Справа № 503/1033/21
Провадження № 1-кп/503/13/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2022 року м. Кодима

Кодимський районний суд Одеської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участі:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000655 від 14.07.2021 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з загальною середньою освітою, працездатного, не працюючого, не одруженого, раніше судимого вироком Кодимського районного суду Одеської області від 02.09.2021 року за ч.3 ст.185 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі; на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 років 6 місяців не вчинить нового кримінального правопорушення, із покладенням обов`язків відповідно до ст.76 КК України; ухвалою Кодимського районного суду Одеської області від 29.12.2021 року звільнення від відбування покарання з виробуванням, встановлене вироком Кодимського районного суду Одеської області від 02.09.2021 року, скасовано та засудженого направлено для відбування покарання, призначеного за цим вироком,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,
В С Т А Н О В И В :
26.08.2021 року до Кодимського районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України за наступних обставин: «Обвинувачений ОСОБА_4 05.06.2021 року приблизно о 20 годині 30 хвилин, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, прибувши з с. Писарівка Подільського району Одеської області, Кодимська ТГ, до АДРЕСА_2 , де розташований належний потерпілій ОСОБА_6 житловий будинок, скориставшись відсутністю сина потерпілої ОСОБА_7 , який з дозволу матері проживав у її домоволодінні, діючи з урахуванням сприятливої для нього обстановки, яка на його переконання виключала можливість втручання власника та сторонніх осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, через не замкнену хвіртку, проник на територію вказаного домоволодіння, де за допомогою ключа, місцезнаходження якого він знав попередньо, відімкнув вхідні двері та проник до вказаного житлового будинку, звідки, з метою власного збагачення, з корисливих мотивів, умисно, таємно, викрав чуже майно, а саме: телевізор моделі «АКАІ», який належить потерпілій ОСОБА_6 на суму 2675 гривень 33 копійки. Після цього обвинувачений ОСОБА_4 з місця події зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілій матеріальні збитки на вищевказану суму грошових коштів».
Вищевказані дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані органами досудового розслідування за ч.3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло.
В ході судового розгляду прокурор, який підтримує державне обвинувачення у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000655 від 14.07.2021 року в порядку вимог ст. ст.338, 341 КПК України дійшов до переконання щодо зміни раніше висунутого обвинувачення та доповнив його фактичні обставини такою кваліфікуючою ознакою як «повторність», обґрунтовуючи таку зміну правової кваліфікації тим, що обвинувачений ОСОБА_4 вже засуджений вироком Кодимського районного суду Одеської області від 02.09.2021 року, який набрав законної сили 02.10.2022 року, в іншому кримінальному провадженні за вчинення аналогічного кримінального правопорушення, вчиненого ним у грудні 2020 року.
Так, розглядаючи судове провадження в межах висунутого прокурором обвинувачення, з врахуванням зміни його правової кваліфікації, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 05.06.2021 року приблизно о 20 годині 30 хвилин, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, прибувши з АДРЕСА_2 , де розташований належний потерпілій ОСОБА_6 житловий будинок, скориставшись відсутністю сина потерпілої ОСОБА_7 , який з дозволу матері проживав у її домоволодінні, діючи з урахуванням сприятливої для нього обстановки, яка на його переконання виключала можливість втручання власника та сторонніх осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, через не замкнену хвіртку, проник на територію вказаного домоволодіння, де за допомогою ключа, місцезнаходження якого він знав попередньо, відімкнув вхідні двері та проник до вказаного житлового будинку, звідки, з метою власного збагачення, з корисливих мотивів, умисно, таємно, повторно, викрав чуже майно, а саме: телевізор моделі «АКАІ», який належить потерпілій ОСОБА_6 на суму 2675 гривень 33 копійки. Після цього обвинувачений ОСОБА_4 з місця події зник та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілій матеріальних збитків на суму вартості викраденого майна в розмірі 2675 гривень 33 копійки.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 після роз`яснення судом суті висунутого обвинувачення, з врахуванням зміни його правової кваліфікації, повністю та беззастережно визнав вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні (злочині), а також визнав всі фактичні обставини, зазначені в обвинувальному акті від 06.07.2022 року. Крім того, ОСОБА_4 щиро розкаявся у вчиненому ним кримінальному правопорушенні.
Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилась та надала суду заяву про проведення судового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_4 без її участі, при визначенні міри покарання обвинуваченому покладається на розсуд суду.
Суд, на пропозицію прокурора, яку підтримали обвинувачений та його захисник, у відповідності до ч.3 ст.349 КПК України, з`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити та порядок їх дослідження, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорюються доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація його дій, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, ухвалив обмежитись допитом обвинуваченого, дослідити письмові матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, щодо речових доказів та застосування заходів кримінального провадження у вигляді накладення арешту на майно, а також проведення та оплати судової експертизи.
Так, обвинувачений ОСОБА_4 показав суду, що він дійсно 05.06.2021 року приблизно о 20 годині 30 хвилин, з метою викрадення чужого майна та власного збагачення, через не замкнену хвіртку, проник на територію житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_2 , де за допомогою ключа, місцезнаходження якого він знав попередньо, відімкнув вхідні двері цього домоволодіння та зайшовши всередину житла, умисно, таємно, повторно, викрав звідти чуже майно, а саме: телевізор моделі «АКАІ», який належить потерпілій ОСОБА_6 , вартістю 2675 гривень 33 копійки. Після чого з місця події зник та викраденим розпорядився на власний розсуд.
Вислухавши показання обвинуваченого, дослідивши, проаналізувавши та оцінивши письмові докази у судовому провадженні, в їх сукупності, з точки зору їх належності, достовірності та допустимості, суд дійшов до наступних висновків.
Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» - у разі вчинення декількох посягань на власність перший злочин за відсутності інших кваліфікуючих ознак належить кваліфікувати за частиною першою відповідної статті, а інші як вчинені повторно - за іншими частинами відповідних статей КК України.
Згідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» від 04 червня 2010 року № 7, передбачене у відповідних статтях (частинах статей) Особливої частини КК вчинення злочину повторно або особою, яка раніше вчинила відповідний злочин, є кваліфікуючою ознакою певного злочину. Тому, якщо за вчинення попереднього злочину (кількох попередніх злочинів) особу не було засуджено, кожен із злочинів, які утворюють повторність, має бути предметом самостійної кримінально-правової оцінки.
При цьому, якщо вчинені злочини, крім повторності, утворюють ще й сукупність, вони відповідно до частини другої статті 33 КК України повинні отримувати окрему кваліфікацію (наприклад, крадіжка без кваліфікуючих ознак і крадіжка, вчинена повторно, або крадіжка, поєднана з проникненням у житло). Якщо ж злочини, які утворюють повторність, відповідають одному і тому самому складу злочину (наприклад, три крадіжки, поєднані з проникненням у житло, п`ять розбоїв, вчинених організованою групою, тощо), їх кваліфікація здійснюється за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК. У таких випадках повторність злочинів повинна зазначатися у процесуальних документах, які стосуються обвинувачення особи, як кваліфікуюча ознака відповідних злочинів.
При цьому, основні засади інституту множинності злочинів, зокрема окремі її форми (повторність, сукупність та рецидив) та правові наслідки регламентовано законодавцем у Розділі VII «Повторність, сукупність та рецидив кримінальних правопорушень» Загальної частині КК. Повторністю кримінальних правопорушень як формою множинності згідно з нормативним приписом ст. 32 КК України визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу (ч. 1 ст. 32 КК України). Крім того, у ч. 3 цієї ж статті зазначено, що вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених різними статтями цього Кодексу, визнається повторним лише у випадках, передбачених в Особливій частині цього Кодексу.
У ст. 35 КК України передбачені правові наслідки повторності, сукупності та рецидиву кримінальних правопорушень, зокрема, повторність, сукупність та рецидив кримінальних правопорушень враховуються при кваліфікації кримінальних правопорушень та призначенні покарання, при вирішенні питання щодо можливості звільнення від кримінальної відповідальності та покарання у випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі № 591/4366/18 від 14 вересня 2020 року у ситуації, коли в одному кримінальному провадженні розглядається два і більше епізоди вчинення тотожних чи однорідних злочинів, для повторності злочинів не має значення, була чи не була особа засуджена за раніше вчинений злочин.
Проте у випадку розгляду різних кримінальних проваджень стосовно однієї особи, така обставина має значення, а тому повторність має місце лише у разі постановлення щодо особи обвинувального вироку за тотожний чи однорідний злочин в іншому кримінальному провадженні.
При цьому слід враховувати висновок Об`єднаної палати від 01 червня 2020 року (справа № 766/39/17, провадження № 51-8867кмо18) про те, що у такому випадку слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження вироком Кодимського районного суду Одеської області від 02.09.2021 року ОСОБА_4 визнаний винним та засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України за вчинення кримінального правопорушення у середині грудня 2020 року (більш точної дати не встановлено).
Враховуючи, що ОСОБА_4 було засуджено у іншому кримінальному провадженні за ч. 3 ст. 185 КК України, в його діях наявна кваліфікуюча ознака «повторність», та його дії слід кваліфікувати за ч. 3 ст.185 КК України.
Таким чином, дії ОСОБА_4 , які виразились в таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаному з проникненням у житло, вчиненому повторно, вірно кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України.
Підстав у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст.66 КК України, суд визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого в розумінні ст.67 КК України суд не встановив.
Стаття 50 КК України встановлює, що покарання є заходом примусу, яке застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Відповідно до ст. 65 КК України, реалізуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 враховує ступінь та тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, його суспільну небезпеку, відсутність обтяжуючих обставин, розмір заподіяної шкоди, а також те, що цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений, що вказує на те, що потерпіла ОСОБА_6 не має матеріальних претензій до обвинуваченого. Крім того, при призначенні йому покарання покладається на розсуд суду.
З огляду на вищевикладене, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує, тяжкість та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, вік обвинуваченого та його особисте ставлення до вчиненого ним кримінального правопорушення, наявність у нього постійного зареєстрованого місця проживання та його посередню характеристику, ті обставини, що на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, що в розумінні ст.66 КК України є обставинами, які пом`якшують його покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання.
Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, не працює, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочину проти власності, та відповідно до змісту досудової доповіді, складеної 07.12.2021 року Подільським районним сектором №2 філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області (а.с.89-90), ризик вчинення ним повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий та виправлення обвинуваченого неможливе без обмеження або позбавлення його волі.
Отже, призначаючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , за таких обставин, з врахуванням особи обвинуваченого, суд вважає, що його виправлення неможливо без ізоляції від суспільства та йому необхідне призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст.185 України.
Крім того, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 02 вересня 2021 року був засуджений вироком Кодимського районного суду Одеської області за ч. 3 ст. 185 КК України, до покарання у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі; на підставі ст.75 КК України був звільнений від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 років 6 місяців не вчинить нового кримінального правопорушення, із покладенням обов`язків відповідно до ст.76 КК України; ухвалою Кодимського районного суду Одеської області від 29.12.2021 року звільнення від відбування покарання з випробуванням, встановлене вироком Кодимського районного суду Одеської області від 02.09.2021 року, скасовано та засудженого направлено для відбування покарання, призначеного за цим вироком.
При цьому, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив інкриміноване йому суспільно-небезпечне діяння у цьому кримінальному провадженні 05.06.2021 року, тобто до винесення вищевказаного вироку суду, у зв`язку з чим, суд вважає за потрібне визначити ОСОБА_4 остаточне покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, на переконання суду, застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Процесуальні витрати за проведення судової товарознавчої експертизи в сумі 514 гривень 86 копійок підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.
У кримінальному провадженні застосовувались заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна, які підлягають скасуванню відповідно до положень ч.4 ст.174 КПК України.
Речовими доказами слід розпорядитись у відповідності до положень ст.100 КПК України.
Підстав для обрання запобіжного заходу суд не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373-376 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
Згідно із ч. 4 ст. 70 КК України, призначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Кодимського районного суду Одеської області від 02.09.2021 року, більш суворим покаранням за цим вироком суду, остаточно визначивши ОСОБА_4 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Строк відбування призначеного ОСОБА_4 покарання обчислювати з дня набрання цим вироком законної сили.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України, зарахувати у строк призначеного ОСОБА_4 цим вироком суду покарання, строк відбутого ним покарання за вироком Кодимського районного суду Одеської області від 02 вересня 2021 року, рахуючи такий строк з моменту фактичного затримання засудженого ОСОБА_4 , а саме з 11.01.2022 року.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили - не обирати.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на проведення судової товарознавчої експертизи в сумі 514 (п`ятсот чотирнадцять) гривень 86 копійок.
Речові докази: телевізор марки «Акаі», модель UA32DF2110 чорного кольору з пультом до нього, що зберігаються в камері зберігання речових доказів ВПД №1 Подільського РУП ГУ НП в Одеській області, повернути власнику ОСОБА_6 .
Скасувати арешт, накладений на майно відповідно до ухвали слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області у даному кримінальному провадженні від 05.08.2021 року.
Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Кодимський районний суд Одеської області, з урахуванням обмежень, визначених в ч.2 ст. 394 КПК України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Суддя
Кодимського районного суду ОСОБА_1