Справа № 553/5144/22
Провадження № 1-кп/553/1249/2022
В И Р О К
Іменем України

24.10.2022м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши в порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні та виклику учасників судового провадження кримінальне провадження № 0001216 від 30.12.2022 за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Іршанськ Володарсько-Волинського району Житомирської області, громадянина України, українця, освіта середня спеціальна, не одружений, не працює, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
? у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ст. 335 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи призовником, у зв`язку із проведенням призову згідно Указу Президента України від 24.02.2021 № 71/2021 «Про звільнення в запас військовослужбовців строкової служби, строки проведення чергових призовів та чергові призови громадян України на строкову військову службу у 2021 року», придатним до строкової військової служби 12.11.2021 отримав повістку про явку о 08:30 годині 29.11.2021 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , для відправлення на збірний пункт.
Однак, військовозобов`язаний ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 о 08:30 годині та в подальшому в день відправлення команди К-31 02.12.2021, з метою ухилення від призову на строкову військову службу, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, будучи придатним за станом здоров`я для проходження військової служби та не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу, належним чином попереджений про необхідність та обов`язковість явки до ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , не з`явився, чим ухилився від призову на строкову військову службу.
Дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковані за ст. 335 КК України, а саме: ухилення від призову на строкову військову службу.
Вказані обставини встановлені органом досудового розслідування та, як встановлено судом, не оспорюються учасниками судового провадження.
Так, відповідно до заяви обвинуваченого ОСОБА_3 щодо визнання своєї винуватості, згоди із встановленням досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні, яка була підписана в присутності захисника адвоката ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 визнає свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 335 КК України, а саме: ухилення від призову на строкову військову службу.
ОСОБА_3 згоден з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні, без проведення судового розгляду в судовому засіданні.
Прокурор звернувся з клопотанням в порядку ч.1 ст.302 КПК України про розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.
Відповідно до частини 2 статті 381 КПК України суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.
З урахуванням положень ч.4 ст.107 КПК України фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснювалось.
Згідно ч.2 ст.382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.
Суд, перевіривши матеріали кримінального провадження, вважає, що при проведенні досудового розслідування порушень вимог КПК України вчинено не було, право на захист підозрюваному було роз`яснено та дотримано, сумнівів у добровільності відповідної заяви підозрюваного у суду не виникло, перешкод для спрощеного провадження судом не встановлено.
Дослідивши наявні у кримінальному провадженні докази, які є належними, допустимими та достатніми, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 335 КК України, а саме: ухилення від призову на строкову військову службу,повністю доведена.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст.65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття у вчиненому.
Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлені.
При призначенні покарання ОСОБА_3 , суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України - є кримінальним проступком, наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання.
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_3 раніше не судимий, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, не одружений, інвалідності не має, не працює, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Вирішуючи питання про вид та міру покарання ОСОБА_3 , суд враховує фактичні обставини кримінального провадження, дані про особу обвинуваченого, враховуючи його відношення до вчиненого, визнання вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення проступку, щире каяття у вчиненому, відсутність обставин, які обтяжують покарання, вважає необхідним призначити ОСОБА_3 покарання в межах санкції ст. 335 КК України та обрати вид покарання обмеження волі, що є необхідним й достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень і відповідатиме вимогам ст.ст.50, 65 КК України.
Для призначення такого виду покарання відповідно до вимог ч.3 ст.61 КК України перешкод немає.
Однак, з урахування даних про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, конкретних обставин справи, відношення до вчиненого, суд вважає, що виправлення ОСОБА_3 можливе без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за його поведінкою та виконання покладених на нього обов`язків, та приймає рішення про звільнення його у відповідності зі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням.
Об`єктивні обставини, які б давали підстави для висновку про неможливість виправлення обвинуваченого при призначенні йому покарання у вигляді обмеження волі з випробовуванням зі встановленням іспитового строку відсутні.
Застосування інституту звільнення від відбування покарання, має бути індивідуальним щодо кожної особи та на думку суду не зашкодить реалізації цілей покарання, сприятиме виправленню обвинуваченого без ізоляції від суспільства та попередженню скоєння ним нових злочинів.
У той же час, з метою контролю за поведінкою засудженого, суд вважає за необхідне покласти на ОСОБА_3 обов`язки передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_3 не обирався.
Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 381-382 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ст. 335 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 Кримінального процесуального кодексу України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статті 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Копія вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження.
Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з моменту його отримання.
Вирок суду першої інстанції, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя ОСОБА_1