Провадження № 1-кс/761/273/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2021 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника власника майна адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16.03.2017 року /справа №761/6366/17, провадження 1-кс/761/4072/2017/, в рамках кримінального провадження №0001361 від 03.02.2017 року,

В С Т А Н О В И В:

До слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16.03.2017 року /справа №761/6366/17, провадження 1-кс/761/4072/2017/, в рамках кримінального провадження №0001361 від 03.02.2017 року.

В обґрунтування клопотання адвокат ОСОБА_3 зазначає, що ухвалою слідчого судді Шевченківського суду м. Києва від 16.03.2017 року було накладено арешт на майно ОСОБА_5 , а саме: автомобіль «SUBARU-FORESTER», 2005 року випуску, реєстраційний номер кузову НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , в рамках кримінального провадження №0001361 від 03.02.2017 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369 КК України. В той же час, ОСОБА_5 позбавлений права на вільне володіння майном, оскільки при розгляді клопотання про арешт майна, слідчим суддею не було враховано всі доводи та умови під час накладення арешту на майно. Вказує, що з 03.02.2017 року і по теперішній час органами досудового розслідування з ОСОБА_5 не було проведено, жодної слідчої дії, та те, що потерпілій у даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області було відмовлено в задоволені позову щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля «SUBARU-FORESTER», що належить ОСОБА_5 . Враховуючи вищевикладене, просить клопотання задовольнити та скасувати арешт.
Адвокат ОСОБА_3 в судовому засідання клопотанні підтримала із зазначених у ньому підстав та просила задовольнити.
Прокурор ОСОБА_7 заперечила щодо задоволення клопотання. Зауважила, що на даний момент досудове розслідування триває, та арешт на вказаний автомобіль накладався з метою збереження речового доказу, заборони у користуванні автомобілем не має. На даний час потреба в арешті вказаного у клопотанні майна не відпала.
Заслухавши думку сторін, вивчивши клопотання про скасування арешту майна та долучені до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що Шевченківським УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0001361 від 03.02.2017 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369 КК України.
Відповідно до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 16.03.2017 року накладено арешт на майно, а саме: автомобіль «SUBARU-FORESTER», 2005 року випуску, реєстраційний номер кузову НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 .
Відповідно до вимог ст.174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

При цьому, у відповідності до ч.2, ч.3 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, зокрема, за наявності достатніх підстав вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Так, відповідно до вимог ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

З ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16.11.2017 року вбачається, що при вирішенні питання про накладання арешту слідчий суддя виходив з того, що на час розгляду клопотання у органу досудового розслідування були достатні підстави вважати, зазначене у клопотанні майно є речовим доказом у кримінальному провадженні №0001361 в розумінні ст.98 КПК України, тобто існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що таке майно є доказом злочину, а арешт майна необхідний з метою забезпечення збереження такого майна як речового доказу та потреби органу досудового розслідування виправдовували таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

При цьому, доводи адвоката викладені у клопотанні про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають дійсності, оскільки з наданих матеріалів вбачається, що арешт на майно накладено з метою забезпечення збереження речових доказів, та наявні достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям речового доказу. Крім того, слідчим суддею враховується той факт, що арешт накладено без заборони користування майном.
Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Так, на час розгляду слідчим суддею даного клопотання про скасування арешту майна, встановлено, що обставини, якими обґрунтовувався арешт не перестали існувати, а необхідність в подальшому продовженні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна не відпала, що доведено в судовому засіданні прокурором, оскільки застосуваннязазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні на даний час.
Таким чином, слідчий суддя, розглянувши клопотання в межах питань, які були винесені на його розгляд, дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 клопотання про скасування арешту майна.

Керуючись ст.ст.98, 170, 174, 372, 392 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16.03.2017 року /справа №761/6366/17, провадження 1-кс/761/4072/2017/, в рамках кримінального провадження №0001361 від 03.02.2017 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя