Справа № 537/2068/16-к
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2022 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підсудного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

підсудного ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 ,

розглянувши в ході судового розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду в м Кременчуці кримінальну справу по обвинуваченнюОСОБА_6 , ОСОБА_4 за вчинення злочину передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України,

В С Т А Н О В И В :

До Кременчуцького районного суду надійшла кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_6 та ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України.

Під час судового розгляду, захисниками підсудних заявлено клопотання про повернення справи прокурору для усунення недоліків.

Підсудні підтримали заявлене клопотання.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання.

Представник потерпілого підтримав позицію прокурора.

Суд, досліджуючи матеріали справи, приходить такого висновку.

Так, відповідно до ст.249-1 КПК України суддя своєю постановою повертає справу прокурору у разі, якщо прокурором були суттєво порушені вимоги статей 228-232 цього Кодексу, для усунення виявлених порушень.

Із змісту обвинувального висновку по справі встановлено, що зазначене в ньому обвинувачення є неконкретним, оскільки не вказано яким чином ОСОБА_4 та ОСОБА_6 завдавали тілесних ушкоджень потерпілому, в чому виразилась незаконність діянь обвинувачених, які норми вимог чинного законодавства ними було порушено, а також не конкретизовано в чому полягає істотність заподіяння шкоди, в той час як диспозицією ч.1 ст.365 КК України передбачено, що кримінальна відповідальність настає лише за діяння, якими заподіяно істотну шкоду.

Наведені обставини мають суттєве значення, оскільки свідчать про об`єктивну сторону злочину, та безпосередньо впливають на його кваліфікацію. Натомість зазначене в обвинувальному висновку неконкретне обвинувачення порушує права ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на захист та робить неможливим об`єктивний розгляд справи.

Крім того, судом встановлено, що обвинувальний висновок по справі складено неповно, та схематично, тобто з порушенням вимог ст.223 КПК України. При цьому не приведено усіх доказів на підтвердження обвинувачення, а також доводів обвинувачених на свій захист та результатів їх перевірки.

Рекомендаціями, що містяться у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 6 "Про практику застосування кримінально- процесуального законодавства при попередньому розгляді кримінальних справ у судах першої інстанції" від 30 травня 2008 року № 6 передбачено, що суттєвими порушеннями при складанні обвинувального висновку, правильність якого повинен перевірити прокурор, слід вважати такі порушення вимог статей 223, 224 КПК України (в редакції 1960 року), які виключають можливість здійснення обвинуваченим свого захисту і можливість прийняття судом законного рішення у справі з урахуванням такого обвинувального висновку.

Зокрема, такі порушення мають місце у випадках, коли в обвинувальному висновку містяться положення, що суперечать одне одному; обвинувачення, викладене в обвинувальному висновку, є неконкретним або не збігається з обвинуваченням, викладеним у постанові про притягнення особи як обвинуваченого; коли обвинувальний висновок містить недопустиму натуралізацію опису злочину, зокрема статевого; коли обвинувальний висновок не підписаний слідчим; коли в обвинувальному висновку відсутні дані про місце перебування обвинувачених, дані про потерпілого, якщо той встановлений по справі; коли в обвинувальному висновку не зазначені докази, що зібрано у справі, і доводи, висунуті кожним з обвинувачених на свій захист, з результатами їх перевірки; коли в обвинувальному висновку немає посилань на аркуші справи; коли до обвинувального висновку не долучені передбачені законом додатки тощо.

Правильною є практика тих суддів, які, повертаючи справу прокурору на підставі статті 249-1 КПК України. розцінюють як суттєві такі порушення, допущені прокурором при виконанні ним вимог статей 228-232 КПК України; затвердження ним обвинувального висновку, який складений із суттєвими порушеннями вимог кримінально-процесуального закону або містить недопустиму натуралізацію опису злочину; направлення справи до суду з незатвердженим обвинувальним висновком; направлення справи до суду за наявністю невирішених письмових вказівок прокурора органові дізнання або слідчому про проведення додаткового розслідування, крім випадків, коли виконати зазначені у вказівках процесуальні дії неможливо; складання нового обвинувального висновку, який не відповідає вимогам статей 223, 224 КПК; зміна постановою обвинувального висновку з істотною зміною обвинувачення за фактичними обставинами чи із застосуванням статті кримінального закону з більш суворою санкцією без повернення справи слідчому для додаткового розслідування і пред`явлення нового обвинувачення; невирішення скарг учасників процесу на дії слідчого; затвердження обвинувального висновку не тим прокурором, якому надано таке право, тощо.

При незгоді зі зміною прокурором обвинувачення під час затвердження обвинувального висновку на менш тяжке чи з виключенням з обвинувального висновку окремих пунктів, епізодів обвинувачення суддя не вправі повертати справу прокурору на підставі статті 249-1 КПК України для поновлення попереднього обвинувачення, а повинен проводити попередній розгляд справи в межах зміненого обвинувачення. Виходячи зі змісту статті 249-1 КПК України, повернення справи прокурору для усунення виявлених суттєвих порушень вимог статей 228-232 КПК України, може мати місце як за клопотанням учасників процесу, так і за ініціативою судді, але таке повернення справи можливе лише на стадії попереднього розгляду кримінальної справи. У разі виявлення зазначених порушень на стадії судового розгляду справа підлягає направленню на додаткове розслідування відповідно до вимог статті 281 КПК України з мотивів неправильності досудового слідства.

Разом з цим, п. З постанови Пленуму Верховного Суду України від 11 лютого 2005 року № 2 "Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування" роз`яснено, що питання про те чи перешкоджає порушення закону, допущене під час порушення справи, провадження дізнання або досудового слідства, її призначенню до судового розгляду, вирішується залежно від того, наскільки істотним воно було, до ущемлення яких прав та інтересів учасників процесу воно призвело і чи є можливість поновити ці права й інтереси. Кримінальна справа у будь-якому разі не може бути призначена до судового розгляду якщо: вона не була порушена або порушена некомпетентною особою; розслідування провадила не уповноважена на те особа чи особа, яка підлягала відводу; було порушено вимоги КПК про обов`язковість пред`явлення обвинувачення і матеріалів розслідування для ознайомлення; при провадженні дізнання чи досудового слідства було порушено право обвинуваченого на захист або право користуватися рідною мовою чи мовою, якою він володіє, і допомогою перекладача. Допущені при вчиненні окремих слідчих чи процесуальних дій порушення закону, що призвели до ущемлення прав та інтересів учасників процесу, поновити які неможливо, не можуть бути підставою для повернення справи на додаткове розслідування. За наявності відповідних підстав такі порушення мають тягти визнання доказів недопустимими. Не може бути підставою для повернення справи на додаткове розслідування і недодержання прокурором вимог статей 228-232 КПК України (якщо для усунення допущених порушень не потрібно проводити слідчі дії). У таких випадках відповідно до ст. 249-1 КПК України суддя повертає справу прокурору для усунення недоліків.

Затвердження прокурором обвинувального висновку щодо обвинувачених та не скріплення його печаткою є порушенням вимог до реквізитів офіційного документу. Оскільки в контексті примітки до ст. 358 КК України під офіційним документом слід розуміти документ, що містить зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи докази у правозастосовній діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднання громадян, юридичних осіб, незалежно від форм власності та організаційно-правових форм, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.

Саме підписання й затвердження обвинувального висновку прокурором та скріплення його підпису печаткою надає цьому документу статус офіційного і свідчить про належний нагляд за досудовим розслідуванням.

Зазначена правова позиція збігається з правовою позицією Верховного Суду України у справі №5-50кс15 від 09.07.2015 року, в якій зокрема зазначено, що при встановленні ознак офіційного документа як предмета злочину слід керуватися такими критеріями: документ має бути складено, видано чи посвідчено відповідною особою в межах її професійної чи службової компетенції за визначеною законом формою та з належними реквізитами; зафіксована в такому документі інформація повинна мати юридично значущий характер підтверджені чи засвідчені нею конкретні події, явища або факти мають спричиняти чи бути здатними спричинити наслідки правового характеру у вигляді виникнення (реалізації), зміни або припинення певних прав та/або обов`язків. Невідповідність документа хоча б одному з наведених критеріїв перешкоджає визнанню його офіційним.

Як вбачається з обвинувального висновку у кримінальній справі відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_6 даний обвинувальний висновок належним чином не затверджений прокурором, оскільки підпис в графі «Затверджую» нескріплений печаткою.

КПК України не передбачено можливості виправлення технічних чи інших помилок, також внесення будь-яких додаткових відомостей до обвинувального висновку після його надходження до суду, зокрема, у підготовчому судовому засіданні.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

На думку суду, залишення у матеріалах кримінальної справи обвинувального висновку з недоліками є неприпустимим, оскільки може призвести до необ`єктивного та неповного встановлення всіх обставин у справі та позбавить можливості ухвалити справедливе судове рішення, та позбавляє підсудних здійснювати належний захист.

Вищеописані порушення вимог Кримінального процесуального кодексу України, дають підстави дійти висновку, що обвинувальний висновок в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_6 був складений із порушенням вимог Кримінального процесуального кодексу України, що унеможливлює належний та законний судовий розгляд на підставі даного обвинувального висновку та порушує гарантовані законом процесуальні права обвинувачених, в тому числі і право на захист, і право на справедливий суд, а тому обвинувальний висновок, з матеріалами кримінальної справи підлягає поверненню прокурору для усунення допущених недоліків та приведення його у відповідність до вимог статей КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.249-1,431 КПК України. -

ПОСТАНОВИВ :

Кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України повернути прокурору Кременчуцької окружної прокуратури для усунення недоліків.

На постанову може бути подано апеляційну скаргу до Полтавського апеляційного суду через Кременчуцький районний суд Полтавської області протягом п`ятнадцяти діб з дня її проголошення, а особі, яка перебуває під вартою - в той же строк з моменту вручення йому цієї постанови.

Суддя ОСОБА_1