Провадження № 1-кс/686/7939/22
07 вересня 2022 року м. Хмельницький
За таких обставин, з метою забезпечення збереження речових доказів (відповідні корпоративні права були постановою слідчого визнанні речовими доказами у кримінальному провадженні), забезпечення можливої спеціальної конфіскації вказаного майна, або його конфіскації як виду можливого покарання, просив накласти арешт на таке майно.
В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, наполягав на його задоволенні з підстав, зазначених у мотивувальній частині клопотання.
Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши долучені до клопотання матеріали кримінального провадження, прохожу до наступних висновків.
Досудове розслідування у даному провадженні здійснюється за фактом можливого ухилення службовими особами ДП «Старокостянтинівський молочний завод» в період 2018-2020 роки від сплати податку на додатну вартість у особливо великих розмірах, шляхом документального відображення фінансового-господарських операцій із придбання товарів (кукурудзи, ячменя, пшениці, соняшникової олії, молока коров`ячого, шроту соняшникова) які фактично не відбувалися.
Згідно наявних матерів встановлено, що власником ДП «Стакостянтинівський молочний завод» є ПАТ «Компанія з управління активами «Довіра-Кепітал», кінцевими власниками якої є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (відсоток частки у статутному капіталі яких становить по 50% кожному відповідно).
Постановою ст. слідчого в ОВС СВ УСБ України в Хмельницькій області ОСОБА_6 від 31.08.2022 року корпоративні права у вигляді 50% статутного капіталу ДП «Старокостянтинівський молочний завод», які належать ОСОБА_4 визнанні речовими доказами у даному кримінальному провадженні.
Надаючи оцінку обґрунтованості поданого клопотання слідчий суддя зазначає наступне.
Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із таких заходів є арешт майна (ч. 1 ст. 131, п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч. 2 ст. 170 КПК України).
Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь - якої фізичної чи юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 98 КПК України).
У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором. У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Звертаючись з даним клопотанням прокурор, обґрунтовуючи необхідність накладення арешту на спірне майно, зокрема послався на те, що воно є речовим доказом у кримінальному провадженні та відповідно існує необхідність у його збереженні та запобіганню відчуженню, перетворенню тощо.
З цього приводу слідчий суддя зазначає, що хоча і відповідне майно і визнано постановою слідчого речовим доказом у даному провадженні, проте, зважаючи на обставини за яким здійснюється досудове розслідування (ухилення від сплати податків), у поданих матеріалах відсутні жодні об`єктивні дані, які б давали підстави вважати, що таке майно відповідає хоча б одному із критеріїв речового доказу, передбаченого ст.98 КПК України. Із долучених до клопотання матеріалів не вбачається, що спірне майно є матеріальним об`єктом, яке було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, могло зберегти на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Стосовно посилань у клопотанні на необхідність у накладенні арешту на спірне майно з метою збереження його для забезпечення можливої спеціальної конфіскації чи конфіскації, як виду покарання слідчий суддя зазначає, що приписами статей 170, 171 КПК України визначено спеціальний суб`єктний склад осіб, майно яких може бути заарештоване в рамках кримінального провадження у таких випадках, а саме: підозрюваний, обвинувачений, засуджений або третя особа за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України (у випадку забезпечення можливої спеціальної конфіскації); підозрюваний, обвинувачений, засуджений або юридична особа, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна (у випадку забезпечення можливої конфіскації майна як виду кримінального покарання).
З матеріалів провадження встановлено, що жодній особі, в тому числі ОСОБА_4 , у даному провадженні на момент розгляду поданого клопотання підозру не повідомлено та відповідно стосовно юридичної особи кримінальне провадження не здійснюється.
За таких обставин підстав для накладення арешту з підстав забезпечення можливої спеціальної конфіскації спірного майна чи конфіскації спірного майна як виду покарання не має.
Фактично єдиною підставою для накладення арешту на спірне майно, як це вбачається із мотивувальної частини поданого клопотання та наданих в судовому засіданні пояснень прокурора, є встановлення факту того, що таке майно належить громадянину російської федерації та існують підстави вважати, що доходи від такого майна будуть направлені до бюджету російської федерації, а діяльність самого ДП «Старокостянтинівський молочний завод» буде пов`язана із підприємствами резидентами країни-агресора.
Стосовно таких доводів слідчий суддя зазначає, що з матеріалів провадження встановлено, що ОСОБА_4 є не лише громадянином російської федерації, а і громадянином Сполученого Королівства Великої Британії і Північної Ірландії. Жодних доказів того, що останній свої доходи від наявних у нього корпоративних прав у вигляді 50% статутного капіталу ДП «Старокостянтинівський молочний завод» спрямовував до бюджету російської федерації матеріали клопотання не містять, як і не містять такі матеріали доказів співпраці ДП «Старокостянтинівський молочний завод» з підприємствами резидентами російської федерації. Натомість згідно наявної відповіді з ГУ ДПС у Хмельницькій області від 18.08.2022 року за період з 01.04.2017 року по 30.09.2019 року не встановлено здійснення експортних операцій на адресу резидентів російської федерації та Республіки Беларусь. Лише у 2017 році ДП «Старокостянтинівським молочним заводом» було проведено попередню лплату в сумі 25 900 рос рублів (11 987,30 грн.) на рахунок ФГБНУ «ФНЦ пищевих систем им. В.М. Горбатова» за надання послуг по програмах додаткового професійного навчання.
Крім того, зважаючи на обставини, за якими здійснюється досудове розслідування, у даному випадку, дії іноземної фізичної особи, які створюють реальні та/або потенційні загрози національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України, сприяють терористичній діяльності та/або порушують права і свободи людини і громадянина, інтереси суспільства та держави, призводять до окупації території, експропріації чи обмеження права власності, завдання майнових втрат, створення перешкод для сталого економічного розвитку, повноцінного здійснення громадянами України належних їм прав і свобод є підставами для вирішення застосування санкції у порядку визначеному ЗУ «Про санкції», а не в порядку КПК України, як заходу забезпечення кримінального провадження.
Таким чином прокурором не доведено необхідність застосування у даному кримінальному провадженні відповідного арешту на спірне майно, як заходу забезпечення кримінального провадження.
Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Керуючись ст.ст.100, 172, 173 КПК України, слідчий суддя -
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Хмельницького

міськрайонного суду ОСОБА_1