірки на наявність заборонених речей.

В подальшому, в ході проведення особистого обшуку, у правій кишені шортів, виявлено та вилучено згорток з фольги сірого кольору з порошкоподібною речовиною білого кольору, яка містить в своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон (фенадон).

Маса наркотичного засобу методону (фенадону), який ОСОБА_7 , посягаючи на встановлений законом порядок обігу наркотичних засобів, психотропних речовин та охорону здоров`я населення, всупереч положенням Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» незаконно придбав та зберігав для власного вживання без мети збуту, становить 0,116 г.

Таким чином, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.309 КК України, за кваліфікуючими ознаками: незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, вчинене особою протягом року після засудження за цією статтею.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.309 КК України визнав повністю, підтвердивши обставини, а саме час, місце, мотив та спосіб вчинення ним інкримінованих злочинів, викладених в обвинувальному акті, які відповідають дійсності. Заявлений цивільний позов представником потерпілого ТОВ «РУШ» - ОСОБА_9 також визнав в повному обсязі (з урахуванням уточнення).

2.2. Обсяг доказів.

Судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст фактичних обставин, встановлених в обвинувальному акті.

Судом було поставлено на обговорення питання щодо доцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, зокрема, в частині обвинувачення за ч.2 ст.185 КК України. Судом роз`яснено обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстав вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, врахувавши, що обвинувачений ОСОБА_7 не оспорює фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, і як встановлено судом, правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів в цій частині обвинувачення, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_7 , дослідженням письмових матеріалів щодо речових доказів, та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

Разом з цим, в частині обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2 ст.309 КК України докази досліджено судом у повному обсязі.

2.3. Показання обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні вину визнав та пояснив, що гуляючи 30.06.2021 о 17 годині, зайшов до магазина «ЕВА» на бул.Олександрійський в м.Біла Церква, з торгівельного стелажу таємно викрав жіночі духи, поклавши даний товар за пояс шортів. Користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігав, вийшов з магазину, не здійснивши оплату вартості вказаного товару. В подальшому продав духи, за яку суму не пам`ятає, оскільки потрібні були гроші.

07.07.2021, точного часу не пам`ятає, ближче до обіду, по вул.Митрофанова, буд.1 в м.Біла Церква його було затримано працівниками поліції. При особистому обшуку в нього з кишені вилучили наркотичний засіб. Вказаний наркотичний засіб він купив за 250 грн 0,25 г. Кошти перерахував через повнення банківської картки, купував через «Телеграм» месенджер у Тамари, номер якої не пам`ятає. Час, місце та спосіб поповнення картки також не пам`ятає. Згорток він не відкривав, його відкрили працівники поліції.

2.4. Дослідження доказів.

До матеріалів справи надано документи, зокрема витяг з ЄРДР за № 0001560 від 06.07.2021, з якого вбачається факт реєстрації вищевказаних кримінальних правопорушень (арк.89-90 том.1), постанови про визнання речовими доказами в кримінальному провадженні від 08.07.2021 та 09.07.2021 (арк.91,92 том.1), розписку ОСОБА_7 від 15.07.2021 року про отримання особистих речей (арк.93 том.1), постанову про визнання речовими доказами в кримінальному провадженні від 16.07.2021 (арк.94 том.1), протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 21.07.2021 (арк.111, том.1), вимогу про судимості ОСОБА_7 від 07.07.2021 за №22201 (арк.115-116, том.1), копія паспорту ОСОБА_7 на підтвердження осби обвинуваченого (арк. 117, том.1), довідку про звільнення ОСОБА_7 (арк.118, том.1), вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.01.2017 року (арк.125-131, том.1), ухвалу Апеляційного суду Київської області від 14.06.2017 року (арк.132-137, том.1).

Суд вважає, що вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, доведена, окрім визнавальних показів обвинуваченого і сукупністю зібраних досудовим розслідуванням та досліджених в судовому засіданні доказів, зокрема, показаннями свідків, письмовими документами та висновком експерта.

Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пояснив, що він знайомий з обвинуваченим ОСОБА_7 . Точної дати не пам`ятає, приблизно в липні 2021 року на ОСОБА_11 , в світлу пору доби він йшов додому та був зупинений працівниками поліції, які запросили його бути понятим. На вул.Митрофанова стояв затриманий ОСОБА_12 , 3 поліцейських та ще один свідок. Вони чекали СОГ десь 30 хвилин. Після приїзду СОГ почали знімати відео. Спочатку роз`яснили ОСОБА_7 права, заперечень не надходило. Ярослав сказав, що в нього в кишені шорт знаходиться наркотична речовина, після чого поклав на папку маленький згорток бумаги. На запитаня поліцейського що всередині ОСОБА_12 відповів, що не знає. Згорток розвернув працівник поліції. Всередині була кристалоподібна речовина два прозорі білі камінчики, які працівники поліції загорнули в пакет для доказів. Після чого він підписав протокол. Жодних претензій у ОСОБА_12 не було, від захисту відмовився.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , пояснив, що у липні 2021 року він вийшов з двору по вул.Митрофанова м.Біла Церква, йшов в магазин та працівники поліції запропонували йому бути понятим, він погодився добровільно. Іншим свідком був його сусід ОСОБА_14 . По приїзду СОГ включили камеру, перед цим роз`яснили права та обов`язки свідків, затриманому також роз`яснювали. На запитання поліцейського чи є заборонені речі, затриманий відповів, що є. Потім з карману штанів чи шорт затриманий дістав згорток та поклав на папку. Поліцейський розкрив згорток. Всередині була порошкоподібна речовина, яку потім поклали до пакету, свідки розписались і дія закінчилась. Будь-яких претензій, тиску до затриманого з боку працівників поліції не було.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, підтверджується також письмовими документами та висновком експерта, зокрема:

- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 07.07.2021 з додатком до протоколу (відеозаписом), відповідно до яких з правої бокової кишені шортів ОСОБА_7 видав згорток, всередині якого знаходиться прозорий поліетиленовий пакет із білою порошкоподібною речовиною (арк.102-104, том 1);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 17.07.2021 з додатком до протоколу (відеозаписом), з яких встановлено, що під час слідчого експерименту ОСОБА_7 відтворив події, які трапились 07.07.2021, близько 11:30, а саме як ОСОБА_7 , проходячи через паркову зону біля буд. № 1 по вул.Митрофанівській в м.Біла Церква Київської обл., знайшов згорток фольги з вмістом порошкоподібної речовини білого кольору та, перевіривши вміст, вирішив залишити собі, після чого ОСОБА_7 вийшов з паркової зони, де був затриманий працівниками поліції (арк.105-110, том 1);

- постановою про визнання речовим доказом в кримінальному провадженні від 16.07.2021 (арк.95, том 1);

- квитанцією №858/2021 про прийняття на тимчасове зберігання речей, отриманих в ході кримінального провадження від 26.07.2021 року (арк.96, том 1);

- довідкою про витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні (арк.97, том 1);

- висновком експерта від 15.07.2021 № СЕ-19/111-21/33269-НЗПРАП, згідно з яким надана на дослідження порошкоподібна речовина білого кольору містить у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено та сильнодіючий лікарський засіб; надана на досліження порошкоподібна речовина білого кольору містить у своєму складі наркотичий засіб, обіг якого обмежено метадон (фенадон) та сильнодіючий лікарський засіб дифенгідрамін (димедрол); маса метадону (фенадону) в речовині становить 0,116 г, маса дифенгідраміну (димедролу) в речовині становить 0,122 г (арк.98-101, том 1);

- вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.07.2021 року, згідно якого ОСОБА_7 засуджено за ч.1 ст.309 КК України до обмеження волі строком на 4 роки, на підставі ст.75,76 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки з покладанням відповідних обов`язків (арк.120-124, том 1).

Клопотань щодо визнання доказів неналежними та/або недопустимими не заявлялося.

Оцінюючи досліджені докази, кожний окремо та в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, такими, що узгоджуються між собою, та достатніми, щоб покласти їх в основу вироку, приходячи до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вичненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 та ч.2 ст.309 КК України, поза розумним сумнівом знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду цього кримінального провадження.

2.5. Дослідження матеріалів, які характеризують обвинуваченого.

До матеріалів справи надано документи, які свідчать, що обвинувачений до лікаря-нарколога та лікаря-психіатра за медичною допомогою не звертався, неодружений, утриманців не має, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимий, востаннє 06.07.2021 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 4 роки, на підставі ст.ст.75,76 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки з покладанням відповідних обов`язків.

3.Кваліфікація дій обвинуваченого судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, в тому числі що характеризують особу обвинуваченого, щодо речових доказів та процесуальних витрат, дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 , поза розумним сумнівом, у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч.2 ст.309 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно; незаконному придбанні та зберіганні наркотичних засобів без мети збуту, вчиненому особою протягом року після засудження за цією статтею.

4. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд не визнає обставиною, яка зазначена в обвинувальному акті, що пом`якшує покарання, яка визначена п.1 ч.1 ст.66 КК України - щире каяття обвинуваченого з наступних підстав.

Так, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження (постанова ВС ККС від 18 вересня 2019 року у справі №166/1065/18). Так, суд установив, що обвинувачений будучи викритим та затриманим, добровільно не повідомив про вчинення ним злочину правоохоронний орган, намагаючись пояснити, що йому невідомий вміст знайденого згортку, шкоду завдану потерпілому не намагався відшкодувати, разом з тим не ухилявся від слідства та суду, давав показання, свою провину в результаті судового розгляду після зміни обвинувачення визнав, але не висловив жаль з приводу учиненого ним та щиро не покаявся.

Проте, обставиною, що пом`якшує покарання, яка не визначена ст.66 КК України, суд визнає визнання вини обвинуваченим. Інших обставин, із тих, які не визначені ст. 66 КК України, але б тією чи іншою мірою могли б впливали на пом`якшення покарання, суд не виявив.

Обставиною, передбаченою ст. 67 КК України, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 є рецидив злочинів.

5. Мотиви призначення покарання.

5.1. Позиції учасників провадження щодо покарання.

Прокурор зазначив, що у судовому засіданні достеменно встановлено, що інкриміновані протиправні діяння вчинено обвинуваченим, тому просить суд визнати ОСОБА_7 винуватим та призначити покарання за ч.2 ст. 185, ч.2 ст.309, ст.ст.70,71,72 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

Обвинувачений ОСОБА_7 просив прийняти менш суворе рішення, оскільки зробив належні висновки щодо своєї протиправної поведінки, має бажання відшкодувати завдані збитки потерпілому ТОВ «РУШ».

Захисник ОСОБА_8 підтримала обвинуваченого, вважає, що в даному випадку можна прийняти рішення, пов`язане з меншим терміном реального покарання.

Представник потерпілого ОСОБА_9 в судовому засіданні просив задовольнити цивільний позов з урахуванням уточнень, щодо міри покарання послався на розсуд суду.

5.2. Висновки суду щодо покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст.65-67 КК України, роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», та враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання, як втручання держави в приватне життя особи, повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним, тобто несвавільним, пропорційним, тобто не становити надмірного тягаря для особи, виходити з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

В судовому засіданні при дослідженні особистості обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до положень ст. 50 КК України, підстав для призначення покарання зі звільненням від відбуття покарання з випробуванням, передбаченого ст. 75 КК України, не встановлено, як і підстав для призначення покарання в порядку передбаченому ст. 69 КК України, оскільки останній систематично, починаючи з 2007 року вчиняє умисні корисливі нетяжкі та тяжкі злочини, а також будучи притягнутим до кримінальної відповідальності та засудженим за вчинення кримінального правопорушення, не припинив свою протиправну поведінку, продовжив вчиняти злочини, що свідчить про небажання його стати на шлях виправлення та ще раз підтверджує його схильність до незаконної поведінки.

Обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії нетяжких злочинів відповідно до ст. 12 КК України, особу винного, його ставлення до вчиненого, наявність постійного місця проживання, відсутність офіційного місця працевлаштування, міцних соціальних зв`язків, позицію представника потерпілого, який покладався на розсуд суду щодо призначення покарання, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Також суд бере до уваги вже наведені відомості про притягнення до кримінальної відповідальності та вважає неможливим виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства та призначає йому покарання у межах санкцій ч.2 ст.185, ч.2 ст.309 КК України у виді позбавлення волі.

Крім цього, встановлено, що вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.07.2021 ОСОБА_7 засуджено до покарання у виді обмеження волі.

Частиною 6 статті 13 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII) передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 25 червня 2018 року (справа № 511/37/16-к, провадження № 51-830км18) зробила такий висновок: «коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші - після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як статті 70, так і статті 71 КК: спочатку - за правилами частини 1 статті 70 КК за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього - за правилами частини 4 статті 70 КК, потім - за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків відповідно до частини 1 статті 71 цього Кодексу. У кримінально-правовій ситуації, коли вчинення нового злочину в період іспитового строку стає фактичною підставою для визнання (скасування) призначеного за попереднім вироком покарання у виді позбавлення волі, від відбування якого звільнялась особа, таким, що належить відбувати реально, його самостійне виконання при застосуванні частини 4 статті 70 КК не допускається за наявності підстав для подальшого призначення остаточного покарання за правилами частини 1 статті 71 вказаного Кодексу».

Кримінальні правопорушення, які вчинені обвинуваченим ОСОБА_7 , та які є предметом вказаного кримінального провадження, скоєно обвинуваченим як до винесення вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.07.2021, зокрема 30.06.2021, так і після 07.07.2021, тому суд остаточне покарання призначає на підставі ст.ст. 70, 71 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень та вироків, за правилами призначення покарання, застосовує принцип поглинання менш суворого покарання більш суворим та часткового складання невідбутої частини покарання за попередніми вироками.

Призначення ОСОБА_7 саме такого покарання відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь, саме така міра покарання буде необхідною та достатньою для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

6. Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

Представник потерпілого ТОВ «РУШ» ОСОБА_9 , він же цивільний позивач, пред`явив до обвинуваченого ОСОБА_7 цивільний позов, який уточнив під час судового розгляду про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 463 гривні 95 копійок, та який підтримав у судовому засіданні 27.01.2022.

Прокурор підтримав цивільній позов представника потерпілого в повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_7 цивільний відповідач, позовні вимоги визнав повністю.

Захисник ОСОБА_8 не заперечувала проти задоволення цивільного позову представника потерпілого.

Суд, вислухавши думки учасників судового розгляду, вважає, що правові підстави для задоволення цивільного позову представника потерпілого ТОВ «РУШ» ОСОБА_9 відсутні.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Разом з цим, ч.1 ст.76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч.2 ст.76 ЦПК України).

Частиною 2 ст.77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5,6 ст.81 ЦПК України).

Представник потерпілого ТОВ «РУШ» - ОСОБА_9 , згідно з цивільним позовом (з урахуванням уточнення), просить стягнути з ОСОБА_7 матеріальну шкоду у розмірі 463 грн. 95 коп.

При цьому, матеріали провадження не містять будь-яких належних та допустимих доказів понесення ним матеріальних збитків саме на вказану суму (чеків, квитанцій, прибуткових касових ордерів, балансової вартості або ін.).

Представник потерпілого ТОВ «РУШ» - ОСОБА_9 був допитаний у судовому засіданні 27.01.2022, однак жодних доказів на підтвердження суми матерільних збитків до матеріалів справи не долучив.

Виходячи з наведеного суд дійшов висновку, що цивільним позивачем представником ТОВ «РУШ» - ОСОБА_9 не доведено факт спричинення ОСОБА_7 матеріальних збитків саме на заявлену суму, а отже позов задоволенню не підлягає.

7. Вирішення питання про долю речових доказів, процесуальних витрат, заходів забезпечення кримінального провадження, інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 07.07.2021 року було затримано в порядку ст. 208 КПК України та того ж дня звільнено з кабінету слідчого (ухвала слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду від 21.07.2021 року), а тому суд вважає необхідним до призначеного покарання ОСОБА_7 зарахувати строк його попереднього ув`язнення 07.07.2021 (один день) за правилами ч.5 ст. 72 КК України.

З матеріалів справи також встановлено, що до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою. 21.07.2021 ОСОБА_7 затримано на підставі ухвали слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.07.2021. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, ОСОБА_7 необхідно зарахувати строк його попереднього ув`язнення у строк відбуття покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

В задоволенні цивільного позову представника потерпілого ТОВ «РУШ» - ОСОБА_9 слід відмовити.

Питання про долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Відповідно до ст.ст. 122, 124 КПК України слід стягнути з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта для проведення експертизи на загальну суму 1372 грн 96 коп.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 7, 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 визнати винувати у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною 2 статті 185 КК України (за скоєння злочину 30.06.2021 року до постановлення вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.07.2021 року) та призначити покарання у виді 2 (двох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.70, п.п.б п.1 ч.1 ст.72 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання призначеним вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.07.2021 року більш суворим покаранням за даним вироком (за скоєний злочин 30.06.2021 року), призначити ОСОБА_7 покарання у виді 2 (двох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
ОСОБА_7 визнати винувати у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною 2 статті 309 КК України (за скоєння злочину 07.07.2021 року) та призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.07.2021 року та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 3 (трьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту фактичного затримання з 21 липня 2021 року, зарахувавши на підставі ч.5 ст. 72 КК України у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення по даному кримінальному провадженню в період з 07.07.2021 року (один день) та з 21.07.2021 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього увз`язнення за один день позбавлення волі.
У задовленні цивільного позову представника потерпілого ТОВ «РУШ» - ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта для проведення експертизи на загальну суму - 1372 (одна тисяча триста сімдесят дві) гривні 96 (дев`яносто шість) копійок.

Речові докази у кримінальному провадженні №0001560:

-DVD-R диск «RIDATA» 4.7GB/120MIN,16X, з відеозаписами з камер внутрішнього відеоспостереження магазину «ЄВА 3337» за адресою: Київська обл., м.Біла Церква, бул.Олександрійський, 137, який згідно з постановою про визнання речовим доказом від 08.07.2021 зберагається в матеріалах кримінального провадження залишити в матеріалах кримінального провадження;

-кросівки чорного кольору з білими полосами марки «SUF», шорти чорного кольору марки «Tu», футболка синього кольору з емблемою червоного кольору марки «POLO by Ralph Lauren», які згідно з постановою про визнання доказів в кримінальному провадженні від 09.07.2021 передані на зберігання ОСОБА_7 - залишити власнику;

-DVD-R диск «RIDATA» 4.7GB/120MIN,16X, з відеозаписами з камер внутрішнього відеоспостереження магазину «ЄВА 3337» за адресою: Київська обл., м.Біла Церква, бул.Олександрійський, 137, під час проведення слідчого експерименту в приміщенні магазину, який згідно з постановою про визнання речовим доказом від 16.07.2021 зберагається в матеріалах кримінального провадження залишити в матеріалах кримінального провадження;

-порошкоподібну речовину білого кольору, що містить у своєму складі наркотичий засіб, обіг якого обмежено метадон (фенадон) та сильнодіючий лікарський засіб дифенгідрамін (димедрол), поміщену до спеціального пакету № ЕХР0402852, яку згідно з постановою про визнання речовим доказом від 16.07.2021 визнано речовим доказом та направлено на зберігання до камери схову Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області постановою від 16.07.2021 знищити.

На вирок суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_15