Справа № 724/1203/22
Провадження № 1-кп/724/81/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 липня 2022 року Хотинський районний суд Чернівецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
В С Т А Н О В И В :
Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.263 КК України, за наступних обставинах.
Так, приблизно на початку травня 2022 року, точна дата та час досудовим розслідуванням і судом не встановлені, в с.Анадоли Дністровського району Чернівецької області ОСОБА_4 в трав`янистому покритті узбіччя вулиці Грушевського неподалік місця свого проживання придбав шляхом привласнення знайденого нарізну вогнепальну зброю 5,6 мм спортивно-мисливську гвинтівку ТОЗ-8М, заводський номер НОМЕР_1 та достовірно знаючи, що не має передбаченого законом дозволу, незаконно переніс вищевказану зброю до місця свого проживання, що по АДРЕСА_1 , де зберігав її, тим самим наражаючи на небезпеку себе та оточуючих його осіб.
Тобто, ОСОБА_4 незаконно придбав, носив та зберігав вогнепальну зброю, таким чином порушуючи вимоги ст.39 Закону України «Про Національну поліцію» та наказу МВС України №622 від 21 серпня 1998 року «Про затвердження Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолодженої зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів».
В подальшому, 27 травня 2022 року, в період часу з 12 год. 16 хв. по 13 год. 25 хв. працівниками ВП №2 (м.Хотин) Дністровського РВП ГУ НП в Чернівецькій області на підставі ухвали слідчого судді Хотинського районного суду Чернівецької області під час обшуку житла та іншого володіння особи за місцем проживання ОСОБА_4 , що в АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено нарізну вогнепальну зброю, 5,6 мм спортивно-мисливську гвинтівку ТОЗ-8М, заводський номер НОМЕР_1 , яку ОСОБА_4 незаконно зберігав.
Згідно висновку судової балістичної експертизи №СЕ-19/126-22/3550-БЛ від 07 червня 2022 року надана на дослідження гвинтівка являється нарізною вогнепальною зброєю 5,6 мм, спортивно-мисливською гвинтівкою ТОЗ-8М, заводський номер НОМЕР_1 , призначеною для спортивної стрільби та полювання на мілкого звіра і птицю. Гвинтівка виготовлена промисловим способом та придатна для стрільби.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального злочину визнав в повному обсязі, пояснивши суду, що у травні 2022 року, точні дату і час він не пам`ятає, він під час косіння трави за подвір`ям за місцем теперішнього проживання у АДРЕСА_1 під парканом знайшов гвинтівку. Щоб не наражати на небезпеку насамперед дітей, які могли б знайти цю гвинтівку, він взяв цю гвинтівку і відніс до себе додому в АДРЕСА_1 , де зберігав за грубою в спальній кімнаті будинку.
24 травня 2022 року приблизно в обід до нього додому приїхали працівники поліції з обшуком. На питання поліцейського, чи зберігає він без передбаченого законом дозволу будь-яку зброю чи боєприпаси, він добровільно видав знайдену гвинтівку. Він розумів, що без спеціального дозволу гвинтівку не можна зберігати вдома, але у травні 2022 року було скрутно з пальним, він у власності транспортних засобів не має, тому не зміг відвезти гвинтівку до м.Хотин і здати поліції. Він не зателефонував і не повідомив про свою знахідку на службу «102», але з яких підстав, він не може пояснити суду, мабуть, з-за стресу. Приніс гвинтівку додому і зберігав її вдома, щоб в подальшому здати, але не встиг цього зробити. У вчиненому щиро покаявся. Просив суворо його не карати, при призначенні виду і міри покарання просив застосувати ст.69 КК України, перейшовши до більш м`якого виду покарання, не передбаченого санкцією ч.1 ст.263 КК України, а саме штрафу, оскільки в зоні АТО загинув його менший брат; він вимушений був після загибелі брата переїхати жити до своєї матері похилого віку в с.Анадоли, що допомагати їй по господарству. Його цивільна дружина вагітна, перебуває на 30 тижні вагітності.
Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні, не оспорюючи кваліфікацію дій його підзахисного за ч.1 ст.263 КК України, просив суд при призначенні покарання ОСОБА_4 застосувати ст.69 КК України, перейшовши до більш м`якого виду покарання, не передбаченого санкцією ч.1 ст.263 КК України, а саме штрафу в сумі 8500 грн., оскільки ОСОБА_4 отримує пенсію по інвалідності, має певні грошові заощадження, які дозволять сплатити штраф. Свою позицію сторона захисту обґрунтовує тим, що, по-перше ОСОБА_4 як на досудовому слідстві, так і в ході судового розгляду справи, визнавав свою провину, щиро каявся, активно сприяв у розкритті злочину. Крім того, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних і інших обставин, про що свідчить те, що з-за загибелі його меншого рідного брата він перебував у стресовому стані і переїхав жити до своєї матері похилого віку в с.Аналоди; у нього є вагітною дружина; він не зміг здати знайдену гвинтівку з-за браку пального і складнощів транспортного сполучення між селом, в якому він проживає, і м.Хотин, де розташований відділок поліції; ОСОБА_4 фактично добровільно видав працівникам поліції під час проведення обшуку знайдену ним гвинтівку; гвинтівку ОСОБА_4 зберігав нетривалий час без набоїв.
Заслухавши обвинуваченого, який не оспорює фактичні обставини справи, кваліфікацію інкримінованого кримінального правопорушення та визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, з`ясувавши при цьому, що обвинувачений правильно розуміє зміст пред`явленого йому обвинувачення та не заперечував проти визнання недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, суд, враховуючи відсутність будь-яких сумнівів в добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши обвинуваченому порядок та наслідки розгляду справи в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує щодо такого порядку судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись лише допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів, які характеризують особу обвинуваченого.
Таким чином, аналізуючи всі докази по справі в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, доведена в повному об`ємі.
Також суд вважає, що орган досудового слідства правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.1 ст.263 КК України, оскільки в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що обвинувачений своїми умисними діями, направленими на незаконне придбання, носіння та зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.263 КК України.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання і відсутність обставин, які обтяжують покарання.
До пом`якшуючих обставин згідно ст.66 КК України суд (як і орган досудового розслідування) відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст.67 КК України, судом (як і органом досудового розслідування) не встановлено.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні ОСОБА_4 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального злочину, зокрема те, що згідно із ст.12 КК України злочин, передбачений ч.1 ст.263 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, а також враховує й фактичні обставини вчиненого злочинного діяння та відношення обвинуваченого до скоєного.
Разом з тим, вислухав обвинуваченого, дослідивши дані про його особу, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування ст.69 КК України, виходячи з наступного.
Статтею 65 КК України передбачено, що під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст.69 КК України, призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
До такого висновку дійшов і Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі №328/3111/17, провадження №51 - 1200 км 19.
На переконання суду, конкретні обставини справи і аналіз ст.ст.50, 65, 69 КК України в сукупності з характеризуючими обвинуваченого матеріалами приводять суд до висновку про неможливість призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, ніж передбаченого санкцією інкримінованого кримінального правопорушення.
Призначаючи ОСОБА_4 покарання без застосування ст.69 КК України, суд не вбачає обставин справи або даних про особу обвинуваченого, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та впливають на пом`якшення покарання.
При цьому, вирішуючи питання щодо розміру призначеного покарання, суд бере до уваги наявність пом`якшуючих покарання обставин у вигляді визнання провити та щиросердного розкаяння ОСОБА_4 у вчиненому, активне сприяння встановленню обставин справи як під час досудового розслідування так і під час судового розгляду, і відсутність тяжких наслідків від скоєного, що дає підстави для призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі на мінімальний строк, встановлений санкцією ч.1 ст.263 КК України.
Саме таке покарання, на думку суду, відповідатиме принципам індивідуалізації покарання, співмірності та встановленій ст.50 КК України меті призначення покарання.
Одночасно суд враховує дані про особу обвинуваченого, який позитивно характеризується по місцю проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, є особою з інвалідністю 3-ї групи; проживає разом з матір`ю похилого віку, яка на його утриманні не перебуває, і з цивільною дружиною, яка перебуває в стані вагітності, а також суд приймає до уваги відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Наведені позитивні відомості стосовно обвинуваченого та відсутність обтяжуючих покарання обставин дають суду підстави для застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України шляхом звільнення останнього від призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк один рік, що, враховуючи сукупність наведених вище обставин, буде достатнім для доведення обвинуваченим свого виправлення.
При цьому суд не бере до уваги наполягання сторони захисту про те, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, перебуваючи у стані стресу, оскільки такий стан обвинуваченого стороною захисту не підтверджений належними та допустимими доказами (висновком експерта, медичними документами тощо).
Таким чином, враховуючи характер і ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства з призначенням йому покарання в межах мінімальної санкції ч.1 ст.263 КК України у виді позбавлення волі із застосування ст.75 КК України, звільнивши останнього від відбування покарання з випробуванням, оскільки на переконання суду саме такий вид покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. При цьому підстав для застосування ст.69 КК України суд не вбачає.
Долю речових доказів суд вирішує у відповідності до ст.100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.65-72 КК України, ст.ст.100, 124, 368, 369-371, 373-376, 395 КПК України, суд
У Х В А Л И В :
Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину.
На підставі пунктів 1 і 2 ч.1 та пункту 2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення судової балістичної експертизи 858 грн. 10 коп.
Речовий доказ: нарізну вогнепальну зброю 5,6 мм спортивно-мисливську гвинтівку ТОЗ-8М, заводський номер НОМЕР_1 , передану на зберігання до камери зберігання речових доказів ВП №2 (м.Хотин) Дністровського РВП ГУНП в Чернівецькій області, - знищити.
На вирок суду протягом 30 днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Чернівецького апеляційного суду через Хотинський районний суд Чернівецької області.
Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_6