Справа № 308/5777/18
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

12.05.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду : прокурора ОСОБА_5 ,
обвинувачених: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
їхніх захисників, адвокатів: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
ОСОБА_11 ,
та перекладача ОСОБА_12 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференцзв`язку матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 11-кп/4806/181/22, за апеляційними скаргами, які подали адвокатка ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 , адвокат ОСОБА_10 інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , та адвокат ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 ,
ВСТАНОВИВ :
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 березня 2022 року задоволено клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження строків дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , та продовжено
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Абрикосівка, Херсонської області, проживаючому за адресою АДРЕСА_1 , громадянину України, українцю, тимчасово непрацюючому, учаснику бойових дій (антитерористична операція на Сході країни), маючому на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимому, обвинуваченому за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 14 та ст. 113, ч. 2 ст. 28 та ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 28 та ч. 2 ст. 194 КК України,
строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на період судового розгляду справи, але не більше ніж 60 днів, до 20 травня 2022 року включно.
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю м. Кіровоград, проживаючому за адресою АДРЕСА_2 , громадянину України, українцю, військовому пенсіонеру, інваліду 3 групи, учаснику бойових дій (антитерористична операція на Сході країни), раніше не судимому, обвинуваченому за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 14 та ст. 113, ч. 2 ст. 28 та ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 28 та ч. 2 ст. 194 КК України,
строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на період судового розгляду справи, але не більше ніж 60 днів, до 20 травня 2022 року включно.
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцю м. Донецьк, зареєстрованому за адресою АДРЕСА_3 (з його слів), громадянину України, українцю, одруженому, не працюючому, маючому на утриманні одну неповнолітню дитину, в порядку ст. 89 КК України не судимому, обвинуваченому за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 14 та ст. 113, ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 28 та ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 28 та ч. 2 ст. 194, ч. 5 ст. 27 та ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,
строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на період судового розгляду справи, але не більше ніж 60 днів, до 20 травня 2022 року включно.
В ухвалі суду вказується, що у задоволенні клопотань обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисниці, адвокатки ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_10 про зміну обвинуваченим запобіжного заходу, а також клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про звільнення його з-під варти з метою зарахування до лав Збройних сил України для захисту держави від збройної агресії російської федерації відмовлено.
В ухвалі суд зазначив, що з об`єднаного кримінального провадження убачається, що ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , на підставі зібраних доказів, органом досудового розслідування обгрунтовано обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 14 та ст. 113, ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 28 та ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 28 та ч. 2 ст. 194 КК України, окрім того, ОСОБА_8 органом досудового розслідування обгрунтовано обвинувачується також у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 та ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, а саме у організації та вчиненні готування до диверсії, тобто вчинення з метою ослаблення держави вибухів, підпалів або інших дій, спрямованих на зруйнування або пошкодження об`єктів, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, за попередньою змовою групою осіб, носіння, зберігання, придбання, вибухових пристроїв, без передбаченого законом дозволу, за попередньою змовою групою осіб, організації та вчиненні терористичного акту, тобто вибуху, що заподіяв значної майнової шкоди, з метою провокації міжнародного ускладнення, за попередньою змовою групою осіб, умисному знищенні та пошкодженні чужого майна, вчинених шляхом вибуху, за попередньою змовою групою осіб, у пособництві в підробленні офіційного документа, який видається та посвідчується установою і який надає права. Прокурор у клопотанні вказує на необхідність продовження відносно обвинувачених строків дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, адже ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які існували під час обрання обвинуваченим запобіжного заходу, продовжують і досі існувати та не відпали. Так, ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні тяжких злочинів, а саме: готування до вчинення з метою ослаблення держави вибухів, підпалів або інших дій, спрямованих на руйнування або пошкодження об`єктів, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, за попередньою змовою групою осіб; носіння, зберігання, придбання вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу; вчиненні терористичного акту, тобто вибуху, що заподіяв значної майнової шкоди з метою провокації міжнародного ускладнення за попередньою змовою групою осіб; умисному знищенні та пошкодженні чужого майна, вчиненого шляхом вибуху, за попередньою змовою групою осіб; вищевказане свідчать про можливість переховування обвинувачених від суду, враховуючи кількість та тяжкість злочинів та не допущення вчинення інших умисних кримінальних правопорушень. При цьому, прокурор просить суд звернути увагу на введення в Україні воєнного стану з 24.02.2022, що з врахуванням наявності в обвинувачених певних знань, навиків та можливостей для переховування від органу досудового розслідування та суду. Вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою не усуне існування ризиків, які вказані у клопотанні.
Судом встановлено, що стороною обвинувачення доведено наявність обґрунтованої підозри обвинуваченим та існування передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, зокрема існування ризику переховування обвинувачених від суду підтверджується тим, що ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюються у вчиненні злочинів на території Закарпатської області, хоча зареєстровані вони за місцем проживання у Кіровоградській та Черкаській областях, сім`я ОСОБА_8 фактично проживає у Львові. При цьому, суд враховує, що 24.02.2022 на території України введено воєнний стан, при цьому місце реєстрації постійного проживання обвинувачених є не Закарпатська область, а місце зони бойових дій; окрім цього, стороною обвинувачення доведено існування ризику незаконного впливу обвинувачених на потерпілих, свідків, експертів у кримінальному провадженні, а також іншого підозрюваного, матеріали щодо якого виділено в окреме провадження, та ризик вчинення інших кримінальних правопорушень. Окрім цього, суд вважає, що процесуальна поведінка обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не свідчить про те, що вони бажають якнайшвидше довести необґрунтованість обвинувачення, навпаки, суд вважає, що обвинувачені, неодноразово подаючи однотипні клопотання про відвід колегії складу суду та інші заяви мають на меті затягнути розгляд кримінального провадження. Також суд бере до уваги те, що ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, які у відповідності до ст. 12 КК України відносяться до особливо тяжких злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої, яке має значний ступінь суспільної небезпеки та значний резонанс у суспільстві, відомості про особу обвинувачених: ОСОБА_6 є учасником бойових дій (антитерористична операція на Сході країни), військовий пенсіонер, інвалід 3 групи, раніше не судимий; ОСОБА_7 є учасником бойових дій (антитерористична операція на Сході країни), має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимий; ОСОБА_8 , у порядку ст. 89 КК України не судимий, має постійне місце проживання, офіційно не працевлаштований, позитивно характеризується, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину та матір інваліда 3 групи постраждалої від Чорнобильської АЕС. Разом із тим, суд врахував те, що стан здоров`я обвинувачених не перешкоджає утриманню їх під вартою. Також суд дійшов висновку про те, що обставини, зазначені при обранні запобіжного заходу продовжують існувати і станом на тепер судове провадження не закінчено, а тому застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, буде недостатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки та запобіганню вищевказаним ризикам. Також на переконання суду, навіть якщо обвинувачені й не мають на меті ухилятися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи вчинити будь-які інші злочини, однак, обставини, за яких вчинені кримінальні правопорушення, їх тяжкість та інші наведені вище обставини, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, та у контексті цього кримінального провадження є ймовірність того, що обвинувачені можуть вдатися до дій, які будуть перешкоджати судовому розгляду і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Крім того, в ухвалі вказується на те, що на час звернення обвинуваченого ОСОБА_6 з клопотанням про звільнення його з-під варти з метою зарахування у Збройні сили України для захисту держави від агресії російської федерації, у суду відсутні повноваження щодо розгляду такого клопотання. Колегія суддів звертає увагу на те, що на час розгляду вказаного клопотання відсутній нормативно - правовий акт, який регулює порядок звільнення осіб із місць відбування покарання з метою зарахування у Збройні сили України для захисту держави від збройної агресії російської федерації. Разом із тим, 13.03.2022 за №7149 зареєстровано проект Закону про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо порядку скасування запобіжного заходу для призову на військову службу під час мобілізації або його зміни з інших підстав, яким пропонується доповнити статтю 616 КПК України. Вказаним проектом Закону передбачено, що із клопотанням про скасування запобіжного заходу для призову на військову службу під час мобілізації підозрюваний, обвинувачений має право звернутися до прокурора, та за результатами розгляду такого клопотання прокурор має право звернутися до слідчого судді, суду про скасування цій особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для призову цієї особи військову службу під час мобілізації. Тому, у задоволенні клопотань сторони захисту відмовлено, а клопотання сторони обвинувачення задоволено та продовжено обвинуваченим строк тримання під вартою.
В апеляційних скаргах:
- адвокатка ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , вказує на те, що ухвала суду є необґрунтованою та незаконною. Зазначає, що прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні. А саме, на думку апелянтки, висновки суду про те, що ризики переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілого, свідків та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, є необґрунтованими, оскільки належних доказів, які можуть підтвердити вказане у клопотанні прокурора не надано. Звертає увагу на те, що ОСОБА_6 уже понад чотири роки утримується під вартою, що є занадто тривалим терміном часу. Просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту ;
- адвокат ОСОБА_10 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , вказує на те, що ухвала суду є незаконною, тому її слід скасувати. Стверджує, що судом не встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Зазначає, що постанова слідчого СБУ про оголошення обвинуваченого ОСОБА_8 у розшук винесена формально, безпідставно, що у розшук ОСОБА_8 оголошено незаконно. На думку апелянта, вказані прокурором у клопотанні ризики є надуманими, їх не існує. Стверджує, що ОСОБА_8 не переховувався від органу досудового розслідування та суду, на свідків чи інших учасників кримінального провадження не впливав і будь-яких дій щодо знищення, приховування або спотворення будь-яких із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, не вчиняв. Зазначає, що ОСОБА_8 тривалий час перебуває під вартою з 08.08.2018, має постійне місце проживання та родину, на його утриманні неповнолітня донька та матір, до затримання був депутатом Жашківської міської ради 7 скликання Черкаської області, вів активну громадську діяльність, перебував у зоні бойових дій під час проведення АТО, раніше не судимий. Адвокат ОСОБА_10 вважає, що місцевий суд, ухвалюючи судове рішення, не дав належну оцінку можливості обрання відносно його підзахисного запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, або застосування застави. Просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора та змінити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід на такий, що не пов`язаний із триманням під вартою, або визначити заставу ;
адвокат ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , вказує на те, що ухвалу суду вважає необґрунтованою, такою, що підлягає скасуванню. Зазначає, що його підзахисний знаходиться під вартою понад чотири роки, подальше його утримання не виправдовується ні завданнями кримінального судочинства, ні цілями кримінального провадження. Апелянт вважає, що висновки суду відносно наявності суспільного інтересу у кримінальному провадженні, є безпідставними, адже у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази на підтвердження цього. Стверджує, що клопотання прокурора є ідентичними за змістом, що фактично свідчить про відсутність у сторони обвинувачення доведених підстав (ризиків) побоюватись неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_7 . На думку адвоката, прокурором не доведено існування жодного ризику і те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого. Просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора, постановити нову, якою обвинуваченому ОСОБА_7 змінити запобіжний захід із тримання під вартою на більш м`який та звільнити його з-під варти у залі суду.
Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційних скарг, пояснення обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їхніх захисників - адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які підтримали доводи апеляційних скарг, прокурора ОСОБА_5 , який заперечив щодо задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційних скарг немає.
Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.
Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до ст. 331 КПК України п ід час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.
Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні висновки такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з матеріалами та обставинами кримінального провадження.
Так, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги, що ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, які, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до тяжких та особливо тяжких злочинів, за вчинення яких може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої, і які мають значний ступінь суспільної небезпеки та значний резонанс у суспільстві.
Колегія суддів також погоджується і з висновком суду першої інстанції про те, що обставини вчинення кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , тяжкість кримінальних правопорушень, а також те, що судове провадження не закінчено, дають достатні підстави вважати, що обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_14 , перебуваючи на волі, можуть ухилятися від явки до суду та виконання процесуальних рішень, а також перешкоджати встановленню істини у справі.
При цьому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку наступним фактам та обставинам: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні злочинів на території Закарпатської області, хоча мають зареєстроване місце проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у Кіровоградській області, а ОСОБА_8 у м. Черкаси (його сім`я фактично проживає у Львові); 24.02.2022 на території України введено воєнний стан, при цьому місце реєстрації постійного проживання обвинувачених є не Закарпатська область, а місце зони бойових дій; існує реальна необхідність допиту ряду свідків, проведення необхідних процесуальних дій; інший підозрюваний ОСОБА_15 на даний час переховується від органів досудового розслідування.
Вищенаведене, на думку колегії суддів, свідчить і про обґрунтованість висновку суду першої інстанції про те, що встановлені при застосуванні запобіжних заходів щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ризики переховування їх від органу досудового розслідування та суду, а також незаконного впливу на потерпілу сторону, свідків, експертів, іншого підозрюваного, матеріали щодо якого виділено в окреме провадження, вчинення інших кримінальних правопорушень, - на даний час не зменшилися й не відпали.
З матеріалів контрольного провадження також вбачається, що сторона захисту під час розгляду клопотання не посилалась на наявність даних, які б підтверджували, що передбачені ст. 177 КПК України ризики, встановлені при обранні та неодноразовому продовженні обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зменшилися або відпали.
На наявність таких даних сторона захисту не посилається і в апеляційних скаргах та не посилалася під час їх розгляду.
Тому, колегія суддів вважає, що продовження обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необхідним із метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинувачених.
При цьому, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції вірно враховано те, що застосований щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжний захід із урахуванням його тривалості та в співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку й кореспондується з характером суспільного інтересу, в зв`язку з чим, із огляду на сукупність викладених обставин щодо тривалості перебування обвинувачених під вартою, даних про особу обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , у силу характеру інкримінованих їм діянь та одночасної потреби у проведенні судом дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального правопорушення (допит свідків, дослідження письмових та речових доказів), суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинувачених під вартою, із чим погоджується й колегія суддів, вважаючи, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не будуть достатніми для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених та дієвості кримінального провадження.
Разом із тим, колегія суддів вважає, що, дійшовши висновку про необхідність продовження обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 строку тримання під вартою, суд першої інстанції належним чином врахував, що останні обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, які проявлялися у готуванні до вчинення з метою ослаблення держави вибухів, підпалів або інших дій, спрямованих на зруйнування або пошкодження об`єктів, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, за попередньою змовою групою осіб, носінні, зберіганні, придбанні вибухових пристроїв, без передбаченого законом дозволу, вчиненні терористичного акту, тобто вибуху, що заподіяв значної майнової шкоди, з метою провокації міжнародного ускладнення, за попередньою змовою групою осіб, умисному знищенні та пошкодженні чужого майна, вчиненого шляхом вибуху, за попередньою змовою групою осіб, у тому числі й те, що вибух відбувся в населеному місті, з великою кількості людей, що створювало небезпеку життю чи здоров`ю невизначеного кола осіб, що свідчить про наявність загрози застосування насильства та підвищеної суспільної небезпечності інкримінованих обвинуваченим злочинів, і дійшов до обґрунтованого висновку й про неможливість визначення обвинуваченим розміру застави, із чим погоджується і колегія суддів, вважаючи, що факт неможливості визначення обвинуваченим розміру застави підтверджується вищенаведеними обставинами та ґрунтується на вимогах КПК України, зокрема, положеннях ст. ст. 177, 178 та ч. 4 ст. 183 цього Кодексу.
Доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_11 про те, що його підзахисний ОСОБА_7 знаходиться під вартою понад чотири роки, подальше його утримання не виправдовується ні завданнями кримінального судочинства, ні цілями кримінального провадження, - апеляційний суд, з огляду на наведене вище відхиляє як такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою.
Як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_11 про те, що висновки суду відносно наявності суспільного інтересу у кримінальному провадженні, є безпідставними, адже у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази на підтвердження цього.
Із вищенаведених підстав, апеляційний суд не бере до уваги й доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_11 про те, що клопотання прокурора є ідентичними за змістом, що фактично свідчить про відсутність у сторони обвинувачення доведених підстав (ризиків) побоюватись неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 .
Тому, доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_11 про те, що прокурором не доведено існування жодного ризику і те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, - апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані та безпідставні, а також не підтверджені жодними доказами та спростовані наведеним вище.
Також як такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою відхиляє апеляційний суд і доводи апеляційної скарги адвокатки ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_6 понад чотири роки утримується під вартою, що є занадто тривалим проміжком часту та має місце невиправдано довге тримання під вартою.
Як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги адвокатки ОСОБА_9 про те, що прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні, а ризики того, що обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином є необґрунтованими, оскільки належних доказів, які можуть підтвердити вказане прокурором не надано.
Разом із тим, як такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_10 про те, що ОСОБА_8 вже тривалий час перебуває під вартою із 08.08.2018.
Посилання адвоката ОСОБА_10 на те, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання та сім`ю, родину, на його утримання є неповнолітня донька та матір, до затримання був депутатом Жашківської міської ради 7 скликання Черкаської області, вів активну громадську діяльність, перебував у зоні бойових дій під час проведення АТО, раніше не судимий, а також про те, що ОСОБА_8 не переховувався від органу досудового розслідування та суду, на свідків чи інших учасників кримінального провадження не впливав і будь-яких дій щодо знищення, приховування або спотворення будь-яких із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, не вчиняв, - апеляційний суд відхиляє як такі, що також не впливають на висновок суду про необхідність продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою і не дають підстав для зміни йому запобіжного заходу на більш м`який.
Як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_10 про те, що: судом не встановлено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України; вказані прокурором у клопотанні ризики є надуманими, їх не існує; місцевий суд, ухвалюючи судове рішення, не дав належну оцінку можливості обрання відносно його підзахисного запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, або застосування застави.
Також апеляційний суд критично оцінює доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_10 про те, що постанова слідчого СБУ про оголошення обвинуваченого у розшук винесена формально, безпідставно, у розшук ОСОБА_8 оголошено незаконно, визнаючи їх такими, що також жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою.
При оцінці доводів апеляційної скарги адвоката ОСОБА_10 про можливість визначення обвинуваченому ОСОБА_8 застави, апеляційний суд бере до уваги те, що, ухвалюючи судове рішення про продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою, суд першої інстанції взяв до уваги і положення ст. ст. 182, 183 КПК України, та обґрунтовано не визначив розмір застави, взявши до уваги та надавши належну оцінку тим фактам, що обвинуваченим інкримінуються кримінальні правопорушення насильницького характеру, внаслідок яких могла бути спричинена загибель осіб. Тому, доводи апеляційної скарги в цій частині апеляційний суд також відхиляє.
Відхиляючи доводи апеляційних скарг у цій частині, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо обвинувачені й не мають на меті ухилятися від суду, а також незаконно впливати на потерпілу сторону, свідків, експертів, іншого підозрюваного, матеріали щодо якого виділено в окреме провадження, вчиняти інші кримінальні правопорушення, однак, обставини, за яких вчинені кримінальні правопорушення, їх тяжкість та інші наведені вище обставини, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Із вищенаведених підстав, як такі, що не впливають на висновки суду першої інстанції, колегія суддів відхиляє й апеляційні скарги в частині доводів про відомості, що характеризують осіб обвинувачених.
Разом із тим, колегія суддів бере до уваги і те, що доказів, які б підтверджували факт наявності в обвинувачених таких захворювань, що виключають тримання їх під вартою, в ході апеляційного розгляду не встановлено й таких стороною захисту не надано, у зв`язку з чим, апеляційний суд погоджується і з висновками суду першої інстанції про те, що стан здоров`я обвинувачених не перешкоджає утриманню їх під вартою.
Тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні заявлених обвинуваченим ОСОБА_6 та його захисницею - адвокаткою ОСОБА_9 , захисником обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокатом ОСОБА_10 клопотань про зміну обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 запобіжного заходу, задовольнивши клопотання прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури та продовжив обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на період судового розгляду справи, але не більше ніж 60 днів.
Також апеляційний суд звертає увагу на те, що суд першої інстанції обгрунтовано взяв до уваги вимоги ст. 616 КПК України та на законних підставах відмовив у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про звільнення його з-під варти з метою зарахування у Збройні сили України для захисту держави від збройної агресії російської федерації.
Одночасно, колегія суддів вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини ухвали судження про те, що процесуальна поведінка обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не свідчить про те, що вони бажають якнайшвидше довести необґрунтованість обвинувачення, при цьому бере до уваги приписи ст. 62 Конституції України, відповідно до яких обов`язок доведення винуватості особи покладається на сторону обвинувачення (прокурора), що на сторону захисту не покладається обов`язок доведення невинуватості особи.
Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.
За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги, доводи яких не впливають на висновки суду першої інстанції, задоволенню не підлягають, а ухвала суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни.
Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли істотно вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі стороною захисту не вказується як в апеляційних скаргах, так і не вказувалось під час їх розгляду.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги, які подали адвокатка ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , адвокат ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 березня 2022 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , на період судового розгляду справи, але не більше ніж 60 днів до 20 травня 2022 року включно, - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді :