Справа № 155/299/21 Провадження №11-кп/802/149/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Горохівського районного суду Волинської області від 13 вересня 2021 року,
В С Т А Н О В И В
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Заздрість, Теребовлянського району, Тернопільської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , одруженого, з повною загальною середньою освітою, громадянина України, не працюючого, інваліда ІІ групи, на утриманні в якого перебуває одна малолітня особа, відповідно до ст.89 КК України раніше не судимого,
засуджено за:

ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Додаткове покарання, що передбачене санкцією ч.2 ст.286 КК України, місцевим судом не застосовувалось у зв`язку з відсутність в ОСОБА_7 посвідчення водія та права керування транспортними засобами.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 постановлено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

До вступу вироку в законну силу обрано щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, а саме: повідомляти суд та інший державний орган, що відає виконанням вироку про зміну свого місця проживання; з`являтися на виклик до суду та іншого державного органу, що відає виконанням вироку.

Вироком вирішено долю речових доказів та арештованого майна.

За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що 05 грудня 2019 року близько 17 години 00 хвилин всупереч вимогам Правил дорожнього руху України, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, керуючи технічно несправним автомобілем марки «ВАЗ-21063» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який мав несправності ходової частини у вигляді відсутності переднього лівого амортизатора в місці конструктивного кріплення та встановлення на передню вісь автомобіля шин різних моделей з різним малюнком протектора, не пересвідчившись перед початком руху, що це буде безпечним та не створить небезпеки для інших учасників руху, рухаючись по автодорозі сполученням «Піща-Шацьк-Любомль-Володимир-Волинський-Павлівка-Горохів-Берестечко-Козин» в напрямку м. Берестечко, із сторони м. Горохів за 2 км від початку населеного пункту с. Смолява Горохівського (Луцького) району Волинської області проявив безпечність та неуважність під час руху, не вибрав безпечну швидкість руху транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не переконавшись, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на смугу зустрічного руху, в результаті чого відбулось зіткнення із автомобілем марки «КАМАЗ» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , що рухався у зустрічному напрямку до міста Горохів.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «ВАЗ-21063» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно висновку судово-медичного експерта №87 від 06 січня 2020 року отримав наступні тілесні ушкодження: синці, садна голови, садна кінцівок; крововиливи в м`які тканини грудної клітки; множинні переломи кісток лицевого черепу з крововиливом під м`які мозкові оболонки; множинні переломи ребер та хребта, з пошкодженням внутрішніх органів. Стосовно живої особи виявлені тілесні ушкодження ОСОБА_10 відносяться до категорії тяжких, як небезпечних для життя в момент заподіяння.

Смерть ОСОБА_10 наступила внаслідок поєднаної, тупої травми тулуба та голови, з множинними переломами кісток лицевого черепу з крововиливом під м`які мозкові оболонки та множинними переломами ребер та хребта, поєднаних з пошкодженням внутрішніх органів грудної та черевної порожнини.

У прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, стало грубе порушення ОСОБА_7 , Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету України №1306 від 10 жовтня 2001 року, а саме:

- п.2.3. для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

а) перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу;

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

- 10.1 перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

- п.11.3 на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу;

- п.12.1 під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

- п.13.3 під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху;

- п.31.1 технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації;

- п.31.4 забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам:

- п.31.4.5 колеса і шини:

- г) на одну вісь транспортного засобу встановлено діагональні шини разом з радіальними, ошиповані і неошиповані, морозостійкі і неморозостійкі, шини різних розмірів чи конструкцій, а також шини різних моделей з різними малюнками протектора для легкових автомобілів, різними типами малюнків протектора - для вантажних автомобілів.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_11 своїми необережними діями, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого, скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації його дій, оскаржує судове рішення з мотивів невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його суворості.

Вказує про помилковість висновку місцевого суду щодо неможливості застосування стосовно нього положень ст.75 КК України, оскільки судом не в повній мірі досліджено матеріали кримінального провадження, не враховано перебування на його утриманні трьох неповнолітніх дітей, не взято до уваги думку потерпілої та його зразкову процесуальну поведінку в статусі обвинуваченого, яка проявлялась у сприянні в розкритті злочину та сплаті у повному розмірі судових витрат.

Просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання змінити, звільнити його від покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, або, у разі неможливості, призначити більш м`яке покарання, застосувавши стосовно нього ст. 69 КК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку і доводи апеляційної скарги, думку обвинуваченого, його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, міркування прокурора, який просив відмовити в задоволенні скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

В судове засідання не з`явилась потерпіла, хоча належним чином повідомлялась про час, дату та місце розгляду вказаного кримінального провадження. Від неї на адресу апеляційного суду не надходило ні заяв, ні клопотань про відкладення розгляду справи. Учасники кримінального провадження, які з`явилися в судове засідання, не заперечували щодо продовження розгляду справи у відсутності вказаної особи. Її неприбуття не перешкоджає розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України.
Згідно ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги.

Колегією суддів встановлено, що вказане кримінальне провадження розглядалося у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, тобто, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які не оспорюються учасниками кримінального провадження. При цьому судом з`ясовано чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції.

У зв`язку з вказаним, фактичні обставини кримінального провадження апеляційним судом не досліджуються, а вирок суду першої інстанції перевіряється лише в частині покарання призначеного ОСОБА_7 .

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Згідно з роз`ясненнями, наведеними у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Тобто при призначенні покарання суд повинен належним чином врахувати не тільки дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують покарання, сукупність пом`якшуючих покарання обставин, тощо, а й особливості вчинення конкретного злочину, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали.

Дані вимоги Закону були повністю дотримані судом першої інстанції.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так до обставин, що обтяжують покарання судом віднесено вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, до обставин, що пом`якшують - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та відсутність у потерпілої претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого.

Крім того, місцевий суд, призначаючи покарання обвинуваченому, врахував дані про його особу, який повністю і беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину, який є необережним, має постійне місце проживання, де позитивно характеризується, одружений, має на утриманні одну малолітню дитину, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, є інвалідом ІІ групи, неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні, внаслідок отриманих в дорожньо-транспортній пригоді ушкоджень, потребує оперативного втручання, позицію потерпілої ОСОБА_12 , яка пробачила обвинуваченого і просила не позбавляти волі останнього, однак також вчинив ряд грубих порушень правил дорожнього руху, які спричинили смерть особи, офіційно не працевлаштований, хоча раніше і засуджувався за вчинення умисних злочинів, та на даний час, відповідно до ст.89 КК України, не судимий.

Таким чином місцем судом враховані ті обставини, на які посилається апелянт у своїй скарзі.

Разом з тим, суд першої інстанції належним чином обґрунтував своє рішення щодо відсутності підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 положень ст.69 та ст.75 КК України, з чим погоджується і апеляційний суд.

Суд вірно зазначив, що обвинувачений ОСОБА_7 керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння без отримання права на керування транспортним засобом і цим самим грубо порушив правила безпеки дорожнього руху, що призвели до тяжких непоправних наслідків у вигляді смерті людини.

Крім цього слід зазначити, що суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст.ст.50, 65 КК України, призначив обвинуваченому покарання в межах санкції ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі на мінімальний строк 3 (три) роки.

Призначене покарання, на думку апеляційного суду, відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 , попередження вчинення ним нових злочинів, і не є надто суворим, як про це зазначено в апеляційній скарзі обвинуваченого.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Враховуючи вищевикладене, підстав для зміни вироку, пом`якшення обвинуваченому призначеного покарання чи його звільнення від покарання з випробуванням з мотивів наведених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не знаходить. Тому доводи обвинуваченого про призначення йому надто суворого покарання не відповідають фактичним обставинам справи і є безпідставними.

Будь-яких порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Таким чином, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 слід залишити без задоволення, а вирок Горохівського районного суду Волинської області від 13 вересня 2021 року щодо останнього. - без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.376 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Горохівського районного суду Волинської області від 13 вересня 2021 року щодо останнього - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом.

Головуючий
Судді