ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 495/9011/21

Номер провадження 1-кп/495/1002/2021

13 квітня 2022 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої одноособово судді ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Білгород-Дністровський кримінальне провадження внесене в ЄРДР № 0000440 від 21 вересня 2021 року відносно:

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Баймаклія Кагульського району Республіка Молдова , українця , громадянина України , раніше не судимого ,розлученого, не працюючого ,який зареєстрований та проживає за адресою : АДРЕСА_1 ,обвинуваченого у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурор Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_4

обвинувачений- ОСОБА_5

законний представник неповнолітнього потерпілого- ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_3 умисно скоїв кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 164 КК України, при наступних обставинах:

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20 лютого 2020 року по справі № 495/1049919 вирішено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 ,аліменти на утримання малолітньої дитини- ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно ,але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,починаючи з дня пред`явлення позову, а саме з 03.12.2019 року і до повноліття дитини ОСОБА_7 ,тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Однак, обвинувачений ОСОБА_3 систематично на протязі тривалого часу умисно злісно ухилявся від виплати встановленних рішенням суду коштів на утримання малолітньої дитини- ОСОБА_7 ,при цьому платежі на утримання малолітньої дитини не здійснював жодного разу,ніякої участі у житті та виховуванні дитини не приймає, на обліку в Білгород-Дністровському міськрайонному центрі зайнятості не перебуває.

Таким чином,загальна сума заборгованості станом на 30.09. 2021 року,про стягнення з обвинуваченного на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання малолітньої дитини- сина ОСОБА_7 ,згідно розрахунку заборгованості,виданої державним виконавцем Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного межрегіонального управління Міністерства юстиції 9 місто Одесса ) складає 43 тисячі 644 гривні 03 копійки.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні винним себе визнав повністю.

Суд, з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, роз`яснив вимоги ч.3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України і наслідки обмеження обсягу доказів, визнає недоцільним дослідження інших доказів, крім допиту обвинуваченого ОСОБА_3 відносно фактичних обставин кримінальних правопорушеня, оскільки вони ніким не оспорюються та дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_3 погодився з тим, щоб судовий розгляд обмежився його допитом, та дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченого. Обвинуваченому було роз`яснено, що в даному випадку він позбавляється права оспорювати в апеляційному порядку фактичні обставини кримінального правопорушення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 пояснив суду,що дійсно він знаходився з ОСОБА_6 в зареєстрованому шлюбі ,від якого має неповнлітню дитину- сина ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 . Про те,що згідно рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20 лютого 2020 року з нього стягнути аліименти на утримання неповнолітньої дитини він дізнався тільки в 2021 році,але сплачувати аліменти він не має можливості оскільки він хворіє на цукровий діабет і за станом здоро`я працювати не може, інших джерел доходу не має, оскільки єдиним джерелом існування для нього є допомога з боку сина від першого шлюбу. Розмір заборгованості по аліментам не оспорює, буде докладати зусилля по ії сплаті. У скоєному чистосердечно розкаявся.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення обвинуваченого, суд дійшов висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушеннія, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України. Висновок суду підтверджується, зокрема, поясненнями обвинуваченого, який надав точні пояснення щодо того, як, коли та за яких обставин він вчинив злочин. Суд бере до уваги, що пояснення обвинуваченого не суперечать іншим об`єктивним доказам по справі та дозволяють достовірно встановити обставини скоєння злочину обвинуваченим.

Оцінюючи докази у сукупності, суд визнає винним обвинуваченого ОСОБА_3 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 164 КК України тобто злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).

Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Стосовно призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд приходить до наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року ратифікованої законом України від 07.07.1997 №475/97-ВР - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд уважає, що підстави застосування статей 69, 69-1 КК України при призначенні покарання - відсутні.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого ОСОБА_3 ..

Оскільки в судовому засіданні було встановлено обґрунтованість висунутого проти обвинуваченого ОСОБА_9 кримінального обвинувачення, суд вважає необхідним призначити йому покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує суспільну небезпеку та характер вчиненого ним кримінального правопорушення, тяжкість скоєного, а також дані характеризуючи особу обвинуваченого, який за місцем мешкання характеризується позитивно,його вік та стан здоров`я, те що він раніше не судимий, вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно зі ч.4 ст. 12 КК України відноситься до категорії кримінальниї проступків , його каяття у скоєному.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 є не судимою особою, має постійне місце мешкання, позитивно характеризується, не займається суспільно-корисною працею за станом свого здоров`я , а також його ставлення до скоєного, а саме те, що він розкаявся у скоєному та сприяв розкриттю злочину, суд приходить до переконання про можливість призначення обвинуваченому покарання у вигляді громадських робіт.

Судові витрати по справі відсутні. цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлений. Речові докази по справі відсутні.

.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 не обирався.

Керуючись ст. ст. 100, 349, 368, 370, 373, 374, 376, 392-395 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 164 ч. 1 КК України та на підставі санкції вказаної статті призначити йому покарання у вигляді 100 годин громадських робіт.

Міру покарання засудженому ОСОБА_3 рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Запобіжний захід відносно засудженого ОСОБА_3 не обирався.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення, через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області.

Вирок суду у відповідності з вимогами ст. 394 ч. 2 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст. 349 КПК України.

Копію вироку негайно видати засудженому та прокурору.

Суддя : ОСОБА_1