Справа № 303/4803/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

01.06.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду : прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 , та його захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/449/21, за апеляційними скаргами, які подали прокурор Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_8 та захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ :

Вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 липня 2021 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , з середньою освітою, неодружений, непрацюючий, раніше судимий, востаннє 25 квітня 2019 року Мукачівським міськрайонним судом за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ч. ч. 1, 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки один місяць, від відбування якого звільнений з випробуванням з іспитовим строком на один рік шість місяців,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, і йому призначено покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового складання призначених покарань, до покарання призначеного за цим вироком, приєднано частину невідбутого покарання за вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 квітня 2019 року, й обвинуваченому ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 2 (два) місяці.
Зараховано обвинуваченому ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк перебування його під вартою з 07 липня по 14 грудня 2020 року.
Ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , на користь держави процесуальні витрати в розмірі 1144,15 грн.
Арешт, накладений відповідно до ухвали Мукачівського міськрайонного суду від 07.07.2020 на вила із дерев`яною ручкою, - скасовано.
Речові докази: одні вила із дерев`яною ручкою довжиною приблизно 1,5 метра та чотирма зубчиками, де другий зубчик із лівої сторони відламаний, - ухвалено знищити.

Згідно вироку, ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
05 липня 2020 року приблизно обідньої пори працівники Закарпатського територіального центру екстреної медичної допомоги, які заступили на добове чергування на автомобілі марки PEUGEOT BOXER, д. н. з. НОМЕР_1 , а саме: фельдшер виїзної бригади Мукачівської СМЕД (пункт с. Ракошино) ОСОБА_9 та водій виїзної бригади Мукачівської СМЕД (пункт с. Ракошино) ОСОБА_10 виїхали за викликом в с. Домбоки, вул. Макаренка, 8, Мукачівського району. Прибувши на місце виклику, за адресою с. Домбоки, вул. Макаренка, 8, Мукачівського району, до автомобіля швидкої допомоги підбіг ОСОБА_6 , який знаходячись у громадському місці, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно небезпечних наслідків, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, грубо порушив громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства та існуючих в суспільстві загально визначених правил поведінки, яке супроводжувалось особливою зухвалістю, а саме: тримаючи в руках вила господарсько-побутового призначення, нічого не пояснюючи, підійшов до передньої частини автомобіля швидкої медичної допомоги та раптово наніс два удари по передній частині автомобіля марки PEUGEOT BOXER, д. н. з. НОМЕР_1 , в результаті чого пошкодив капот транспортного засобу, який згідно свідоцтва серії НОМЕР_2 про реєстрацію транспортного засобу, належить КНП Закарпатський територіальний центр екстреної медичної допомоги, чим завдав такому матеріальних збитків у розмірі 11246,86 грн. Унаслідок цього, водій швидкої медичної допомоги від`їхав від вказаного місця орієнтовно на відстань 20-30 метрів, однак ОСОБА_6 на вчиненому не зупинився, продовжуючи свої дії, побіг в сторону автомобіля швидкої допомоги з господарськими видами. На вказані дії відреагував ОСОБА_11 , який наздогнавши обвинуваченого, забрав від нього господарські вили та викинув у поле. Після цього, обвинувачений, будучи вже біля автомобіля швидкої медичної допомоги почав смикати дверці автомобіля, намагаючись їх відкрити, однак працівники швидкої медичної допомоги змушені були зачинитись у салоні автомобіля та не мали можливості вийти, у зв`язку з чим нормальну діяльність виїзної бригади Мукачівської СМЕД (пункт с. Ракошино) було порушено. При цьому, громадянин ОСОБА_11 намагався припинити хуліганські дії ОСОБА_6 , які тривали приблизно 15 хвилин. Особлива зухвалість ОСОБА_6 проявилась в умисних діях, що грубо порушили громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, внаслідок чого було пошкоджено автомобіль швидкої медичної допомоги, а нормальна робота виїзної бригади ІНФОРМАЦІЯ_2 ) була тимчасово припинена, у зв`язку з чим медичні працівники не мали можливості надати медичну допомогу відповідно до повідомлення.

В апеляційних скаргах:

- прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, доведеність вини та кваліфікацію дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 296 КК України, вказує на те, що вирок у частині призначеного покарання є незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Посилається на те, що при призначенні ОСОБА_6 покарання суд не взяв до уваги дані про особу обвинуваченого, а саме: суспільні риси його відношення до дотримання встановлених правил спілкування та поведінки, не бажання стати на шлях виправлення, продовження вчинення умисних злочинів; відношення до вчиненого невизнання та нерозуміння ним того, що він поводився нахабно та буйно, порушив нормальну діяльність працівників швидкої медичної допомоги, пошкодив майно; ставлення до заподіяної шкоди на час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції не відшкодував заподіяну шкоду й будь-які заходи щодо її відшкодування ним не вживалися. Також зазначає, що судом належним чином не оцінено ступінь тяжкості кримінального правопорушення та його санкцію, а також обставини вчинення кримінального правопорушення, які також негативно характеризують поведінку обвинуваченого. Крім того, стверджує, що суд залишив поза увагою те, що кримінальне правопорушення вчинено при обтяжуючій обставині в стані алкогольного сп`яніння. Просить вирок у частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 296 КК України покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки й відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового складання призначених покарань, до покарання, призначеного за цим вироком, приєднати частину невідбутого покарання за вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 квітня 2019 року, й обвинуваченому ОСОБА_6 призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 9 (дев`ять) місяців, а в решті вирок залишити без зміни;

- адвокат ОСОБА_7 вказує на те, що вирок є незаконним. Посилається на те, що твердження сторони обвинувачення та суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення не в повній мірі відповідає реальним обставинам події, що мала місце 05 липня 2020 року приблизно о 12 годині. Зазначає, що ОСОБА_6 під час події хоча і перебував у стані алкогольного сп`яніння, однак хуліганських дій щодо фельдшера виїзної бригади Мукачівської СМЕД (с. Ракошино) ОСОБА_9 та водія цієї медичної бригади ОСОБА_10 не мав наміру вчиняти, а в нього на той момент виникли неприязні відносини по відношенню до вказаних осіб, оскільки по приїзду на місце події вони не надавали медичну допомогу його родичу та не виходили з салону автомобіля швидкої медичної допомоги, тобто публічно бездіяли. При цьому, стверджує, що ОСОБА_6 , перебуваючи у стані сильного душевного хвилювання, так як хвилювався за фізичний стан свого родича, будучи злим на працівників СМЕД, які бездіяли, бо зачинилися у салоні автомобіля та не виходили на вулицю, на грунті неприязних відносин, які в нього виникли на той момент, спричинив стороннім предметом механічне пошкодження корпусу автомобіля швидкої медичної допомоги. Разом із тим, адвокат вказує на те, що мотивом умисного використання ОСОБА_6 вил із дерев`яною ручкою стало те, що він не міг спілкуватися з працівниками швидкої медичної допомоги, оскільки дверцята автомобіля були закриті і йому не відчиняли, а тому з метою щоб працівники СМЕД звернули увагу на ОСОБА_6 та послухали кому з його родичів потрібно надати медичну допомогу, він перейшов до активної дії використав один із способів привернути їхню увагу, у виді стукання вилами з дерев`яною ручкою по корпусу автомобіля медичної допомоги. Також зазначає, що загрози життю чи здоров`ю фельдшера та водія СМЕД (с. Ракошино) не було, так як вони знаходилися на значній відстані та за перепоною (у салоні автомобіля), а громадський порядок ОСОБА_6 не порушував, а тому будь-якої особливої зухвалості чи виняткового цинізму в діях ОСОБА_6 немає, а наявні звичайні побутові недовготривалі неприязні відносини із працівниками медичного закладу. Крім того, посилається на те, що завдані ОСОБА_6 механічні пошкодження автомобіля не припинили його подальшу експлуатацію, тобто пошкодження є незначними. Вказує і на те, що судом безпідставно було відмовлено в задоволенні поданого стороною захисту з метою з`ясування усіх обставин події клопотання сторони захисту про проведення слідчих (розшукових) дій під час судового розгляду кримінального провадження. Тому, вважає, що в діях ОСОБА_6 відсутній склад передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України кримінального правопорушення, а наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП. Просить вирок скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 закрити за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду: обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подану стороною захисту апеляційну скаргу й заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора; прокурора ОСОБА_5 , який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника та підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення, дослідивши матеріалами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.
Апеляційні скарги розглядається за відсутності потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає їх розгляду. З матеріалів провадження вбачається, що: потерпілі належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги; заяв про відкладення розгляду апеляційних скарг та відомостей про поважність причин їхньої неявки не подавали; сторони захисту та обвинувачення не заперечували щодо розгляду апеляційних скарг без участі потерпілих.
Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, ґрунтується на сукупності наведених у вироку доказів, безпосередньо досліджених під час судового розгляду місцевим судом кримінального провадження.
У тому числі, винуватість ОСОБА_6 підтверджується такими доказами.
Із показань потерпілого ОСОБА_10 убачається, що 05 липня 2020 близько обідньої пори, будучи водієм чергової бригади екстреної медичної допомоги, разом із фельдшером ОСОБА_9 , здійснив виїзд за викликом у с. Домбоки. При під`їзді до розташованого в даному населеному пункті ромського табору, на вулиці помітив скупчення людей, поряд із якими і здійснив зупинку. Відразу після зупинки, в момент коли фельдшер, з метою дізнатися про постраждалих, почав опускати скло транспортного засобу, із натовпу вискочила особа, як пізніше з`ясувалося ОСОБА_12 , який без жодних пояснень, наніс вилами два удари в ділянку капоту карети швидкої допомоги збоку. Від`їхавши від місця події на відстань приблизно 20 м, він здійснив розворот автомобіля та припаркував його на узбіччі дороги, по лівій стороні. Під час очікування на можливе прибуття до автомобіля постраждалих осіб, він побачив ОСОБА_13 , який з вилами в руках біг у напрямку карети швидкої допомоги. При наближенні ОСОБА_13 до транспортного засобу, останнього перехопив гр. ОСОБА_14 , який вирвавши з рук ОСОБА_13 вила, відкинув їх на узбіччя, в чагарники. Після цього, ОСОБА_12 намагався відкрити двері транспортного засобу, однак не зміг, так як вони були завчасно заблоковані. Намагання ОСОБА_13 потрапити до салону карети швидкої допомоги були зупинені спільними зусиллями ОСОБА_14 та іншої, невідомої йому особи. Зважаючи на дану ситуацію, він покинув місце конфлікту, від`їхавши на автомобілі до перехрестя доріг, що прямували у бік сіл Червеньово та Кайданово, звідки і здійснив виклик працівників поліції та сповістив про подію керівництво. По прибуттю працівників поліції, їм було повідомлено про подію та вказано на можливе місцезнаходження знаряддя злочину вил.
Із показань потерпілого ОСОБА_9 убачається, що, отримавши на планшет виклик, разом із водієм карети швидкої допомоги, він вирушив за адресою: АДРЕСА_2 . По прибуттю на місце, спостерігав знаходження на вулиці групи людей, поряд із якими, з метою з`ясування відомостей про особу, що потребувала допомоги, і здійснила зупинку швидка. У момент відкриття ним вікна, до карети швидкої допомоги, із натовпу, вибігла особа та без жодних пояснень нанесла по капоту транспортного засобу, з правого пасажирського боку, два удари. На це, він сказав водію: "Їдемо геть, бо тут зараз біда буде". Від`їхавши назад, на відстань приблизно 20 м, на дамбі водій здійснив розворот транспортного засобу та запаркував його на узбіччі. Після цього, ОСОБА_12 знову підбіг до транспортного засобу з боку водія. В цей момент, двоє старших за віком осіб, відібрали у ОСОБА_13 вила, на що останній почав виламувати ручки дверцят автомобіля. Зважаючи на такий перебіг подій, карета швидкої допомоги в чергове вимушена була віддалитися від місця виклику. У подальшому ним було здійснено повідомлення про напад на автомобіль.
Із показань свідка ОСОБА_11 убачається, що, перебуваючи поряд із дамбою, де випасався його кінь, він спостерігав скупчення на вулиці групи ромів, у кількості приблизно 20 осіб, поряд з якими знаходилася карета швидкої допомоги, можливою причиною прибуття якої, на його думку, міг слугувати факт нанесення брату ОСОБА_13 тілесних ушкоджень. У цей час ОСОБА_12 , підійшовши до карети швидкої допомоги, у салоні якої на той час знаходилися медики, вилами наніс удари по капоту транспортного засобу, після чого мав намір здійснити повторну спробу, однак був ним зупинений шляхом відібрання вил. Ці вила він відкинув неподалік у ярок. Після вчинення вказаних дій, особи з числа рідних ОСОБА_13 відтягнули останнього від автомобіля до двору.
Із протоколу огляду місця події від 05 липня 2020 року убачається, що оглянуто автомобіль екстреної медичної допомоги "Ракошино" марки "PEUGEOT BOXER", д. н. з. НОМЕР_1 , та зафіксовано, у тому числі, пошкодження на капоті.
З висновку експерта Закарпатського НДЕКЦ за N 13/141 від 21.08.2020 убачається, що експертом оглянуто автомобіль марки "PEUGEOT BOXER" білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2013 року випуску, та встановлено наявність на автомобілі пошкодження: вм`ятина та деформація капоту видовжено - овальної форми, а також визначено вартість відновлювального ремонту автомобіля станом цін на 05.07.2020 - 11246,86 гривень.
Із фотографій, які зроблені експертом під час проведення 05 липня 2020 року огляду місяця події та огляду автомобіля 20 серпня 2020 року, убачається, що пошкодження на капоті є ідентичними.
Відповідно до протоколу огляду місця події, 05.07.2020 оглянуто відрізок дороги по вул. Макаренка в с. Домбоки Мукачівського району, на якому у канаві серед зарослів кущів та дерев було виявлено вили з дерев`яною ручкою 1,5 м та чотирма зубчиками, з яких один поламаний.
Постановою слідчої СВ Мукачівського РВП Мукачівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_15 від 06.07.2020 вказані вила визнано речовим доказом.
Згідно з протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, ОСОБА_9 05 липня 2020 року впізнав ОСОБА_6 як особу, яка смикала ручки автомобіля марки "ПЕЖО Боксер" д. н. з. НОМЕР_1 , та пошкодила автомобіль вилами.
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, ОСОБА_10 впізнав ОСОБА_6 , як особу яка пошкодила автомобіль марки "ПЕЖО Боксер" д. н. з. НОМЕР_1 та смикав за дверну ручку вищевказаного автомобіля.
Протоколом медичного огляду для встановлення стану сп`яніння за N 176 від 05.07.2020 встановлено факт перебування ОСОБА_6 в стані алкогольного сп`яніння.
Апеляційний суд, давши оцінку зібраним по справі доказам у їх сукупності, вважає, що показання обвинуваченого ОСОБА_6 про його невинуватість у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, уваги не заслуговують і відхиляє їх як такі, що направлені на його ухилення від відповідальності за вчинене кримінально-каране діяння, так як вони спростовуються сукупністю безпосередньо досліджених місцевим судом у судовому засіданні доказів.
При оцінці доказів та доводів апеляційної скарги також ураховується те, що в справі відсутні які-небудь дані про те, що у потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_11 були підстави для обмови ОСОБА_6 . Показання цих осіб, колегія суддів вважає логічними, послідовними, такими, що не містять суперечностей і такими, що відповідають фактичним обставинам справи. Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийняв їх до уваги, надавши їм перевагу та визнавши їх достовірними, і також приймає їх до уваги.
При цьому, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано дав критичну оцінку показанням обвинуваченого ОСОБА_6 щодо мотивів вчиненого, а саме неналежного виконання обов`язків працівниками медичної служби, які спонукали його до вчинення ударів по автомобілю та щодо його бажання вибачитися перед працівниками медичної служби, визнавши їх формою захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки вони повністю спростовуються показами як потерпілих, так і свідка ОСОБА_11 , які узгоджуються між собою, і відповідно до яких безпосередньо після зупинки транспортного засобу було здійснено напад на автомобіль, у ОСОБА_6 задля зупинення хуліганських дій насильно було відібрано вила та у подальшому саме діями сторонніх осіб було припинено хуліганські дії обвинуваченого.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що вищенаведені докази в їх сукупності, які є достовірними, допустимими, зібраними відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України, у тому числі із врахуванням вимог ст. ст. 85-89 КПК України, підтверджують винуватість ОСОБА_6 у хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.
Дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 296 КК України кваліфіковані правильно.
Перевіркою справи в апеляційному порядку не виявлено порушень норм Конституції України, у тому числі передбачених статтею 62 Конституції України, норм Кримінального процесуального кодексу України, які тягнуть скасування вироку з направленням справи на новий судовий розгляд, у тому числі істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення у частині доведеності вини та кваліфікації дій ОСОБА_6 , і, зокрема, порушення права особи на захист.
Отже, доводи апеляційної скарги захисника про те, що вирок є незаконним та необґрунтованим апеляційний суд відхиляє, оскільки суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження, в повному об`ємі дослідив докази.
Висновок суду щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні цього кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і ґрунтується на зібраних та досліджених у судовому засіданні доказах, які суд проаналізував та дав їм оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України.
На підставі наведеного доводи апеляційної скарги захисника про те, що в діях ОСОБА_6 відсутній склад передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України кримінального правопорушення, а наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, оскільки не підтверджені жодними доказами, а навпаки спростовані наявними в матеріалах кримінального провадження та наведених вище доказами.
Із цих підстав, як такі, що жодним чином не впливають на висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 та кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 296 КК України, апеляційний суд визнає і відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що: ОСОБА_6 під час події хоча і перебував у стані алкогольного сп`яніння, однак хуліганських дій щодо фельдшера виїзної бригади Мукачівської СМЕД (с. Ракошино) ОСОБА_9 та водія цієї медичної бригади ОСОБА_10 не мав наміру вчиняти, а в нього на той момент виникли неприязні відносини по відношенню до цих осіб, оскільки по приїзду на місце події вони не надавали медичну допомогу його родичу та не виходили з салону автомобіля швидкої медичної допомоги, тобто публічно бездіяли; ОСОБА_6 , перебуваючи у стані сильного душевного хвилювання, так як хвилювався за фізичний стан свого родича, будучи злим на працівників СМЕД, які бездіяли, бо зачинилися у салоні автомобіля та не виходили на вулицю, на грунті неприязних відносин, які в нього виникли на той момент, спричинив стороннім предметом механічне пошкодження корпусу автомобіля швидкої медичної допомоги; мотивом умисного використання ОСОБА_6 вил із дерев`яною ручкою стало те, що він не міг спілкуватися з працівниками швидкої медичної допомоги, оскільки дверцята автомобіля були закриті і йому не відчиняли, а тому з метою щоб працівники СМЕД звернули увагу на ОСОБА_6 та послухали кому з його родичів потрібно надати медичну допомогу, він перейшов до активної дії використав один із способів привернути їхню увагу, у виді стукання вилами з дерев`яною ручкою по корпусу автомобіля медичної допомоги; загрози життю чи здоров`ю фельдшера та водія СМЕД (с. Ракошино) не було, так як вони знаходилися на значній відстані та за перепоною (у салоні автомобіля), а громадський порядок ОСОБА_6 не порушував, а тому будь-якої особливої зухвалості чи виняткового цинізму в діях ОСОБА_6 немає, а наявні звичайні побутові недовготривалі неприязні відносини із працівниками медичного закладу; завдані ОСОБА_6 механічні пошкодження автомобіля не припинили його подальшу експлуатацію, тобто пошкодження є незначними; судом безпідставно було відмовлено в задоволенні поданого стороною захисту з метою з`ясування усіх обставин події клопотання сторони захисту про проведення слідчих (розшукових) дій під час судового розгляду кримінального провадження.
З матеріалів кримінального провадження також убачається, що судом досліджені всі докази, клопотання про дослідження яких були заявлені суду.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги захисника, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано взяв до уваги й дав належному оцінки таким фактам.
Відповідно до ст. 296 КК України хуліганством визнається грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.
Безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за ст. 296 КК України є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.
З об`єктивної сторони хуліганство полягає в посяганні на ці правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.
Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством над потерпілим, знищенням або пошкодженням майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо (постанова Касаційного кримінального суду Верховного суду (справа 343/1218/18 від 25.02.2020)).
З врахуванням вищенаведеного , на переконання апеляційного суду, обґрунтованим та підтвердженим є висновок суду першої інстанції про те, що у діях ОСОБА_6 , який, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, без будь-яких причин, вилами пошкодив транспортний засіб Закарпатського територіального центру екстреної медичної допомоги пункт с. Ракошино, чим завдав такому матеріальної шкоди, та, після від`їзду карети швидкої допомоги, продовжив хуліганські дії, чим тимчасово порушив нормальну роботу працівників швидкої допомоги, у зв`язку з чим останні не мали можливості надати медичну допомогу віповідно до повідомлення, наявні прояви особливої зухвалості.
Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що обвинуваченому ОСОБА_6 призначено занадто м`яке покарання, колегія суддів відхиляє з таких підстав.
Так, згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними статтею 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно п. 2 вказаної Постанови, усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.
Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання вимоги вказаних вище статтей Кримінального кодексу були дотримані, оскільки при призначенні покарання судом першої інстанції у достатній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі його покарання обставини.
Так, з вироку вбачається, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 296 КК України покарання судом першої інстанції взято те, що це кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до кримінальних проступків; дані про особу обвинуваченого раніше судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, неодружений, непрацюючий; обставиною, що обтяжує покарання є вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння; відсутність обставин, що пом`якшують покарання.
Тому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 обґрунтовано призначено покарання за ч. 1 ст. 296 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки.
Разом із тим, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги те, що ОСОБА_6 вчинив передбачений ч. 1 ст. 296 КК України кримінальний проступок під час іспитового строку, будучи засудженим вироком Мукачівського міськрайонного суду від 25.04.2019 за ч. 3 ст. 185 КК України із призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць, від відбування якого його звільнено з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців.
У зв`язку з цим, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано застосував положення ч. 1 ст. 71 КК України й призначив обвинуваченому ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці, приєднавши частину невідбутого покарання за попереднім вироком.
Призначене обвинуваченому ОСОБА_6 остаточне покарання колегія суддів вважає таким, що відповідає як характеру та ступеню вчинених ОСОБА_6 кримінально-карних діянь, так і особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, сприятиме досягненню основної мети виховання обвинуваченої у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав як для призначення ОСОБА_6 більш суворого, так і для пом`якшення призначеного судом першої інстанції, покарання.
Доводи апеляційної скарги про незаконність вироку у частині призначеного ОСОБА_6 покарання у зв`язку з його невідповідністю ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, - апеляційний суд із урахуванням наведеного вище відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.
Із цих підстав, апеляційний суд не бере до уваги й доводи апеляційної скарги про те, що при призначенні ОСОБА_6 покарання суд не взяв до уваги дані про особу обвинуваченого, а саме: суспільні риси його відношення до дотримання встановлених правил спілкування та поведінки, не бажання стати на шлях виправлення, продовження вчинення умисних злочинів; відношення до вчиненого невизнання та нерозуміння ним того, що він поводився нахабно та буйно, порушив нормальну діяльність працівників швидкої медичної допомоги, пошкодив майно; ставлення до заподіяної шкоди на час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції не відшкодував заподіяну шкоду й будь-які заходи щодо її відшкодування ним не вживалися.
При оцінці доводів апеляційної скарги про те, що судом належним чином не оцінено ступінь тяжкості кримінального правопорушення та його санкцію, обставини вчинення кримінального правопорушення, які також негативно охарактеризовують поведінку обвинуваченого, а також те, що кримінальне правопорушення вчинено при обтяжуючій обставині в стані алкогольного сп`яніння, - апеляційний суд звертає увагу на те, що судом першої інстанції при вирішенні питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання взято до уваги ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, обтяжуючу покарання обставину та відсутність пом`якшуючих покарання обставин, а відтак апеляційний суд визнає ці доводи апеляційної скарги такими, що жодним чином не впливають на висновки суду першої інстанції у частині призначення покарання.
Тому, доводи апеляційної скарги про скасування вироку у частині призначеного ОСОБА_6 покарання та ухвалення нового із призначенням обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 296 КК України у виді обмеження волі на строк 3 роки й на підставі ст. 71 КК України остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 9 місяців, відхиляються.
При цьому, законними та обгрунтованими визнаються і висновки суду першої інстанції в частині зарахування ОСОБА_6 у строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення, вирішення питання щодо процесуальних витрат, заходів забезпечення кримінального провадження арешту майна та долі речових доказів, які також сторонами кримінального провадження не оспорюються.
Тому, апеляційні скарги, доводи яких визнаються безпідставними й такими, що не впливають на висновки суду першої інстанції, задоволенню не підлягають, а вирок щодо ОСОБА_6 як законний та обґрунтований підлягає залишенню без зміни.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги та приймаючи судове рішення, апеляційний суд також звертає увагу на те, що сторонами кримінального провадження апелянтами у підтвердження доводів поданих ними апеляційних скарг не заявлялось жодних клопотань про обсяг доказів, які підлягають дослідженню апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги, які подали прокурор Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_8 та захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 липня 2021 року щодо обвинуваченого за ч. 1 ст. 296 КК України ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: