Справа № 446/1801/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2022 м. Кам`янка-Бузька

Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області у складі

головуючого-судді ОСОБА_1 ;

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ;

прокурора ОСОБА_3 ;

обвинуваченого ОСОБА_4 ;

захисника ОСОБА_5 ;

представника потерпілого ОСОБА_6 ;

цивільних позивачів ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 ;

представника цивільних позивачів ОСОБА_10 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000562 від 24 грудня 2018 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Печихвости Кам`янка-Бузького району Львівської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, розлученого, який має на утриманні одну малолітню дочку, офіційно не працевлаштованого, раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , 24 грудня 2018 року, близько 09 години 10 хвилин, керуючи належним ОСОБА_11 , технічно справним автомобілем марки «ФХА N1 ГАЗ 3302» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , що є засобом підвищеної небезпеки, рухаючись по проїжджій частині автодороги сполученням с. Рокети с. Старий Добротвір, Кам`янка-Бузького району, Львівської області, на якій організовано двосторонній рух, їдучи в напрямку с. Старий Добротвір, по правій смузі руху, виявивши небезпеку для руху велосипедиста ОСОБА_12 , який їхав попереду автомобіля «ФХА N1 ГАЗ 3302» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , у попутному з ним напрямку, проявив неуважність та неналежно оцінив дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу відносно велосипедиста.

В результаті таких дій водія ОСОБА_4 , на правій смузі автодороги сполученням с. Рокети с. Старий Добротвір, Кам`янка-Бузького району, Львівської області, відбулось попутнє зіткнення між автомобілем «ФХА N1 ГАЗ 3302» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , та велосипедистом ОСОБА_12 .

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження у вигляді вдавленого уламкового перелому тім`яної кістки справа, забою головного мозку важкого ступеня, епідурального крововиливу правої тім`яної ділянки, підгострого субдурального крововиливу правої поверхні мозку, рани тім`яно-потиличної ділянки голови, смугоподібних саден передньої поверхні обох гомілок, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент утворення.

Водій автомобіля «ФХА N1 ГАЗ 3302» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_4 , як учасник дорожнього руху грубо порушив наступні Правила дорожнього руху України, а саме:

п.1.3 «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги правил дорожнього руху»;

п.1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п.2.3 «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну …, стежити за … технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху»;

п.12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;

п.13.1 «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу»;

п.13.3 «Під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху».

Вищевказані порушення Правил дорожнього руху України водія ОСОБА_4 перебувають у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої велосипедист ОСОБА_12 отримав тяжке тілесне ушкодження.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 щиро розкаявся і свою вину визнав повністю у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Зокрема пояснив, що 24.12.2018 він їхав дорогою Старий Добротвір Рокетно зранку і була погана видимість. У попутному до нього напрямку рухався велосипедист, якого він хотів обігнати, проте не обрав безпечного інтервалу і зачепив дзеркалом свого автомобіля велосипедиста та відчув удар. Після цього він зупинився і після побаченого одразу викликав працівників поліції та карету швидкої медичної допомоги. Також повідомив, що він відшкодував частково кошти сім`ї потерпілого і має намір надалі допомагати їм, проте цивільні позови заперечує, так як вимоги за ними є надмірними.

Представник потерпілого ОСОБА_12 ОСОБА_6 в судовому засіданні повідомила, що її батько вже четвертий рік є інвалідом після події, яка мала місце 24.12.2018 за участі обвинуваченого. Вказала, що він не може самостійно себе обслуговувати та постійно потребує стороннього догляду, який вони сім`єю йому надають. Пояснила, що ОСОБА_4 свою вину визнав лише тоді, коли вже були матеріали справи достатніми і беззаперечними, а до того часу він не визнав себе винним у події ДТП. Підтвердила, що матеріальна шкода відшкодована повністю страховою компанією та обвинуваченим і частково відшкодована моральна шкода дружині потерпілого.

Цивільні позивачі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , представник цивільних позивачів адвокат ОСОБА_10 в судовому засіданні просили суд стягнути з цивільного відповідача ОСОБА_4 шкоду, яка завдана його протиправними діями і в результаті яких завдано тяжке тілесне ушкодження ОСОБА_12 .

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та приймаючи до уваги, що прокурор і потерпіла сторона, також не оспорювали встановлені фактичні обставини, при яких скоєно кримінальне правопорушення і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин скоєння кримінальних правопорушень, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого, представника потерпілого, цивільних позивачів, дослідивши матеріали кримінального провадження в частині, що характеризують особу обвинуваченого, матеріали справи щодо речових доказів і процесуальних витрат, а також тих, що стосуються цивільних позовів, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при встановлених судом обставинах, доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху, вчинене особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

При призначенні покарання суд враховує положення ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якого покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Досліджуючи дані, які характеризують особу обвинуваченого, суд бере до уваги, що він раніше не судимий, розлучений, має на утриманні одну малолітню дитину, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в психолога та нарколога не перебуває.

Суд також приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_4 та враховує встановлені органом пробації середні ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та середній ризик його небезпеки для суспільства, а також можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого у відповідності до ст. 66 КК України суд визнає його щире каяття та добровільне часткове відшкодування завданого збитку.

Причому суд вважає, що щире каяття обвинуваченого має місце незважаючи на його поведінку після вчиненого, на якій наголошує сторона потерпілого, оскільки як повідомив прокурор у судовому засіданні, на момент повідомлення про підозру ОСОБА_4 , він свою вину вже визнавав та каявся, що мало місце і під час судового розгляду.

Щодо відшкодування шкоди, то суд відзначає, що згідно показів представника потерпілого, ОСОБА_4 повністю відшкодував матеріальну шкоду та частково моральну шкоду, а відтак дану обставину суд визнає як пом`якшуючу обставину.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого у відповідності до ст. 67 КК України судом не встановлено.

При таких обставинах, суд вважає, що покарання обвинуваченому слід обрати в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами, оскільки вважає, що саме таке покарання є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень та відповідає загальним засадам призначення покарання і не знаходить підстав для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Причому суд відхиляє доводи захисника та самого обвинуваченого щодо недоцільності позбавлення його права керування транспортними засобами, так як це є його джерелом доходу. Суд відзначає, що порушення правил дорожнього руху, яке допустив обвинувачений є грубим та призвело до тяжких наслідків, а тому подальше виправлення обвинуваченого не може мати місця без такого додаткового покарання. Крім того, суд вважає, що загальна безпека дорожнього руху в державі превалює над інтересами обвинуваченого як водія.

Разом з тим, враховуючи тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, необережну форму вини, особу винного, його ставлення до наслідків вчиненого, факт часткового відшкодування шкоди, позицію прокурора та потерпілої сторони, які не наполягають на реальному покаранні обвинуваченого, суд прийшов до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та вважає за доцільне застосувати ст. 75 КК України, звільнивши ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з покладенням на нього обов`язків, визначених ч. 1 ст. 76 КК України.

Розглянувши цивільні позови до обвинуваченого, суд дійшов висновку про необхідність їх часткового задоволення з огляду на такі мотиви та положення закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Правові підстави відшкодування шкоди регламентовані Главою 82 ЦК України.

Зібраними та оціненими судом у справі доказами доведено, що обвинувачений своїми неправомірними діями завдав матеріальної та моральної шкоди потерпілому.

Разом з тим, у судовому засіданні цивільні позивачі подали заяву про зменшення позовних вимог, де питання відшкодування матеріальної шкоди відсутнє з огляду на повне погашення стороною цивільного відповідача та його страховою компанією такої шкоди.

Що стосується моральної шкоди, то цивільні позивачі оцінили таку моральну шкоду на рівні 300 грн. щодо кожного, а саме ОСОБА_7 (дружина), ОСОБА_6 (дочка), ОСОБА_8 (дочка) та ОСОБА_9 (мати). Причому, з огляду на часткове відшкодування моральної шкоди ОСОБА_7 , остання зменшила свої вимоги до 150 227,29 грн.

За змістом ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Безперечно, цивільні позивачі є членами сім`ї та близьким родичами потерпілого ОСОБА_12 , а відтак їм завдана моральна шкода неправомірними діями обвинуваченого.

Однак, на переконання суду, моральна шкода у однаковому її розмірі щодо кожного з цивільних позивачів не може мати місця, так як глибина їх душевних страждань та вимушених життєвих змін є різною з огляду на їх вік, ступінь споріднення, спосіб життя тощо.

Оцінивши всі доводи сторін, суд вважає, що найбільша моральна шкода завдана дружині потерпілого ОСОБА_7 , який проживав з нею однією сім`єю та вони мали спільний побут. Крім того, вимушені життєві зміни, які настають у зв`язку із станом здоров`я потерпілого у більшій мірі торкаються саме його дружини, яка повинна його доглядати та опікуватися ним.

І хоча такі душевні страждання неможливо оцінити матеріальним виміром, проте суд вважає за необхідне встановити адекватну матеріальну сатисфакцію завданій моральній шкоді, яку суд визначає на рівні 250 тис. грн. А тому, з врахуванням вже сплаченої суми на відшкодування моральної шкоди, у розмірі 150 тис. грн., стягненню підлягає сума у розмірі 100 тис. грн.

Що стосується цивільних позивачів ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , то суд вважає, що вони зазнали менших душевних страждань і вимушених життєвих змін як їх мати ОСОБА_7 з огляду на наявність власного сімейного життя, їх молодий вік та спосіб життя. Проте, враховуючи ту обставину, що на момент ДТП ОСОБА_8 була у стані вагітності (8 місяць), то завдана їй моральна шкода є більшою за моральну шкоду завдану ОСОБА_6 .

А тому, суд визначає відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_6 на рівні 30 тис. грн., а на користь ОСОБА_8 на рівні 50 тис. грн.

Що стосується цивільного позивача ОСОБА_9 , яка є матір`ю потерпілого, то суд вважає, що її похилий вік (1940 р.н.), стан здоров`я та ступінь споріднення вказують на наявність вимушених життєвих змін та душевних страждань, які також підлягають відшкодуванню цивільним відповідачем і які суд визначає на рівні 30 тис. грн.

Таким чином, цивільні позови підлягають до часткового задоволення.

Речові докази по справі слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Арешт, накладений згідно з ухвалою слідчої судді Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 28.12.2018 - скасувати на підставі ч. 4 ст. 174 КПК України.

Процесуальні витрати у справі на проведення відповідних експертиз та судові витрати потерпілих на правову допомогу необхідно стягнути з обвинуваченого у відповідності до вимог ст. 124 КПК України.

Запобіжний захід не обирався і з огляду на обрану міру покарання його застосування не є доцільним.

Керуючись ст. ст. 366-368, 371, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки з покладенням на нього відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти вказаний орган про зміну місця проживання, роботи.

Цивільний позов ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 30 000,00 грн. як відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 100 000,00 грн. як відшкодування моральної шкоди та 2000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 50 000,00 грн. як відшкодування моральної шкоди та 2000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_9 30 000,00 грн. як відшкодування моральної шкоди та 2000,00 грн. витрат на правову допомогу.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з засудженого ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів для проведення інженерно-транспортних та транспортно-трасологічних експертиз в розмірі 14 887,50 грн.

Речові докази:

- автомобіль марки "ФХА №1 ГАЗ 3302" д.н.з. НОМЕР_1 повернути ОСОБА_4

- велосипед синього кольору без маркування повернути ОСОБА_12 ;

Арешт накладений ухвалою слідчої судді Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 28.12.2018 - скасувати

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Львівського апеляційного суду через Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок ухвалено в нарадчій кімнаті 15.04.2022.

Суддя ОСОБА_1