УХВАЛА

17 лютого 2022 рокум. Рівне

Колегія суддів Рівненського міського суду Рівненської області в складі :

головуючої судді ОСОБА_1 ,

судді ОСОБА_2 ,

судді ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 27, п. 11 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В судовому засіданні прокурор заявив письмове клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання обґрунтовує тим, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, а тому є всі підстави вважати, що перебуваючи під дією більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, він буде ухилятись від явки до суду та може перешкоджати встановленню істини у справі.

Крім того, зазначив, що необхідно враховувати прецедентну практику Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ), який у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

При цьому прокурор просив врахувати те, що ОСОБА_9 , будучи представником громадських організацій, може намагатись здійснювати тиск на свідків та потерпілого, що відповідно підтверджується участю у судових засіданнях представників таких організацій, що сторона обвинувачення розцінює як тиск у тому числі на потерпілого.

Зазначене свідчить про наявність ризику, передбаченого п. З ч. 1 ст. 177 КПК України, який виражається в тому, що обвинувачений ОСОБА_9 може незаконно впливати на свідків, потерпілого у тому числі через невстановлених осіб у яких обвинувачений придбав бойові припаси, які в подальшому передав ОСОБА_10 для здійснення вбивства ОСОБА_6 .

Крім того, мотивом злочинної діяльності ОСОБА_9 , спрямованої на вбивство ОСОБА_6 , було отримання доходів з бізнес-інтересів щодо вирубки лісу та добування бурштину на території Рівненської області, ліквідацію усіх конкурентів, які контролюють вказаний бізнес, а тому є достатні підстави вважати, що ОСОБА_9 буде намагатися продовжити злочинну діяльність з метою виконання своїх зобов`язань перед особами, які також планували увійти до вказаного бізнесу разом з ним.

Вказане свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, який виражається в тому, що обвинувачений ОСОБА_9 може вчинити інші кримінальні правопорушення.

Враховуючи характер злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_9 та суворість покарання, у разі визнання його винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. З ст. 27, п. 11 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, наявні всі підстави вважати, що обвинувачений може залишити місце свого постійного проживання та виїхати з території України, де буде переховуватись від суду, незаконними засобами через залякування впливати на свідків у кримінальному провадженні, які володіють інформацією щодо обставин вчинення ним зазначених злочинів та потерпілого, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжуватиме вчиняти злочини проти громадської безпеки та може вчинити інші злочини, з метою запобігання вказаним ризикам об`єктивно необхідним є продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Заявлені ризики не зменшилися у зв`язку з тим, що існує ризик того, що обвинувачений ОСОБА_9 вчинивши особливо тяжкий злочин, може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальні правопорушення, у яких обвинувачується.

Враховуючи вищезазначені ризики, продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строку тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, у тому числі, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».

Просить клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 задовільнити.

Захисник ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 заперечила проти задоволення клопотання прокурора та подала письмове клопотання про відмову у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрання обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. В клопотанні вказує, що стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_9 згідно медичних обстежень у ОСОБА_9 підтверджено діагнози щодо яких раніше надавалась медична документація щодо хвороби Бехтєрєва, в тому числі щодо хвороби очей (ленсопотія обох очей), в зв`язку чим обвинувачений потребує лікування та направлення на МСЕК. Раніше, згідно долучених епікризів за періоди лікування ОСОБА_9 (з 10.12.19-20.12.19 p.p., з 09.04.19-19.04.19, з 20.12.2018 -03.01.2019 p.p., з 26.06.18 - 09.07.18 p., вбачається факт наявності у ОСОБА_9 таких діагнозів як : Анкілозуючий спондилоартрит (ХВОРОБА БЕХТЕРЕВА).

Згідно епікризу від 26.06.18 p.- 09.07.18 р. встановлено діагноз рецидивуючий фібрознопластичний іридоцикліт в стадії загострення. Супутній. Ленсопатія обох очей. Анкілозуючий спондилоартрит центральна форма. Уреоплазмоз. При цьому, в останньому епікризі за період лікування з 10.12.2019 р. по 20.12.2019 рік чітко вказано, що у зв`язку із наявністю стійких ознак втрати працездатності рекомендовано направити у МСЕК за місцем проживання, для отримання інвалідності. Також, з урахуванням хронічної хвороби обох очей, ОСОБА_9 потребує постійного їхнього лікування та медичного огляду.

Просить суд обрати домашній арешт щодо обвинуваченого ОСОБА_9 , адже даний запобіжний захід на її думку є достатнім для ОСОБА_9 , з урахуванням наявних епікризів з відомостями щодо його стану здоров`я та з урахуванням позитивних характеристик, офіційного місця роботи, наявних нагород, тісних соціальних зв`язків, утриманців та інших вищевикладених обставин щодо особи ОСОБА_9 . Відповідно до ч. 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Обвинувачений не був доставлений конвоєм до залу судового засідання через незадовільний стан здоров"я. Направив на адресу суду заяву про розгляд клопотання прокурора без його участі.

Потерпілий ОСОБА_6 та його представник клопотання прокурора підтримали та просять продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою ще на 60 днів.

Заслухавши прокурора, обвинуваченого та його захисників, думку потерпілого та його представника, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини зазначені у ч. 1 ст. 178 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачене основне покарання у виді позбавлення волі на строк понад десять років.

При розгляді даного клопотання суд враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_9 , вагомість наявних доказів вчинення ним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, вік, стан здоров`я.Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини "Тейс проти Румунії", автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Суд вважає, що з моменту обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 та до моменту вирішення вказаного клопотання не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід, а наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не змінилися.

Зважаючи на те, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, а тому, з метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого під час судового розгляду, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора необхідно задовольнити та продовжити щодо ОСОБА_9 застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Даних, які б вказували на неможливість застосування до нього вказаного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.176-178,183, 331КПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 відмовити.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 задовольнити.

Продовжити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , громадянину України , раніше не судимому, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушеннь, ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 27, п. 11 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 (шістдесят) днів, тобто з 17 лютого 2022 року по 17 квітня 2022 року.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому та направити ДУ «Рівненський слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд Рівненської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3