09.09.22Справа № 336/4634/22
Пр. № 1-кп/336/652/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 вересня 2021 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши клопотання старшого слідчого відділу поліції № 3 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001351 від 7 вересня 2022 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Слідчий СВ відділу поліції № 3 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 за погодженням з прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді з клопотанням про обрання відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання зазначив, що 7 вересня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001351 внесено відомості за ч. 1 ст. 263 КК України за ознаками незаконних придбання та зберігання бойових припасів, які були вилучені 7 вересня 2022 року під час проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 .

О 00 годин 15 хвилин 8 вересня 2019 року ОСОБА_5 затримано за підозрою у вчиненні зазначеного правопорушення.

8 вересня 2022 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінально караного діяння, що передбачене ч. 1 ст. 263 КК України.

В суді прокурор просить про обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки той підозрюється у вчиненні тяжкого злочину; перебуваючи на волі, він може переховуватися від слідчого та суду. Крім означеного ризику, клопотання містить посилання на ризики продовження протиправної діяльності, а також незаконного впливу на свідка провадження.

Про ризик переховування свідчить усвідомлення підозрюваним суворості покарання, що передбачене санкцією частини статті обвинувачення. Окрім вказаного ризику, на думку прокурора, наявний ризик продовження зайняття протиправною діяльністю, на що вказує відсутність у ОСОБА_5 джерел доходів. Ризик впливу на свідка підтверджує наявність у підозрюваного спільного побуту зі свідком ОСОБА_8 , яка є очевидцем незаконного поводження ОСОБА_5 з бойовими припасами.

Сторона захисту заперечує проти задоволення клопотання, посилаючись на ту обставину, що для застосування будь-якого запобіжного заходу необхідно констатувати сукупність таких обставин, як: обгрунтованість підозри і наявність передбачених законом ризиків перешкоджання здійсненню досудового розслідування.

Між тим ризики, на які посилається автор клопотання, є декларативними, оскільки підозрюваний має стійкі соціальні зв`язки, постійне місце проживання, всупереч тверджень прокурора про непрацевлаштованість є соціально зайнятою особою, працюючи збірником виробів за трудовим договором в товаристві з обмеженою відповідальністю «Співдружність».

Ризик впливу на свідка також не підтверджується будь-якими фактичними даними, до того ж такий вплив позбавлений логічного сенсу, оскільки предмети незаконного зберігання вже вилучені органом досудового розслідування, що свідчить про розкриття та припинення протиправної діяльності підозрюваного.

Таким чином, заявив захисник, немає підстав констатувати сукупність передумов для застосування запобіжного заходу, оскільки відсутня одна із складових, що утворюють цю сукупність, тобто ризики перешкоджання здійсненню кримінального провадження.

У зв`язку з викладеним сторона захисту клопочеться про застосування більш м`якого запобіжного заходу, такого, як домашній арешт протягом нічної пори доби, який, на думку захисника і підозрюваного, в повній мірі забезпечить виконання ОСОБА_5 , який є працевлаштованою особою і має продовжувати трудові відносини, процесуальних обов`язків.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що клопотання задоволенню не підлягає, виходячи з наступних міркувань.

Згідно із ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити речі чи документи, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

За змістом ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винною, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.

Запобіжний захід відповідно до глави 18 Розділу П КРК України є одним з видів забезпечення кримінального провадження, яким в силу п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України є досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

З наведеного випливає, що запобіжний захід щодо фізичної особи застосовується в межах встановленої законом процедури притягнення особи до відповідальності за вчинення кримінально караного діяння.

В силу ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК.

Як випливає із п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, зокрема: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Санкцією частини статті Закону України про кримінальну відповідальність, за якою ОСОБА_5 повідомлено про підозру, передбачено покарання на строк від трьох до семи років, тому за формальним критерієм до підозрюваного може бути застосований означений запобіжний захід.

Проте, як зазначено, слідчий суддя не вбачає підстав для ухвалення рішення на користь доводів клопотання.

Обгрунтованість підозри у вчиненні описаних дій підтверджують надані судді матеріали кримінального провадження.

Однак, що стосується іншої складової - наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, суддя вважає, що ані прокурор, ані слідчий не довели наявність ризиків вчинення обвинуваченим дій, спробам вчинення яких в силу закону призвані перешкоджати запобіжні заходи.

Твердження сторони обвинувачення про ризик ухилення від слідчого спростовується поясненнями підозрюваного про те, що підозрюваний постійно проживає за певною адресою, на чому, до речі, зауважує і прокурор, зазначаючи про спільне проживання підозрюваного однією сім`єю, в якій виховується донька ОСОБА_5 , зі свідком ОСОБА_8 . Означене свідчить про наявність стійких соціальних зав`язків, що у сукупності з об`єктивними даними про офіційну працевлаштованість підозрюваного зводить нанівець згаданий ризик.

Таким чином, слідчий суддя не погоджується з обґрунтованістю цього побоювання.

Побоювання слідчого і прокурора, що підозрюваний, який є несудимою особою, продовжить зайняття протиправною діяльністю, а також буде впливати на свідків обвинувачення взагалі не мають під собою жодних фактичних даних і наповнені лише формальним змістом.

Таким чином, суддя доходить переконання, що прокурором не доведено того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим кримінальним процесуальним законодавством.

Суворість передбаченого покарання дійсно є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування особи, як випливає з висновків Європейського суду з прав людини в окремих справах, проте Європейський суд неодноразово зазначав, що лише суворість покарання, що припускається, не може зумовити застосування найбільш суворого заходу державного примусу (рішення ЄСПЛ "Ідалов проти Росії", "Гарицький проти Польщі", "Храїді проти Німеччини", "Ілійков проти Болгарії").

Відмовляючи в застосуванні найбільш суворого заходу забезпечення належної процесуальної поведінки особи, що піддана кримінальному переслідуванню, суд приймає до уваги тяжкість інкримінованих обвинуваченому дій, які Законом про кримінальну відповідальність віднесені до категорії тяжких злочинів, об`єктом посягання яких є громадський порядок та громадська безпека.

У зв`язку з викладеним суд вважає, що обов`язкове застосування менш суворого запобіжного заходу, такого, як домашній арешт, зумовлено сукупністю наведених матеріальних і процесуальних передумов, необхідністю забезпечення охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Означений запобіжний захід, на думку судді, забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного і виконання ним покладених законом процесуальних обов`язків в подальшому.

Враховуючи наявність у підозрюваного постійної роботи, умови якої характеризуються необхідністю виконувати трудові обов`язки у кілька змін, суддя вважає за можливе обмежити перебування підозрюваного в умовах житла, ді він постійно проживає, періодом з 24-00 години до 05-00 години наступної доби.

Керуючись ст. ст. 181, 183, 194, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання старшого слідчого відділу поліції № 3 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши підозрюваному в період дії запобіжного заходу залишати місце свого постійного проживання, а саме: квартиру АДРЕСА_2 , з 24-00 години до 05-00 години наступної доби.

Покласти на підозрюваного обов`язки:

з`являтися за викликом слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

повідомляти слідчому, прокурору, слідчому судді, суду про зміну місця проживання, роботи та навчання;

Ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту діє до 8 листопада 2022 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1