Справа № 349/109/22
Провадження № 11-кп/4808/238/22
Категорія ст. 199 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Повзло
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2022 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 26 квітня 2022 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави у кримінальному провадженні № 0000525 щодообвинуваченого ОСОБА_7 ,
за участю прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_6 ,

Керуючись вимогами ст. ст. 177, 183, 182, 197, 376, 404, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 26 квітня 2022 року запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, продовжено на 60 (шістдесят) днів - до 24 червня 2022 року включно з визначенням розміру застави 99240,00 грн.
Суд мотивує прийняте рішення тим, що прокурором доведено наявність існування ризиків, визначених ст. 177 КПК України, врахувавши як тяжкість злочину та можливість переховування ОСОБА_7 від суду.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову, якою скасувати ОСОБА_7 запобіжний захід тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період. Сторона захисту вважає, що не реагування чи безпідставна відмова прокурора у зверненні з клопотанням до суду, не може бути підставою самоусунення суду від дослідження та оцінки можливості скасування запобіжного заходу відповідно до положень ст. 161 КПК України під час вирішення питання продовження запобіжних заходів. Відповідно до військового квитка № НОМЕР_1 від 13 грудня 2000 року ОСОБА_7 є придатним для військової служби під час воєнного стану. ОСОБА_7 вину повністю визнає та розкаюється, що в сукупності з обов`язком з`явитися протягом 24 годин до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем реєстрації. Пояснює, що заставу обвинувачений не в змозі внести, а відтак тримання під вартою стає, фактично, безальтернативним запобіжним заходом. Тому сторона захисту, вважає, що розмір застави двадцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, повністю зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

В судовому засіданні апеляційного суду:

- обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 просили задовольнити апеляційну скаргу;

- прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 відповідає вимогам закону, оскільки суд першої інстанції правильно задовольнив клопотання, таке рішення прийнято за наявності необхідних для цього підстав, з наведенням відповідних мотивів.

Частиною 1 ст. 29 Конституції України визначено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Перевіряючи ухвалу суду першої інстанції в частині визначеного обвинуваченому ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу у виді застави, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги щодо занадто великого розміру застави, не є слушними, оскільки визначений суддею розмір застави, на думку колегії суддів, в повній мірі узгоджується з вимогами і положеннями ч. 3 ст. 183 КПК України, що свідчить про законність прийнятого судом рішення, виходячи з наступного.

Згідно ст.182 КПК України розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Отже, діюче законодавство вимагає доведення та встановлення не тільки наявності ризиків та обґрунтованості клопотання про обрання чи продовження запобіжного заходу, неможливості застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, а й доведення помірності розміру застави, який визначається, з урахування індивідуальних відомостей щодо особи.

Межі розміру застави, які визначені в ст. 182 КПК України, залежать, зокрема й від ступеня тяжкості злочину, у вчиненні якого особа обвинувачується.

Вбачається, що суд застосовував щодо ОСОБА_7 заставу як альтернативу триманню під вартою у розмірі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 99240,00 грн., тобто в мінімальних межах, передбачених законом для даного виду кримінального правопорушення, в якому обвинувачується останній.

Положення КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують на такі критерії, які належить врахувати при визначені розміру застави: 1) обставини кримінального правопорушення; 2) особливий характер справи; 3) майновий стан обвинуваченого; 4) його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; 5) масштаб його фінансових операцій; 6) даних про особу обвинуваченого; 7) встановлені ризики, передбачених ст. 177 КПК України; 8) «професійне середовище» обвинуваченого; 9) помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин й шкода, завдана кримінальним правопорушенням тощо.

На переконання колегії суддів, застава у меншому розмірі, не забезпечить запобігання ризикам і забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, виходячи з тяжкості та видів кримінальних правопорушень, інкримінованих ОСОБА_7 , відомостей про його особу, процесуальну поведінку, та позиції Європейського суду з прав людини про те, що розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки.

За змістом ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про : наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000525 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч.1 ст. 135 КК України, а саме порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_10 та завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через малолітство, старість, хворобу або внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, зобов`язаний був піклуватися про цю особу і мав змогу надати їй допомогу, а також у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан

За вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, встановлено відповідальність у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого, таке згідно з ст. 12 КК України є тяжким злочином.
ОСОБА_7 також обвинувачується у завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через малолітство, старість, хворобу або внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, зобов`язаний був піклуватися про цю особу і мав змогу надати їй допомогу, а також у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.
На думку суду апеляційної інстанції, інкриміновані обвинуваченому ОСОБА_7 кримінальні правопорушення, можуть викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу.

Суд апеляційної інстанції враховує, що ризик в свою чергу не є визначеною подією, а по суті представляє ймовірність отримання несприятливих для судового провадження подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

У відповідності з ст. 199 КПК України в суді першої інстанції та під час апеляційного розгляду знайшли своє підтвердження доводи прокурора про те, що ризики згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України з часу застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу не зменшилися та продовжують існувати до теперішнього часу, що в свою чергу виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції вважає, що під час розгляду клопотання доведено неможливість запобігання відповідним ризикам у разі застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що застосування тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_7 в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, - забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання виникненню ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд апеляційної інстанції враховує заяву ОСОБА_7 про бажання брати участь у військовій службі щодо захисту України, однак ця обставина не спростовує доцільність застосування запобіжного заходу вигляді тримання під вартою відносно нього.

В той час, відомості наведені в цій заяві не спростовують доцільність застосування запобіжного заходу вигляді тримання під вартою відносно нього.

Більш того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на порядок скасування запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, який визначено ст. 616 КПК України, зокрема про те, що обвинувачений, який під час судового розгляду тримається під вартою, має право звернутися до прокурора з відповідним клопотанням, за результатами розгляду якого прокурор має право звернутися до суду, який розглядає кримінальне провадження, що за наявності достатніх підстав має право прийняти таке рішення.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції в повній мірі врахував положення ст. ст. 177, 178, 183, 194, 199 КПК України, оцінив в сукупності всі обставини, наведені сторонами кримінального провадження, та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_11 .

За таких обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що суд першої інстанції повинен вживати необхідних заходів щодо розгляду кримінального провадження у розумні строки, оскільки недотримання строків розгляду кримінальних справ порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

Стороною захисту не наведено вагомих підстав вважати, що обставини, які вказували на наявність заявлених прокурором ризиків, запобігання спробам яких є метою та підставами застосування запобіжних заходів, змінилися, та відповідно, вони зменшились, а також, що після прийняття рішень про застосування запобіжного заходу виникли нові обставини.

Судовий розгляд триває, встановлюються обставини, які мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Також, на думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів належним чином оцінив в сукупності всі обставини згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України, в тому числі характеризуючі особу обвинуваченого дані.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що суд першої інстанції повинен вживати необхідних заходів щодо розгляду кримінального провадження у розумні строки, оскільки недотримання строків розгляду кримінальних справ порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

Керуючись вимогами ст. ст. 177, 179, 183, 182, 197, 376, 404, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 26 квітня 2022 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_4

ОСОБА_3