Житомирський апеляційний суд
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2022 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах Житомирського апеляційного суду
в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5
за участю:
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 23.06.2022 року,
в с т а н о в и л а :
В апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_7 , просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту. Зазначає, що висновки суду про необхідність застосування щодо її підзахисного запобіжного заходу у виді тримання під вартою не відповідають фактичним обставинам справи, а ризики на які в клопотанні послався прокурор є голослівними та такими, які не підтверджуються матеріалами справи. Вказує, що судом при продовженні строку тримання під вартою не взяті до уваги документи які підтверджують міцність соціальних зв`язків, наявність місця реєстрації в будинку, який належить його матері, наявність родини, мами, сестри.
Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 23.06.2022 року задоволено клопотання прокурора та обрано відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 21.08.2022 року включно.
Своє рішення суд обґрунтував тим, що ОСОБА_8 раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів, вчинив ряд тяжких злочинів, в тому числі особливо тяжкого із застосуванням насильства, що спричинило загибель людини, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання винуватим в інкримінованому злочині, задовільний стан здоров`я, відсутність роботи та сталих соціальних зв`язків, можливість ухилення від суду та перешкоджати кримінальному провадженню. Обвинувачений не допитаний, докази в повному обсязі не досліджені.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника яка просила задовольнити подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу суду в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

В провадженні Корольовського районного суду м.Житомира перебувають матеріали кримінального провадження №0000101 за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.194, ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115, п.12 ч.2 ст.115 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

У відповідності до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Згідно ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, 23.06.2022 року в судовому засіданні вказаного кримінального провадження, в порядку ст.331 КПК України, було розглянуто клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 .

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування (продовження) вказаного запобіжного заходу та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які обгрунтовують застосування такого запобіжного заходу, як тримання під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання ОСОБА_8 під вартою.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Фактичні обставини вчинення ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, а також дані про особу обвинуваченого вказують на обґрунтованість продовження щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Зазначення апелянтом про те, що до нього можливо застосувати більш м`який запобіжний захід, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки захисником не наведено наявність достатніх стримуючих факторів від порушень ним своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Таким чином, вирішуючи клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, відповідно до ст.178 КПК України, врахував тяжкість злочинів та тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих йому злочинів, існування обґрунтованих ризиків щодо негативної поведінки обвинуваченого у суспільстві, а тому дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону, та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 23.06.2022 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 21.08.2022 включно без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді :