У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20.04.2022 Справа №607/4486/22

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі, в приміщенні зали судових засідань, скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на бездіяльність прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за правовою кваліфікацією, зазначеною у заяві про кримінальне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшла вказана скарга, та доповнення до вказаної скарги, в якій скаржники просять: визнати бездіяльність Головного управління Національної поліції в Тернопільській області (Тернопільського міського відділу поліції) протиправною, незаконною; зобов`язати Головне управління Національної поліції в Тернопільській області (Тернопільський міський відділ поліції) внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинені стосовно них кримінальні правопорушення, передбачені Кримінальним кодексом України в т.ч.: ст. 187 розбій, групою осіб, за попередньою змовою, з проникненням у житло, в умовах воєнного або надзвичайного стану; ст. 162 Порушення недоторканності житла, із застосуванням насильства; ст. 194 Умисне знищення або пошкодження майна; ст. 126 Побої і мордування, групою осіб, з метою залякування; ст. 125 Умисне легке тілесне ушкодження; ст. 146 Незаконне позбавлення волі або викрадення людини, організованою групою, з корисливих мотивів, за попередньою змовою осіб, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, що супроводжувалося заподіянням йому фізичних страждань, щодо двох чи більше осіб, спричинили тяжкі наслідки; ст.. 355 примушування до виконання чи невиконання цивільно-правових зобов`язань, поєднаних з насильством, нищенням майна, завдало великої шкоди, організованою групою, за попередньою змовою; ст. 314 Незаконне введення в організм наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів. Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Тернопільській області (Тернопільський міський відділ поліції) в якнайшвидше вжити відповідні заходи, надати направлення на судово-медичні експертизи, провести криміналістичні експертизи (поламані замки, двері, дверні вікна, поламані окуляри і т.д.).

В обґрунтування скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зазначили, що орієнтовно з 24.03.22 по 07.04.22 дотепер, відповідальні особи, Головне управління Національної поліції в Терн. обл. (Тернопільський міський відділ поліції) в т.ч. у свої поштові скриньки, на лінію «102», особисто працівнику Приймі в приміщенні Міської комунальної лікарні №3 по вул. Волинській в м. Тернопіль одержали від ОСОБА_3 , ОСОБА_4 заяви в порядку ст. 214 КПК на внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, початок досудових розслідувань.

В т.ч. від 29.03.22, а також раніше також від 24.03.2022 відповідач вчиняє бездіяльність, оскільки не вносить інформацію в Єдиний реєстр досудових розслідувань, не дає їм як потерпілим документ, що підтверджує прийняття і реєстрацію.

На думку скаржника подані ними повідомлення про злочини містять обставини, об`єктивні дані, посилання на докази та ін., які вказують на наявність ознак злочину, в тому числі наявні посилання на дані зафіксовані на лінію «102» в т.ч. щодо розбійних нападів 24.03.22, 28.03.22 (з проникненням у житло, поламані замки, двері, дверні вікна, поламані окуляри і т.д.), на судових засіданнях (в т.ч. щодо незаконних ін`єкцій без згоди та необхідності і т.д.), примушування до виконання чи невиконання цивільно-правових відносин та зобов`язань (незаконні блокування номерів телефонів можливості здійснювати безперешкодно дзвінки і т.д.), тощо.

Просять звернути увагу, що розбійні напади неодноразові 24.03.22, 28.03.22 (з проникненням у житло), 30.03.22, також були раніше до 24.03.2022. Вказаючи також про переслідуванні, неможливість безперешкодно переміщатись територією України, ловлять за двері у житло, не даючи їх закрити, відтягують від житла на 1 поверх аж надвір, нишпорять у житлі, нищать майно і т.д.

Скаржники ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у судовому засіданні заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області будучи належно повідомлені про час і місце розгляду справи, до залу суду не прибув, подали інформацію, що повідомлення від ОСОБА_3 , які надійшли 24.03.2022, 24.03.2022, 28.03.2022, 28.03.2022, 31.03.2022, 31.03.2022 та від ОСОБА_4 , які надійшли 28.03.2022, 31.03.2022 були прийняті та зареєстровані в інформаційно-телекомунікаційні системі «Інформаційний портал Національної поліції України».

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги, тому слідчий суддя вважає за можливе розглянути справу у його відсутність.

Заслухавши пояснення скаржників, дослідивши зміст скарги та додані до неї документи, а також документи, надані для огляду у судовому засіданні, слідчий суддя дійшов висновку, що у скарзі слід відмовити з таких підстав.

Слідчий суддя зазначає, що на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань врегульовано Положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення (затверджене наказом Генеральної прокуратури України від 30.06.2020 № 298). Згідно з п. 1 глави 2 розділу I цього Положення до Реєстру вносяться зокрема відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела, попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що узгоджується з вимогами пунктів 4, 5 ч. 5 ст. 214 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого Кримінальним кодексом України.

У пункті 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою ОСОБА_5 від 17 червня 2020 року зазначено, що встановлений законодавцем обсяг судового захисту стосовно оцінки бездіяльності уповноважених державних органів має забезпечити ефективність судового контролю, який має бути забезпечено під час розгляду відповідних питань хоча б у двох судових інстанціях: законодавець має запровадити такий обсяг судового контролю за бездіяльністю слідчого чи прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Реєстру після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, що дозволяв би здійснити ефективний судовий контроль щодо відповідних питань та за наявності підстав надати особі можливість ініціювати початок кримінального провадження, а отже, надати їй реальний доступ до судового захисту.

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 16 травня 2019 року (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) наголосив, якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин.

Також, Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 30 вересня 2021 року (справа № 556/450/18, провадження № 51-4229км20) вказав, що підставою початку досудового розслідування не є будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Отже, для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань заявник у повідомленні про кримінальне правопорушення має зазначити конкретні, відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому полягало, які особи, причетні до його скоєння тощо). Такі обставини можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення кримінального правопорушення, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами Єдиного реєстру досудових розслідувань такого діяння саме як кримінального правопорушення (кваліфікації за статтею, частиною статті Кримінального кодексу України).

Якщо ж зі змісту повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу або в силу його занадто абстрактного характеру неможливо встановити ні попередню кваліфікацію кримінального правопорушення, ні предмет, межі та напрямок досудового розслідування, яке ініціюється заявником, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР.

У ході судового розгляду скарги встановлено, що скаржники 28.03.2022, 29.03.2022, 30.03.2022, 31.03.2022, 04.04-07.04.2022 зверталися до поліції із заявою про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтями 187, 162, 194, 126, 125, 146, 314 КК України.

За результатами розгляду їх заяв не внесено відомості про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтями 187, 162, 194, 126, 125, 146, 314 КК України.

З огляду на викладене та те, що підстав для початку досудового розслідування не вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та відповідно для зобов`язання слідчого, дізнавача, прокурора внести інформацію про кримінальні правопорушення за заявою від 28.03.2022, 29.03.2022, 30.03.2022, 31.03.2022, 04.04-07.04.2022, у в повному обсязі, так як заявниками у заяві про вчинення кримінального правопорушення не наведено достатньо доводів та фактів для того, щоб розпочати кримінальне провадження, адже досудове розслідування розпочинається саме на підставі фактів, які свідчать про вчинення кримінального правопорушення, і не може слугувати механізмом для безпідставного переслідування особи у разі наявних в нього суб`єктивних припущеннях про їх злочинні дії.

А отже, наявні в матеріалах скарги відомості про вчинення кримінального правопорушення, не підлягають внесенню до ЄРДР уповноваженими особами поліції, а тому у задоволенні скарги слід відмовити.

Також, слідчий суддя зазначає, що правове регулювання механізму кримінально-процесуальної діяльності не повинно давати можливість окремим особам зловживати своїми правами та використовувати його з метою, що суперечить суспільним потребам, зокрема, перевантажувати правоохоронну та судову систему держави численними повідомленнями, які завідомо не містять відомостей саме про кримінальне правопорушення, задля досягнення власних інтересів та виконання нею невластивих їй функцій.

При цьому запобіжниками таких дій, зокрема, є: встановлення кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві повідомлення про кримінальні правопорушення (стаття 383 КК) та фільтр повідомлень про кримінальні правопорушення, що підлягають внесенню до ЄРДР, встановлений нормами самого КПК.

Крім цього, слідчий суддя, вважає за необхідне надати аналіз діям скаржників щодо наявності в них ознак зловживання процесуальними правами.

Норми КПК не врегульовують порядок реагування на можливі зловживання процесуальними правами учасниками кримінального провадження.

Однак, за частиною 6 статті 9 КПК, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною 1 статті 7 цього кодексу. Також, за частиною 5 статті 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство застосовується із урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).

Під зловживанням правом в теорії права класично розуміють дії: 1) переважним мотивом яких є заподіяння шкоди; 2) здійснення яких є абсолютно нераціональним з огляду на відсутність будь-якого законного інтересу у здійсненні права, або ж його здійснення завдає шкоди іншому; 3) право реалізується з ціллю, відмінною від тієї, для якої воно існує.

Заборона зловживання процесуальними правами є загальноправовим принципом і поширюється на всі галузі права (ухвала Верховного Суду від 30.05.2018 в справі N 676/7346/15-к).

Використання цього інституту також наявне в практиці Конституційного Суду України (КСУ), який вказав, що повторне звернення до тієї самої особи з клопотанням щодо перевірки того самого положення закону України на відповідність тим самим положенням Конституції України, свідчить про зловживання правом на подання конституційної скарги (ухвала Першої колегії суддів Першого сенату КСУ від 09.07.2018 року N 213-1 (І)/2018).

Також, за частиною 2 статті 1 КПК, кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Відтак слідчий суддя зауважує, що інші процесуальні закони України містять чіткі норми щодо запобігання зловживанню процесуальними правами.

Так, статтями 44 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПКУ), 43 Господарського процесуального кодексу України (ГПКУ) та 45 Кодексу адміністративного судочинства України (КАСУ) під загальною назвою "Неприпустимість зловживання процесуальними правами" передбачено ідентичні норми, за якими учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі. Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Частинами 2-4 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка регулює діяльність ЄСПЛ, визначено, що суд не розглядає жодної індивідуальної заяви, поданої згідно зі статтею 34, якщо вона: a) є анонімною; або b) за своєю суттю є ідентичною до заяви, що вже була розглянута Судом чи була подана на розгляд до іншого міжнародного органу розслідування чи врегулювання, і якщо вона не містить нових фактів у справі. Суд оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає: a) що ця заява несумісна з положеннями Конвенції або протоколів до неї, явно необґрунтована або є зловживанням правом на подання заяви; або b) що заявник не зазнав суттєвої шкоди, якщо тільки повага до прав людини, гарантованих Конвенцією і протоколами до неї, не вимагає розгляду заяви по суті, а також за умови, що на цій підставі не може бути відхилена жодна справа, яку національний суд не розглянув належним чином. Суд відхиляє будь-яку заяву, яку він вважає неприйнятною згідно з цією статтею. Він може зробити це на будь-якій стадії провадження у справі.

Визначаючи певну особу, що вона зловживає процесуальними правами, необхідно встановити систематичність її дій, тобто повторюваність, постійність таких дій та факт того, що особа вважає порушення судових проваджень звичайною річчю, сприймає таку поведінку як належне; довести цілеспрямованість цих дій, що полягають у рішучості такої особи, її наполегливості, впертості в діях, а також відсутність "розумних підстав" для відповідної процесуальної поведінки, що має місце тоді, коли провадження є безперспективним, проте все одно порушується, зокрема із неналежною метою.

Про зловживає процесуальними правами з боку скаржників свідчить їх систематичне, за вкрай незначний інтервал часу повторне порушення судових проваджень за аналогічними скаргами та участь у цих судових провадженнях у зв`язку з заявами, аналогічними до заяв, які він подавав раніше з метою домогтися нового розгляду питання, що уже було розглянуто.

Також суд зазначає, що КПК не передбачає багаторазове (повторне) внесення до ЄРДР відомостей про одне й те ж саме кримінальне правопорушення, як і не регламентується повноваження слідчого судді у ситуації багаторазового (повторного) оскарження особою бездіяльності уповноважених суб`єктів щодо невнесення відомостей до ЄРДР за різними по даті подання, але подібними за змістом заявами про одне й те саме кримінальне правопорушення, які вже були предметом судового контролю.

Ознаками зловживання процесуальними правами є: недобросовісність; нечесність; відсутність відкритості поведінки; відсутність поваги до інтересів іншої сторони або відповідних правовідносин.

Таким чином, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається. Неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією з основних засад судочинства.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що скаржниками ОСОБА_3 , ОСОБА_4 подано декілька скарг на бездіяльність прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за правовою кваліфікацією в яких висловлено аналогічні вимоги, зокрема справи 607/4484/22, 607/4486/22, 607/4488/22, 607/4492/22, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями, а тому суд приходить до висновку, що скаржники допустив зловживання процесуальним правом при зверненні з скаргами до суду, що суперечить завданню судочинства, що є підставою для відмови у задоволенні скарги

При цьому, скаржники подали скаргу, яка є аналогічного змісту із скаргами по справах 607/4484/22, 607/4488/22, 607/4492/22, та подали документи більш як на сто сторінок в електронному вигляді, які судом були роздруковані за рахунок Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2,3, 38, 40-1, 110,303-307, 284, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні скарги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на бездіяльність прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за правовою кваліфікацією, зазначеною у заяві про кримінальне правопорушення відмовити.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Повний текст ухвали слідчого судді оголошений 21 квітня 2022 року о 16 год. 30 хв.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1