УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому в межах кримінального провадження №0000118 апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Доманівського районного суду Миколаївської області від 1 квітня 2022 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцям. Іллічівськ Одеської області, українця, громадянина України, не працюючого, освіта середня-спеціальна, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України,

-якою продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 17г.00хв. 30 травня 2022 року, без визначення застави.

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду скасувати. Постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, або інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою суду задоволено клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_6 . Продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в ДУ Миколаївський слідчий ізолятор до 17 год. 30 травня 2022р., без визначення розміру застави.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник вважає, що оскаржувана ухвала суду є незаконною та необґрунтованою. Зауважує, що залишаючись під вартою саме в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» життя обвинуваченого залишається в небезпеці, у зв`язку з введенням воєнного стану на території України та систематичного бомбардування м. Миколаєва.

Вказує, що допитані в суді першої інстанції потерпілі вказали, що вибух стався випадково, а дії ОСОБА_6 були не умисними, умислу на позбавлення життя потерпілих він не мав, за місцем проживання обвинувачений характеризується позитивно, на теперішній час будь-яких загроз життю та здоров`ю потерпілих не має, а тому на думку апелянта, ризик протиправного впливу на потерпілих відсутній.

Вважає, незаконною вказівку суду на таку причину тримання ОСОБА_7 під вартою, як невизнання ним своєї вини, оскільки в такому разі грубо порушується принцип презумпції невинуватості.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

В провадженні Доманівського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження за №0000118 від 14.10.2021р. за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України.

За клопотанням прокурора, ухвалою суду від 14.12.2021року обвинуваченому ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави. В ході судового розгляду прокурор заявив клопотанням про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу, який ухвалою суду від 07.02.2022року визначений до 04.04.2022року.

Ухвалою Доманівського районного суду Миколаївської області від 1 квітня 2022 року клопотання прокурора задоволено. Продовжено ОСОБА_6 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 17г.00хв. 30 травня 2022 р., без визначення застави.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд дійшов до висновку, що продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, які послужили застосуванню до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, наразі не видається за можливе.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до матеріалів судового провадження в провадженні Доманівського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження за №0000118 від 14.10.2021р. за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України. За клопотанням прокурора, ухвалою суду від 14.12.2021року обвинуваченому ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави. В ході судового розгляду прокурор заявив клопотанням про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу, який ухвалою суду від 07.02.2022року визначений до 04.04.2022року.

Обґрунтовуючи клопотання, прокурор посилається на існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд, пославшись на відомості, що характеризують його особу, обставини вчинення кримінальних правопорушень та тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винним, прийшов до висновку, що заявлені ризики прокурором продовжують існувати, а тому запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, наразі не видається за можливе.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України, один з яких відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за що передбачене покарання у виді позбавлення волі строком понад 10 років.

При обранні запобіжного заходу у підготовчому судовому засіданні судом встановлена доведеність ризику у виді незаконного впливу на потерпілих та свідків, оскільки обвинувачений не визнає себе винним у пред`явленому обвинувачені, а учасники та очевидці подій ще не допитані в судовому засіданні. Потерпілі в судовому засідання надали свої пояснення, а свідки ще не допитані. Потерпілі та свідки проживають з обвинуваченим в одній місцевості, а тому висновок суду першої інстанції про продовження існування ризики незаконного впливу на потерпілий та свідків.

Застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання не є доцільним, оскільки не забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, так як обвинувачений вчинив особливо тяжкий злочин відносно двох осіб небезпечним способом.

Також необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

З урахуванням злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_6 та наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_6 для забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу, про що просить апелянт, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Беручи до уваги доведеність ризиків, передбачених ч. 1 статті 177 КПК України, а також серйозність висунутого ОСОБА_6 обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих злочинів, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу ОСОБА_6 на інший більш м`який запобіжний захід, про що просить захисник.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання про продовження запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, які б були бе зумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422-1, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Доманівського районного суду Миколаївської області від 1 квітня 2022 року, якою продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: