Справа № 442/6388/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/640/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 жовтня 2022 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 захисника обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 червня 2022 року щодо ОСОБА_7 ,-

з участю прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_6

встановила:

ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 червня 2022 року задоволено клопотання прокурора.

Застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дрогобича, Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина Російської Федерації, який вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст. 115 КК України, примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Продовжено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, а саме: до КНП ЛОР «Львівська обласна психіатрична лікарня», що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Кульпарківська, 95, до вступу ухвали в законну силу.

Вирішено питання з судовими витратами та речовими доказами.

Стягнуто з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_9 та ОСОБА_10 12840 грн. матеріальної шкоди та по 1 000 000 грн. моральної шкоди.
Відповідно до ухвали, судом визнано доведеним, що ОСОБА_7 08 березня 2021 року о 15 год 09 хв знаходячись навпроти ресторану «Океан», що розташований на вул. Пилипа Орлика, 18 в м.Дрогобич Львівської області, сів на переднє пасажирське сидіння у автомобіль-таксі марки «Peugeot Expert», реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору, 2001 року випуску, під керуванням ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В подальшому надаючи послуги таксі, ОСОБА_11 , за бажанням ОСОБА_7 , привіз його на зазначеному автомобілі на кладовище, що розташоване по вул.22-Січня у м.Дрогобич Львівської області.
Близько 15 год 15 хв 08.03.2021 ОСОБА_7 , знаходячись у вказаному автомобілі на території кладовища разом з потерпілим ОСОБА_11 , наніс останньому лезом ножа численні удари в ділянку життєво-важливих органів-голови та шиї, заподіявши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді колото-різаних ран голови та шиї з ушкодженням кровоносних судин, внаслідок чого ОСОБА_11 помер на місці події.
Таким чином, ОСОБА_7 вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, а саме вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
На дану ухвалу адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить змінити ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27.06.2022 року про застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру в частині зміни правової кваліфікації діяння ОСОБА_7 з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України та в частині задоволення цивільного позову потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про стягнення з ОСОБА_7 . 200000 моральної шкоди в їх користь, зменшивши розмір стягнутої моральної шкоди з ОСОБА_7 виходячи із засад розумності, виваженості, справедливості.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що не погоджується з правовою кваліфікації діяння ОСОБА_12 , вважає її невірною, і просить суд у відповідності до ч.3 ст.337 КПК України змінити правову кваліфікацію дій ОСОБА_7 з ч.1 ст.115 КК України на ст.118 КК України
На думку апелянта, усі ті докази на які суд першої інстанції посилається на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчинені суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, які досліджувалися у ході судового розгляду та які перераховані в ухвалі суду від 27.06.2022 року, за винятком допиту в судовому засіданні ОСОБА_12 та даних протоколу проведення слідчого експерименту за участі підозрюваного ОСОБА_7 на думку захисту, свідчать про вчинення ОСОБА_7 діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ст. 118 КК України умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони, але жодним чином не свідчать і не підтверджують про причетність ОСОБА_7 до вчинення діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.1 ст.115 КК України. Адже вбивство ОСОБА_11 здійснилося за обставин, коли реального суспільно небезпечного посягання з боку потерпілого ОСОБА_11 не було, і ОСОБА_7 неправильно оцінюючи дії ОСОБА_11 , лише помилково припускав наявність такого посягання, бо обстановка, що склалася, давала ОСОБА_7 підстави вважати, що мало місце реального посягання з боку потерпілого ОСОБА_11 і він не усвідомлював і не міг усвідомити помилковість свого припущення про небезпеку зі сторони потерпілого. За таких обставин умисне вбивство підлягає кваліфікації за ст.118 КК України у разі його вчинення при перевищенні меж захисту в обстановці уявної оборони.
Крім того, вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди визначений судом першої інстанції в ухвалі від 27.06.2022 року в користь потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 по 1 000 000 гривень кожній, є явно завищеним та непомірним для ОСОБА_7 , а тому просить зменшити розмір цієї моральної шкоди, стягнутої з ОСОБА_7 , поскільки із тексту оскаржуваної ухвали вбачається,що суд не врахував майновий та сімейний стан ОСОБА_7 , його стан здоров`я та реальну можливість відшкодування ним шкоди. Не було взято судом до уваги те, ОСОБА_7 , 1961 року народження, досяг пенсійного віку, проте пенсію не отримує, будь-яких засобів для існування не має, сам утримується за рахунок родичів, має незадовільний стан здоров`я, страждає хронічним психічним захворюванням у формі хронічного маячного розладу та являється громадянином іншої держави.
Вважає, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції поставлено ОСОБА_7 в скрутне матеріальне становище й позбавлено засобів для існування. На думку захисту, присуджуючи розмір відшкодування, суд першої інстанції не врахував наведені вище обставини й визначив компенсацію, яка являється надмірною для ОСОБА_12 .
Заслухавши доповідь судді, виступ захисника ОСОБА_6 на підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_8 про безпідставність такої та залишення ухвали суду без зміни, обговоривши наведені доводи та вивчивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково.
Відповідно до положень ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Колегія суддів вважає, що при винесенні ухвали стосовно ОСОБА_7 , суд першої інстанції вимог цього закону дотримався.
Так висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.115 КК України, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.
Доводи апеляційної скарги сторони захисту про невідповідність висновку суду фактичним обставинам справи, щодо саме умисного вбивства потерпілого, є безпідставними.
ОСОБА_7 в суді першої інстанції зазначив, що свою вину у вчиненні інкримінованого йому суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України визнає в частині події злочину, однак не погоджується з кваліфікацією сторони обвинувачення, так як діяв не з метою помсти, а з метою самозахисту. Вважає, що потерпілий винен у смерті його брата, яка сталась у 2018 році. Зимою 2021 року приїхав з м.Москва, де проживає у м.Дрогобич, провідати матір. Мати розповіла йому про обставини смерті брата і повідомила, що в цьому винен чоловік по кличці « ОСОБА_13 ». В подальшому дізнався, що ОСОБА_14 » є таксист на ім`я ОСОБА_15 . 08.03.2021 він вирішив з`їздити на кладовище на могилу брата. Біля кафе «Океан» підсів у таксі до потерпілого. По дорозі сказав, що він є братом ОСОБА_16 , якого він позбавив життя, продаючи йому горілку і чи він пізнає його. Це розлютило ОСОБА_11 , і він хотів нанести йому удар ножем. З метою самозахисту він першим наніс удар потерпілому ножем в шию. Через шоковий стан всіх подальших подій не пригадує. Просив врахувати його співпрацю зі слідством, зокрема, добровільне зізнання у вчиненому. Вказав, що психічною хворобою не страждає, а тому просив обрати йому покарання за скоєне.
У сукупності з іншими зібраними у кримінальному провадженні доказами, які суд першої інстанції належно оцінив, ґрунтуючись на повному та всебічному розгляді всіх обставин справи, ці показання обвинуваченого ОСОБА_7 правильно по суті визнано судом першої інстанції такими, що суперечать фактичним обставинам справи.
Так, вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні суду першої інстанції доказів, яким суд дав належну оцінку й навів в ухвалі, а саме:
- показаннями потерпілої ОСОБА_9 , яка суду показала, що 08.03.2021 близько 16.00 год. її чоловік ОСОБА_11 вийшов з квартири АДРЕСА_2 та не повернувся. Вона до нього неодноразово телефонувала, однак він не відповідав. З цього питання звернулась до працівників поліції. Цивільний позов підтримує в повному обсязі;
- аналогічними показаннями потерпілої ОСОБА_10 ;
Крім вищенаведених показів потерпілих, вина ОСОБА_7 у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, також підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме:
- заявою ОСОБА_9 від 09.03.2021 про розшук її чоловіка ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який 08.03.2021 близько 16.00 год. вийшов з квартири та не повернувся;
- рапортом старшого інспектора-чергового Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області про надходження заяви ОСОБА_9 про зникнення її чоловіка;
- даними протоколу огляду місця події від 10.03.2021, в ході чого виявлено покинутий автомобіль потерпілого марки «Peugeot Expert» на території міського кладовища,
- даними протоколу обшуку автомобіля марки «Peugeot Expert» від 10.03.2021, в ході якого виявлено труп ОСОБА_11 з численними множинними ранами в області голови та шиї, сліди крові, речові докази;
- відеозаписами з камер відеоспостереження за період 08.03.2021, на яких зафіксовано та повністю відтворено маршрут пересування ОСОБА_7 як до моменту вчинення злочину так і його повернення в напрямку дому з міського кладовища,
- даними висновку судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_11 №89 від 01.04.2021, в ході якої виявлено тілесні ушкодження: два колото-різані поранення шиї справа та зліва з ушкодженнями по ходу раневого каналу м`яких тканин, м`язів та кровоносних судин, чотири колото-різані рани голови з локалізацією в потиличній ділянці ліворуч, в лівій передвушній та лівій завушній ділянках, три поверхневі різані рани на правій долоні, дві поверхневі різані рани в ділянках третього та четвертого пальця правої китиці, п`ять поверхневих різаних ран на лівій долоні та в ділянці першого пальця лівої китиці; смерть ОСОБА_11 наступила внаслідок колото-різаних поранень шиї, голови, різаних ран китиць, з ушкодженням м`язів шиї та кровоносних судин, що призвело до гострої крововтрати;
- даними протоколу огляду місця події позаду буд. АДРЕСА_3 , в результаті чого виявлено та вилучено куртку, яку викинув ОСОБА_7 з вікна свого помешкання, на якій встановлено сліди крові потерпілого ОСОБА_11 ,
- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 17.03.2021 за участі підозрюваного ОСОБА_7 , в ході якого він відтворив обставини та обстановку, яка мала місце 08.03.2021;
- даними численних протоколів оглядів місця подій від 13.03.2021, 14.03.202, 15.03.2021, 17.03.2021, в ході яких виявлено на території кладовища телефон ОСОБА_11 , який викинув ОСОБА_7 після його вбивства, сумку ОСОБА_7 зі слідами крові потерпілого ОСОБА_11 , поліетиленовий пакет ОСОБА_7 зі слідами крові потерпілого ОСОБА_11 , одяг ОСОБА_7 ;
- даними висновку судової одорологічної експертизи № СЄ-19/102-21/5188-БД від 19.04.2021, якою встановлено факт перебування ОСОБА_7 в автомобілі потерпілого ОСОБА_11 на передньому пасажирському сидінні;
- даними судово-імунологічних експертиз від 24.03.2021, якими встановлено, що вилучена речовина бурого кольору є кров`ю потерпілого ОСОБА_11 , зокрема, виявлено сліди крові ОСОБА_11 на шапці, в яку був одягнутий ОСОБА_7 під час вбивства, та яка була вилучена за місцем його проживання під час проведення санкціонованого судом обшуку;
- даними висновків судових молекулярно-генетичних експертиз, відповідно до яких встановлено ДНК-профіль крові потерпілого ОСОБА_11 на куртці, на сумці і на поліетиленовому пакеті, які належать ОСОБА_7 ,
- показання свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , речовими доказами здобутими в ході досудового розслідування, іншими матеріалами кримінального провадження;
Як вбачається з висновку судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_11 №89 від 01.04.2021, в ході такої виявлено тілесні ушкодження: два колото-різані поранення шиї справа та зліва з ушкодженнями по ходу раневого каналу м`яких тканин, м`язів та кровоносних судин, чотири колото-різані рани голови з локалізацією в потиличній ділянці ліворуч, в лівій передвушній та лівій завушній ділянках, три поверхневі різані рани на правій долоні, дві поверхневі різані рани в ділянках третього та четвертого пальця правої китиці, п`ять поверхневих різаних ран на лівій долоні та в ділянці першого пальця лівої китиці; смерть ОСОБА_11 наступила внаслідок колото-різаних поранень шиї, голови, різаних ран китиць, з ушкодженням м`язів шиї та кровоносних судин, що призвело до гострої крововтрати.
Відтак, враховуючи спосіб, знаряддя вчинення злочину, характер та локалізацію поранення, механізм його заподіяння, суд прийшов до вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_7 саме умислу, а не перевищення меж необхідної оборони, при заподіяння смерті ОСОБА_11 та вірно кваліфікував його діяння саме за ч.1 ст.115 КК України.

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції належним чином перевірив усі докази по справі, взявши до уваги їх як правдиві та такі, що відповідають дійсним обставинам справи, є послідовними і такими, що узгоджуються між собою та з іншими доказами та надав належну оцінку усім зібраним та перевіреним по справі об`єктивним доказам, які з достовірністю стверджують вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Не заслуговують на увагу твердження сторони захисту про те, що обвинувачений ОСОБА_7 не мав умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_11 , а скоїв умисне вбивство, вчинене при перевищенні меж необхідної оборони.
Твердження сторони захисту про те, що обвинувачений ОСОБА_7 лише захищався від можливих протиправних дій потерпілого, апеляційний суд розцінює як спосіб захисту та намагання покращити своє становище та уникнути покарання, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
У цьому аспекті апеляційний суд відхиляє доводи захисника в апеляційній скарзі про перебування обвинуваченого в момент вчинення інкримінованих йому дій фактично в стані необхідної оборони та необхідність перекваліфікувати його дії на ст. 118 КК України, з таких підстав.
За нормативним визначенням умисне вбивство (стаття 115 КК) з об`єктивної сторони характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідком у вигляді смерті людини та причинним зв`язком між вказаними діянням та наслідком, а з суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає або свідомо припускає її настання.
Такі самі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони характерні і для умисного вбивства, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони (стаття 118 КК). Проте, на відміну від умисного вбивства, відповідальність за вчинення якого передбачена статтею 115 КК, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого статтею 118 КК, є мотив діяння захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.
Згідно із частиною першою статті 36 КК необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (частина третя статті 36).
При цьому, право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання.
Так, вбивство з необережності, на відміну від умисного вбивства, має місце лише при необережній формі вини, для якої характерне поєднання усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру свого діяння (дії чи бездіяльності) та недбалого або самовпевненого ставлення до настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння.
Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їхні стосунки.
В даному конкретному випадку умисне нанесення ножем ударів, їх спрямованість, слід розцінювати як свідчення умислу винного на позбавлення життя особи і повинно кваліфікуватися як умисне вбивство.
Що стосується доводів апелянта в апеляційній скарзі щодо необґрунтованості позову в частині відшкодування моральної шкоди слід зазначити наступне.
Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода, окрім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди в користь ОСОБА_9 та ОСОБА_10 стягнуто з ОСОБА_7 по 1 000 000 грн. моральної шкоди, при цьому, судом першої інстанції взято до уваги, що що вбивство чоловіка, змусило членів його сім`ї пройти важку процедуру захоронення і нанесло їм глибокі моральні страждання. Наслідки події, що сталася потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу (на лікування, проведення правових заходів), обумовили необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, дотепер вимагають і будуть вимагати в подальшому значних компенсаторних можливостей задля їх подолання. Крім цього, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом враховано те, що не можна відшкодувати моральну шкоду в повному обсязі, так як не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір буде мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватний нанесеній моральній шкоді, а тому суд визначає її у розмірі 1 000 000 грн. на кожного, враховуючи вимоги розумності та справедливості.
Сталою судовою практикою визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
При цьому, при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
З огляду на наведене колегія суддів апеляційного суду вважає, що визначена сума відшкодувань за завдану потерпілим моральну шкоду в розмірі по 1 000 000 грн. кожному не відповідає вимогам розумності та справедливості, а тому таку слід зменшити й задовольнити цивільний позов в цій частині частково.
За таких обставин апеляційна скарга адвоката ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, а вирок суду в частині задоволення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди в користь потерпілих зміні, зменшенню суми, яка підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до 600 000 грн.

Такий розмір відшкодування завданої моральної шкоди буде справедливим й відповідатиме принципу розумності, відповідатиме ступеню понесених потерпілими моральних страждань, понесених внаслідок протиправних дій обвинуваченого та буде достатньою компенсацією такої шкоди.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 задоволити частково, ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 червня 2022 року, якою застосовано до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом змінити, Зменшити розмір відшкодування завданої моральної шкоди до 600 000 грн. в користь ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . В решті ухвалу залишити без мін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 червня 2022 року, якою застосовано до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом змінити, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 задоволити частково.

Зменшити розмір відшкодування завданої моральної шкоди до 600 000 грн. в користь ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

В решті ухвалу залишити без мін.

Ухвала може бути оскаржена в суді касаційної інстанції в трьохмісячний термін.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4