Справа №591/6600/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/626/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
Іменем України

13 травня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 591/6600/21 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Зарічного районного суду м. Сум від 17.11.2021 про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

установила:

В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, оскільки наведені ризики є не обґрунтованими, обвинувачений своєю процесуальною поведінкою сприяє досудовому розслідуванню та виконує всі покладені на нього обов`язки, до адміністративної та кримінальної відповідальності раніше не притягувався, має позитивні характеристики за місцем роботи і за місцем проживання, має постійне місце проживання разом матір`ю та її сестрою, які є непрацездатними в силу похилого інвалідами та потребують постійного догляду і допомоги.

У провадженні Зарічного районного суду м. Суми знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК, у якому прокурором подано клопотання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою у зв`язку з наявними ризиками, передбаченими п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 17.11.2021 ОСОБА_7 продовжений строк тримання під вартою до 15.01.2022 включно. Розмір застави не визначений з огляду на положення п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України.

Приймаючи до уваги те, що сторони в судове засідання не з`явились, будь-яких клопотань про розгляд апеляційної скарги за їх участю до апеляційного суду не надходили, а від прокурора ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 надійшли письмові клопотання про апеляційний розгляд кримінального провадження у їх відсутність, то колегія суддів вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд без участі сторін кримінального провадження, що не протирічить вимогам кримінального процесуального закону (ч. 4 ст. 107, ч. 4 ст. 405, ч. 4 ст. 422-1 КПК).

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті, тобто: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Відповідно ч. 2 і 3 ст. 331 КПК, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою продовжує дію запобіжного заходу на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Ухваливши рішення щодо продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції цілком обґрунтовано дійшов такого висновку і при вирішенні зазначеного питання у повній мірі дотримався вимог ст. 176, 177, 183, 194, 197, 199 і 331 КПК, а саме з`ясував і дослідив всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість продовження особі строку тримання під вартою, у тому числі й те, що судове провадження не завершене до спливу строку тримання під вартою обвинуваченого та наявність обставин про те, що заявлені ризики не зменшилися, та які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали.

Зокрема, ОСОБА_7 є обвинуваченим у кримінальному провадженні і обґрунтованість цього обвинувачення може бути вирішена виключно при ухваленні судом першої інстанції вироку або іншого судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження, а тому колегія суддів не уповноважена давати оцінку доказам як сторони обвинувачення, так і сторони захисту, вирішувати наперед питання про винуватість або невинуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому діяння і може з`ясовувати та досліджувати обставини тільки щодо наявності передбачених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків та необхідності і доцільності тримання під вартою обвинуваченого для їх запобігання на час судового розгляду.

Колегія суддів вважає, що обвинувачений може переховуватись від суду і цей ризик на час апеляційного розгляду не зменшився, зважаючи на тяжкість майбутнього покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, характер та ступінь суспільної небезпечності цього кримінального правопорушення, конкретні обставини провадження та дані про особу обвинуваченої.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування (рішення ЄСПЛ у справі «Бекчиєв проти Молдови», §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти (рішення у справах «Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини»). При цьому тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії», № 33977/96, від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Беручи до уваги зазначене, колегія суддів вважає, що ризик переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, не зменшився і є актуальним й на теперішній час. При цьому колегія суддів ураховує і той факт, що у країні в зв`язку з військовою агресією з боку рф оголошено воєнний стан і відбуваються бойові дії.

Згідно з ч. 4 ст. 95 КПК суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового розгляду, або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, а тому ризик впливу на потерпілу та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від зазначених осіб та дослідження їх судом безпосередньо в судовому засіданні, тому при встановленні ризику впливу на потерпілу, свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими і свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту відповідних осіб в судовому засіданні.

Про ризик вчинення нових кримінальних правопорушень об`єктивно свідчить те, що ОСОБА_7 ніде не працює, не має постійного джерела доходів і засобів до існування, підозрюється у вчиненні корисливого особливо тяжкого кримінального правопорушення, має залежність від азартних ігор.

Згідно положень ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також судової практики ЄСПЛ, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою; суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не забезпечить запобігання встановленим судом першої інстанції ризикам, що є виправданим та необхідним елементом і визначає потребу в триманні обвинуваченого під вартою. При цьому, вирішуючи питання про ув`язнення ОСОБА_7 , колегія суддів враховує і наявність об`єктивної потреби у цьому, зважуючи на всі обставини, що свідчать «за» і «проти» наявності справжнього публічного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи.

Щодо розумності строку тримання під вартою, то колегія суддів враховує рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України» (Kharchenko v. Ukraine), заява № 40107/02), де Суд зазначив, що «розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно. Вона має оцінюватись в конкретному випадку залежності від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, привалює над принципом поваги до свободи особистості».

Колегія суддів також не може погодитися з доводами апеляційної скарги сторони захисту про відсутність з боку суду аналізу матеріалів кримінального провадження, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і наявним доказам.

З аналогічних підстав колегія суддів не може прийняти до уваги і доводи апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків.

Ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_7 до адміністративної та кримінальної відповідальності раніше не притягувався, має позитивні характеристики за місцем роботи і проживання, має постійне місце проживання з матір`ю та її сестрою, які є непрацездатними в силу похилого віку, інвалідами та потребують постійного догляду і допомоги, хоча і мають місце, але не є тими безумовними і беззаперечними підставами, що унеможливлюють тримання обвинуваченої особи під вартою, і повинні враховуватись разом з іншими фактичними обставинами кримінального провадження та вимогами кримінального процесуального закону, які регламентують продовження запобіжного заходу, у їх сукупності.

Колегією суддів не встановлено істотних порушень положень КПК при розгляді судом питання про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали (п. 3 ч. 1 ст. 409 і ч. 2 ст. 412 КПК).

Зважаючи на наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, обсяг і характер пред`явленого обвинувачення, необхідність забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до кожного учасника судового провадження була застосована належна правова процедура, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 і 422-1 КПК України,

постановила:

Ухвалу Зарічного районного суду м. Сум від 17.11.2021 відносно ОСОБА_10 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4