Справа № 352/841/20
Провадження № 1-кп/352/97/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2022 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої судді ОСОБА_1

з участю прокурора ОСОБА_2

обвинуваченого ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000185 від 16.04.2020 р., про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, одруженого, на утриманні троє малолітніх дітей, офіційно не працюючого, відповідно до вимог ст.89 КК України раніше не судимого, громадянина України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України, -

в с т а н о в и в :

Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив незаконне видобування корисної копалини загальнодержавного значення.

Злочин скоєно за наступних обставин.

15 квітня 2020 року близько 16 год. 30 хв. обвинувачений, не являючись зареєстрованим як суб`єкт підприємницької діяльності та не маючи передбачених законодавством України дозвільних документів на видобування корисних копалин загальнодержавного значення та повноважень на проведення таких робіт, діючи всупереч вимогам ст.13 Конституції України, ст.19 Кодексу України про надра, ст.4 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», п.4 Положення про порядок надання гірничих відводів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 59, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою використання незаконно видобутих корисних копалин для власних потреб, здійснив незаконне видобування на лівому березі ріки Бистриця у с. Сілець Тисменицького району Івано-Франківської області піщано-гравійної суміші, яка відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12 грудня 1994 року № 827 «Про затвердження переліків корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення» (у редакції постанови КМУ від 28.12.2011 р. № 1370) відноситься до корисних копалин загальнодержавного значення.

При цьому обвинувачений використав трактор марки Т-150 реєстраційний номер НОМЕР_1 , обладнаний маніпуляторним ковшем сіро-червоного кольору, та вантажний автомобіль марки ЗИЛ моделі 431410 реєстраційний номер НОМЕР_2 , 1986 року випуску, двигун № НОМЕР_3 , які він почергово доставив на берег річки. Обвинувачений за допомогою маніпуляторного ковша, встановленого на тракторі марки Т-150 реєстраційний номер НОМЕР_1 , навантажив піщано-гравійну суміш на вантажний автомобіль марки ЗИЛ моделі 431410 реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснивши незаконне видобування корисної копалини загальнодержавного значення у кількості 1,3 куб. м для власних потреб, яку мав намір перевезти з території прибережної зони до свого господарства. Злочинні дії обвинуваченого 15 квітня 2020 року близько 16 год. 30 хв. були виявлені працівниками Тисменицького ВП ГУНП в Івано-Франківській області та припинені.
Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/109/11/3-149МРВ/20 від 27.04.2020 р. зразки ґрунту, вилучені у місці незаконного забору в межах берегової лінії ріки Бистриця, з ковша трактора марки Т-150 реєстраційний номер НОМЕР_1 та з кузова вантажного автомобіля марки ЗИЛ моделі 431410 реєстраційний номер НОМЕР_2 , є піщано-гравійною сумішшю, в якій кількість гравію становить від 61,3 % до 71,4 %, та мають спільну родову належність.

Обвинувачений у судовому засіданні повністю визнав свою вину у висунутому обвинуваченні і пояснив, що за день до 15 квітня 2020 р. він взяв через свого друга автомобіль марки ЗИЛ реєстраційний номер НОМЕР_2 та трактор Т-150 реєстраційний номер НОМЕР_1 , які хотів використати, щоб навантажити і привезти піщано-гравійну суміш, яка була потрібна йому, щоб підсипати подвір`я свого господарства. Свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів не мав, використовував трактор і вантажний автомобіль без документів, неофіційно, жодних угод щодо транспортних засобів не укладав, домовився про їх тимчасове використання за певну суму, звідки та чиї ці транспортні засоби, не знає; транспортні засоби привезли двоє незнайомих осіб, які передали йому транспортні засоби та ключі, він мав повернути за три-чотири дні. 15 квітня 2020 р. після обіду він поїхав вантажним автомобілем на берег р. Бистриця в с. Сілець Тисменицького району, куди доставив і трактор, набирав піщано-гравійну суміш за допомогою ковша, встановленого на тракторі, встиг набрати лише 1,3 куб. м, як його затримали працівники поліції. У скоєному щиро розкаявся.

У відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України дослідження фактичних обставин суд обмежив допитом обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження не оспорювались, зокрема, доказів на підтвердження вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого у вчиненні злочину знайшла своє підтвердження, а його неправомірні дії вірно кваліфіковані за ч.2 ст.240 КК України, оскільки він вчинив незаконне видобування корисної копалини загальнодержавного значення.

При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, що є нетяжким злочином, особу винного, який відповідно до вимог ст.89 КК України раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_5 , 2007 року народження, дочку ОСОБА_6 , 2009 року народження, та дочку ОСОБА_7 , 2018 року народження; за психіатричною та наркологічною допомогою не звертався, на відповідних обліках не перебуває.

Суд враховує щире каяття обвинуваченого як обставину, що пом`якшує покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

З урахуванням викладеного суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді штрафу в межах санкції ч.2 ст.240 КК України, яка була чинною на час вчинення злочину (у редакції ЗУ від 05.11.2009 р. № 1708-VІ). Вказане покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

З огляду на необхідність вирішення питання щодо спеціальної конфіскації у рамках судового розгляду даного кримінального провадження та вирішення заявлених власниками транспортних засобів клопотань про скасування арешту, суд дослідив обставини правомірності використання обвинуваченим транспортних засобів, а саме: трактора марки Т-150 реєстраційний номер НОМЕР_1 та вантажного автомобіля марки ЗИЛ моделі 431410 реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Відповідно до ч.1 ст.96-1 КК України (у редакції, чинній на час вчинення злочину) спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого ч.1 ст.150, ст.154, частинами другою і третьою ст.159-1, ч.1 ст.190, ст.192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою ст.244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою ст.300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, ст.363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.
Згідно п.4 ч.1 ст.96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується, зокрема, у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Пунктом 2.2 розділу 2 ПДР України передбачено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, яка має при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, яка має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.
Володіння транспортним засобом особою, якій у такий спосіб передано транспортний засіб, вважається правомірним.
Встановлено, що власником навантажувача фронтального реєстраційний номер НОМЕР_1 марки Т-156, 1992 року випуску, заводський № НОМЕР_4 , є ФОП ОСОБА_8 , що підтверджується дублікатом свідоцтва про реєстрацію машини серії НОМЕР_5 від 23.05.2018 р. (а.с.28). Власником вантажного автомобіля марки ЗИЛ моделі 431410 реєстраційний номер НОМЕР_2 , 1986 року випуску, двигун № НОМЕР_3 , є ТзОВ «АВТОСТАТУС-ІФ» відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 від 20.09.2018 р. (а.с.48).

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 користувався вказаними транспортними засобами без відповідних реєстраційних документів, що виключає правомірність володіння транспортними засобами з боку обвинуваченого, тому його не можна вважати законним володільцем.

Постановами слідчого від 16.04.2020 р. (а.с.70-73) вилучені під час огляду місця події 15.04.2020 р. транспортні засоби трактор Т-150 реєстраційний номер НОМЕР_1 , обладнаний маніпуляторним ковшем сіро-червоного кольору, та вантажний автомобіль марки ЗИЛ моделі 431410 реєстраційний номер НОМЕР_2 , 1986 року випуску, двигун № НОМЕР_3 визнані знаряддями вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України.

Суд зазначає про відсутність підстав вважати вказаний вантажний автомобіль знаряддям вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України, з огляду на те, що використання автомобіля для перевезення незаконно видобутого гравію не охоплюється диспозицією вказаної норми, яка передбачає кримінальну відповідальність лише за незаконне видобування гравію, а не за його перевезення. Тобто, склад цього злочину закінчується на стадії незаконного видобування гравію.
У відповідності з вимогами ч.10 ст.100 КПК України під час вирішення питання щодо спеціальної конфіскації насамперед має бути вирішене питання про повернення грошей, цінностей та іншого майна власнику (законному володільцю) та/або про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Застосування спеціальної конфіскації здійснюється тільки після доведення в судовому порядку стороною обвинувачення, що власник (законний володілець) грошей, цінностей та іншого майна знав про їх незаконне походження та/або використання.
З урахуванням встановлених обставин, з огляду на те, що власник трактора ОСОБА_8 та представник власника вантажного автомобіля ТзОВ «АВТОСТАТУС-ІФ» ОСОБА_9 не знали про незаконне використання обвинуваченим належних їм транспортних засобів, що вони підтвердили у судовому засіданні; враховуючи позицію прокурора щодо відсутності підстав для застосування спеціальної конфіскації транспортних засобів, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування спеціальної конфіскації.

Відповідно до вимог ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку незастосування спеціальної конфіскації.
Вказані речові докази відповідно до вимог п.1 ч.9 ст.100 КПК України підлягають поверненню власникам. При цьому суд скасовує арешти, накладені на вказані транспортні засоби ухвалами слідчого судді Тисменицького районного суду від 21.04.2020 р.

Решта речових доказів підлягають знищенню.

З обвинуваченого слід стягнути процесуальні витрати за проведення експертизи.

Керуючись ст. 368, 370 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.240 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн.

Речовий доказ трактор Т-150 реєстраційний номер НОМЕР_1 , обладнаний маніпуляторним ковшем сіро-червоного кольору, який зберігається на майданчику для затриманого автотранспорту відділення поліції № 1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області (м. Тисмениця, вул. Л. Українки, 2), повернути власникові ОСОБА_8 .

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_10 від 21.04.2020 р., на трактор Т-150 реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Речовий доказ вантажний автомобіль марки ЗИЛ моделі 431410 реєстраційний номер НОМЕР_2 , 1986 року випуску, двигун № НОМЕР_3 , який зберігається на майданчику для затриманого автотранспорту відділення поліції № 1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області (м. Тисмениця, вул. Л. Українки, 2), повернути власникові ТзОВ «АВТОСТАТУС-ІФ».

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_10 від 21.04.2020 р., на вантажний автомобіль марки ЗИЛ моделі 431410 реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Речовий доказ зразки ґрунту, упаковані в три окремі полімерні упаковки, що зберігаються у кімнаті зберігання речових доказів відділення поліції № 1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області, знищити.

Стягнути з ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 , 1634 (одну тисячу шістсот тридцять чотири) грн. 50 коп. процесуальних витрат у користь держави за висновок експертизи № СЕ-19/109/11/3-149МРВ/20 від 27.04.2020 р.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з часу проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Тисменицький районний суд.

Суддя ОСОБА_11