Справа № 939/1052/22
УХВАЛА

підготовчого судового засідання

14 вересня 2022 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

членів колегії суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 , в режимі відеоконференції з приміщення ДУ "Київський слідчий ізолятор",

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Бородянського районного суду в смт Бородянці Бучанського району Київської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000043 від 11 квітня 2022 року, про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тичків Народницького району Житомирської області, громадянина України, який проживає в АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 4 ст. 111-1, ч. 1 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИВ:

08 вересня 2022 року з Офісу Генерального прокурора до Бородянського районного суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 4 ст. 111-1, ч. 1 ст. 263 КК України.

За ухвалою судді від 12 вересня 2022 року підготовче судове засідання було призначено на 14 вересня 2022 року на 12 годину 40 хвилин.

Відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 4 ст. 111-4, ч. 1 ст. 263 КК України, за таких обставин.
ОСОБА_6 реалізуючи свій злочинний умисел, у невстановлений досудовим слідством час, у період з 24 лютого 2022 року по 31 березня 2022 року, достовірно знаючи, що територія с. Озера Бучанського району Київської області є невід`ємною, суверенною та незалежною частиною України, маючи на меті виконувати в інтересах військових формувань Збройних сил Російської Федерації будь-які дії на шкоду України, перебуваючи в с. Озера Бучанського району Київської області, діючи умисно, з метою надання останнім допомоги під час збройного конфлікту, збройної агресії проти України, починаючи з кінця лютого 2022 року по кінець березня 2022 року, точна дата органом досудового розслідування не встановлена, будучи місцевим жителем с. Озера Бучанського району Київської області та добре орієнтуючись на місцевості та знаючи де проживають проукраїнсько налаштовані мешканці вказаного села, здійснював передачу відомостей щодо адрес проживання останніх та їх анкетних даних.
При цьому, для отримання злочинних завдань від військовослужбовців Збройних сил Російської Федерації, ОСОБА_6 систематично відвідував так звані «штаби» підрозділів російських збройних формувань, які розташовувалися в с. Озера Бучанського району Київської області за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 .
Також, реалізуючи злочинний умисел на виконання злочинних завдань, наданих військовослужбовцями Збройних сил Російської Федерації, спрямованих на встановлення та утвердження окупаційної адміністрації на території с. Озера, ОСОБА_6 , маючи на меті очолити таку окупаційну адміністрацію в населеному пункті с. Озера, в період з 11 березня 2022 року по 23 березня 2022 року, точна дата органом досудового розслідування не встановлена, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, вчинив дії, спрямовані на сприяння військовослужбовцям Збройних сил Російської Федерації в усуненні старости села ОСОБА_8 , який займав активну проукраїнську позицію, від виконання своїх обов`язків та схиляння останнього до співпраці з військовослужбовцями Збройних сил Російської Федерації.
Так, ОСОБА_6 надав інформацію про старосту с. Озера, а саме анкетні дані та місце його проживання, а також повідомив, що ОСОБА_8 займає активну проукраїнську позицію, підтримує діючу українську владу та може перешкодити налагодженню військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_2 та утвердження окупаційної адміністрації.
Військовослужбовці Збройних сил Російської Федерації, отримавши зазначені відомості від ОСОБА_6 , провели незаконний обшук у помешканні ОСОБА_8 , здійснили його незаконне затримання, заподіявши при цьому останньому тілесні ушкодження, після чого незаконно позбавили ОСОБА_8 волі, викравши його та помістивши його у місце, яке він не мав змоги вільно залишити, а саме так званий «штаб» підрозділу російських збройних формувань, який розташовувався в с. Озера Бучанського району Київської області, де неодноразово, застосовуючи до останнього фізичне насильство та психологічний тиск, схиляли його до співпраці із збройними формуваннями Збройних сил Російської Федерації та сприянні до створення окупаційної адміністрації с. Озера та надання відомостей про розміщення військовослужбовців Збройних сил України та наявності у вказаному населеному пункті осіб, які мають статус учасника бойових дій.
Крім того, ОСОБА_6 , діючи з метою підтримки держави-агресора, після окупації військовими формуваннями Збройних сил Російської Федерації с. Озера Бучанського району Київської області, достовірно знаючи, шо територія вказаного села є невід`ємною частиною суверенної та незалежної України, здійснював активну системну передачу матеріальних ресурсів збройним та вонієзованим формуванням держави-агресора за місцем проживання, а саме: АДРЕСА_1 , яка полягала у передачі продуктів харчування представникам збройних та воєнізованих формувань держави-агресора, тобто здійснення колабораційної діяльності.
Зокрема, з кінця лютого 2022 року по кінець березня 2022 року, точна дата органом досудового розслідування не встановлена, ОСОБА_6 , діючи умисно, знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , розміщував на паркані, який огороджує його будинок, наповнену пляшку з водою з метою ідентифікації його, як особи, яка готова сприяти та надавати матеріальну допомогу (продукти харчування, питну воду, тощо) Збройним силам Російської Федерації.
ОСОБА_6 , починаючи з кінця лютого 2022 року по кінець березня 2022 року, точна дата органом досудового розслідування не встановлена, діючи умисно та реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на надання протиправного сприяння військовослужбовцями Збройних сил Російської Федерації та з метою підтримки держави-агресора під час збройного конфлікту з цією країною, усвідомлюючи, що своїми діями він заподіює шкоду суверенітету, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності й державній безпеці України, розуміючи протиправний характер своїх дій, здійснював активну системну передачу матеріальних ресурсів збройним та воєнізованим формуванням держави-агресора Російської Федерації за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , а також за місцем розташування так званих «штабів» підрозділів російських збройних формувань, за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , яка полягала у добровільній свідомій передачі ним продуктів харчування, питної води, алкогольних напоїв, тютюну військовослужбовцям Збройних сил Російської Федерації.
Також, ОСОБА_6 , у невстановлений слідством час, перебуваючи у невстановленому місці, за невстановлених слідством обставин заволодів 6 (шістьма) набоями, з маркуванням «188/79».
В подальшому, діючи всупереч ст. 178 Цивільного кодексу України, п. 1 Постанови Верховної Ради України від 17 червня 1992 року № 2471-XII «Про право власності на окремі види майна», «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12 жовтня 1992 року, «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, спорядження гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21 серпня 1998 року, відповідно до яких обіг вогнепальної зброї та бойових припасів без спеціального, передбаченого цим Наказом, дозволу заборонений, перемістив вказані вище 6 набоїв до місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 для подальшого їх незаконного зберігання.
Продовжуючи реалізовувати свої протиправні дії, направлені на зберігання зазначених боєприпасів, ОСОБА_6 з моменту їх переміщення у будинок за адресою: АДРЕСА_1 по 20 квітня 2022 року без передбаченого законом дозволу зберігав вказані бойові припаси, чим не виконував положення Наказу Міністерства внутрішніх справ України № 826 від 24 вересня 2012 року, який регламентує «Інструкцію про порядок приймання, зберігання, обліку, знищення чи реалізації вилученої, добровільно зданої, знайденої зброї та боєприпасів до неї».
20 квітня 2022 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 у останнього було виявлено та вилучено 6 (шість) набоїв з маркуванням «188/79», які відповідно до висновку експерта № 109/6 від 23 червня 2022 року Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України є гвинтівочними патронами калібру 7.62х54R з кулею «ЛПС» зі сталевим сердечником та відносяться до бойових припасів, які придатні до стрільби.
У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 , посилаючись на те, що обвинувальний акт складений із дотриманням вимог КПК України, підстав для закриття провадження або внесення подання про визначення підсудності немає, просила призначити кримінальне провадження до судового розгляду на підставі обвинувального акта.

Захисник адвокат ОСОБА_7 просив повернути обвинувальний акт прокурору, оскільки призначити кримінальне провадження до судового розгляду на підставі поданого обвинувального акта неможливо, так як він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, зокрема, формулювання обвинувачення є неконкретним, а реєстр матеріалів досудового розслідування є неповним.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав позицію свого захисника адвоката ОСОБА_7 .

Вислухавши думки учасників кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт, суд вважає, що кримінальне провадження підсудне Бородянському районному суду Київської області, підстав для закриття кримінального провадження не встановлено, обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 Кримінального процесуального кодексу України, а тому кримінальне провадження необхідно призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Зазначені захисником адвокатом ОСОБА_7 обставини, які, на його думку, є підставою для повернення обвинувального акта, не є такими, що перешкоджають призначенню кримінального провадження до судового розгляду, а тому доводи сторони захисту про необхідність повернення обвинувального акта є необґрунтованими.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 заявила клопотання про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання обґрунтовано тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, зокрема, особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі. З метою ухилення від кримінальної відповідальності обвинувачений може переховуватися від суду та незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, а також продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, спрямовані на шкоду суверенітету, територіальній цілісності, недоторканості, обороноздатності та державній безпеці України в умовах воєнного стану. На думку прокурора, менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти наявним ризикам і виконанню обвинуваченим покладених на нього обов`язків, у зв`язку з чим є достатні підстави для обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вислухавши думку захисника адвоката ОСОБА_7 , який заперечував проти клопотання прокурора, думку обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав позицію свого захисника і також заперечував проти клопотання прокурора, оглянувши матеріали кримінального провадження, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Відповідно до вимог пунктів 1, 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення "Лабіта проти Італії" від 06 квітня 2000 року, тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини.
У справі "Ілійков проти Болгарії" від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Тимошенко проти України" вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справіта переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.
Тримання під вартою завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя після вчинення злочину з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, постала перед компетентними органами.

Суд вважає, що в даному випадку обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 не суперечить вимогам Кримінального процесуального кодексу України та ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Оцінюючи викладене, суд вважає, що тяжкість та обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, враховуючи запроваджений військовий стан на території України, свідчать про наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків з метою уникнути кримінальної відповідальності, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інші кримінальні правопорушення, і застосування більш м`яких запобіжних заходів є недостатнім, а тому суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора та обрати обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на шістдесят днів.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Водночас, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визнавати розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, під час дії воєнного стану щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Задовольняючи клопотання про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає за необхідне, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, не визначати обвинуваченому ОСОБА_6 розмір застави, оскільки ОСОБА_6 під час дії воєнного стану обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111 і ч. 4 ст. 111-1 КК України.

У підготовчому судовому засіданні захисником адвокатом ОСОБА_7 подано заперечення в порядку ч. 3 ст. 309 КПК України на ухвалу слідчого суддіШевченківського районного суду міста Києва від 26 липня 2022 року, якою продовжено строки досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні. Захисник адвокат ОСОБА_7 також заявив клопотання про витребування документів, у якому просив витребувати у держателя Єдиного реєстру досудових розслідувань Офісу Генерального прокурора України розширений витяг щодо кримінального провадження № 000043 від 11 квітня 2022 року, із зазначенням усіх відомостей без виключення, передбачених Положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженим Наказом Генерального прокурора 30 червня 2020 року № 298, дати та часу внесення відомостей до ЄРДР та особи-реєстратора, що вносив такі відомості, повний зміст вказаних записів. Клопотання обґрунтоване тим, що витребування вищезазначеної інформації зумовлене необхідністю встановлення істини по кримінальному провадженню, зазначена інформація має безпосереднє значення для розгляду справи, метою перевірки фактів дотримання вимог КПК України при реалізації своїх повноважень органом досудового розслідування та оцінки доказів з точки зору належності, допустимості і достовірності.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав клопотання свого захисника адвоката ОСОБА_7 .

Прокурор ОСОБА_5 заперечувала проти клопотань сторони захисту та просила у їх задоволенні відмовити.

Вислухавши думки учасників судового провадження, вивчивши клопотання, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора від 30 червня 2020 року № 298, реєстр електронна база даних створена за допомогою автоматизованої системи, до якої здійснюються збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, які використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до Реєстру, з дотримання вимог кримінального процесуального законодавства та законодавства, яким врегульовано питання захисту персональних даних та доступу до інформації з обмеженим доступом. До реєстру вносяться відомості, у тому числі, про прізвище, ім`я, по батькові керівника органу прокуратури, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, детектива, керівника органу дізнання, дізнавача (уповноваженої особи інших підрозділів), який вніс відомості до Реєстру та/або розпочав досудове розслідування та/або здійснює досудове розслідування чи процесуальне керівництво.

Кримінальний процесуальний закон передбачає, що до ЄРДР вносяться відомості про: час та дату надходження заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; прізвище, ім`я, по батькові (найменування) потерпілого або заявника; інше джерело, з якого виявлені обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; прізвище, ім`я, по батькові та посада службової особи, яка внесла відомості до Реєстру, а також слідчого, прокурора, який вніс відомості до Реєстру та/або розпочав досудове розслідування; інші обставини, передбачені положенням про ЄРДР. У реєстрі автоматично фіксується дата внесення інформації та присвоюється номер кримінального провадження.

Пунктом 2 глави 4 Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення визначено, що витяг з Реєстру згенерований програмними засобами ведення Реєстру документ, який засвідчує факт реєстрації в Реєстрі відомостей про кримінальне правопорушення, отриманих за визначеними у пункті 3 цієї глави параметрами, які є актуальними на момент його формування. За пунктом 3 вказаного Положення до витягу включається інформація про номер та дату реєстрації кримінального провадження (виділення матеріалів досудового розслідування); дату надходження заяви, повідомлення та дату і час внесення відомостей про заяву, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення до Реєстру, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, наслідок розслідування кримінального правопорушення; прізвище, ім`я, по батькові потерпілого, заявника (найменування юридичної особи та ідентифікаційний код Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань (далі ЄДР); короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; прізвище, ім`я, по батькові та дату народження особи, якій повідомлено про підозру, наслідки розслідування щодо особи та відомості про здійснення спеціального досудового розслідування щодо неї; найменування, код ЄДР, юридичну адресу, розрахунковий рахунок, місце та дату державної реєстрації юридичної особи, щодо якої здійснюється кримінальне провадження, а також анкетні дані її представника; орган досудового розслідування; прізвище, ім`я, по батькові слідчого (слідчих) органів досудового розслідування, дізнавача (дізнавачів) органів дізнання, уповноваженої особи (осіб) іншого підрозділу, працівника (працівників) підрозділів детективів та внутрішнього контролю Національного бюро, які здійснюють досудове розслідування, та прокурора (прокурорів), який (які) здійснює(ють) процесуальне керівництво.

Таким чином, витяг з ЄРДР не є процесуальним рішенням, а отже, не породжує правових наслідків.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 березня 2019 року (справа № 807/1456/17), діяльність уповноважених службових осіб поліції, як і інших правоохоронних органів, щодо інформаційного наповнення ЄРДР полягає в офіційному фіксуванні здійснених у кримінальному провадженні процесуальних дій та прийнятих процесуальних рішень і є похідною від них.

Процесуальними рішеннями, відповідно до ст. 110 КПК України, є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне.

Таким чином відомості, внесені до ЄРДР, не можуть бути використані для встановлення або спростування факту винесення або не винесення прокурором певного процесуального рішення у кримінальному провадженні і лише постанова, як процесуальний документ, може підтверджувати факт прийняття слідчим чи прокурором відповідного процесуального рішення.

Оцінюючи викладене, суд вважає зазначене клопотання захисника безпідставним і таким, що не ґрунтується на вимогах чинного Кримінального процесуального кодексу України, а тому таке клопотання захисника адвоката ОСОБА_7 необхідно залишити без задоволення.

Щодо поданого стороною захисту заперечення на ухвалу слідчого суддіШевченківського районного суду міста Києва від 26 липня 2022 року, суд приходить до такого висновку.

У відповідності до ч. 3 ст. 309 КПК України, скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Аналіз норм статей 314, 315 КПК України свідчить, що підготовче судове провадження є обов`язковою самостійною стадією кримінального процесу, метою проведення якого є визначення судом можливості на законних підставах призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

Виходячи зі змісту частини 3 статті 314 та статті 315 КПК України, у підготовчому судовому провадженні суд має право прийняти обмежене коло рішень та вирішити питання, пов`язані виключно з призначенням кримінального провадження до судового розгляду.

Згідно чинного КПК України суд позбавлений можливості дослідити докази, що стосуються прийнятих процесуальних рішень слідчим суддею, такі обставини можуть бути досліджені під час судового розгляду, зокрема, під час дослідження доказів, на що сторона захисту має право звертати увагу суду.

Враховуючи наведене, подані захисником адвокатом ОСОБА_7 заперечення на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26 липня 2022 року про продовження строку досудового розслідування слід долучити до кримінального провадження для врахування доводів під час судового розгляду та під час оцінки доказів в нарадчій кімнаті при ухваленні остаточного рішення в кримінальному провадженні.

Керуючись ст. 31, 176, 177, 178, 183, 197, 199, 314, 315, 316 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Призначити кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 4 ст. 111-1, ч. 1 ст. 263 КК України, до судового розгляду на підставі обвинувального акта у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Бородянського районного суду Київської області на 23 вересня 2022 року на 12 годину 00 хвилин.

Кримінальне провадження розглянути колегіально судом у складі трьох суддів.

В судове засідання викликати прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 .

Клопотання прокурора ОСОБА_5 задовольнити.

Обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі "Київський слідчий ізолятор" до 13 листопада 2022 року.

Клопотання захисника адвоката ОСОБА_7 про витребування повного витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження № 0000043 від 11 квітня 2022 року залишити без задоволення.

Заперечення захисника адвоката ОСОБА_7 проти ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26 липня 2022 року долучити до матеріалів кримінального провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення лише в частині обрання запобіжного заходу, в іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копії ухвали суду.

Головуючий-суддяОСОБА_9

Члени колегії судді

ОСОБА_10