Єдиний унікальний номер № 285/642/20
Провадження № 1-кп/0285/158/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючої судді…………..... ОСОБА_1 ,
секретаря………….................. ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора……………………. ОСОБА_3 ,
обвинувачених......................... ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду
кримінальне провадження №0001467 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, який не працює, не судимий;
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою освітою, який не працює, не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, -
ВСТАНОВИВ :
13 грудня 2019 року близько 18 години ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вирішили умисно, таємно викрасти проліт металевої сітки з паркану, який розташований навколо військового госпіталю за адресою АДРЕСА_3 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, направлений на таємне викрадення чужого майна, за попередньою змовою, ОСОБА_6 з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , який тримав в руках велосипед, підійшли до паркану військового госпіталю. За розподіленими ролями, впевнившись, що за їх злочинними діями ніхто не спостерігає і вони залишаться непоміченими, ОСОБА_4 залишився стояти неподалік паркану, спостерігати за тим, чи не йдуть поблизу сторонні особи, на що останній погодився, тим самим своїми діями сприяв здійсненню крадіжки, а ОСОБА_6 з ОСОБА_5 підійшли до паркану, від`єднали один проліт металевої сітки від паркану вартістю 1500 гривень. Після цього вони взявши сітку в руки, пішли до ОСОБА_4 та разом завантажили її на велосипед. Однак пройшовши близько 50 метрів від паркану були виявлені працівниками військового госпіталю. ОСОБА_4 було затримано разом з велосипедом та викраденою сіткою, а ОСОБА_6 та ОСОБА_5 вдалося втекти. Таким чином вони виконали усі дії, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від їх волі.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що у грудні 2019 року разом із друзями ОСОБА_6 і ОСОБА_5 , проходячи одного дня ввечері повз військовий госпіталь побачили металеву сітку, яку вирішили викрасти, однак коли разом із нею пройшли декілька метрів, були помічені та зупинені працівниками госпіталю. Свою вину визнає повністю, щиро кається, згоден з фактичнимиобставинами кримінального провадження та кваліфікацієюсвоїх дій, не заперечує з приводу розгляду справи за ч.3 ст.349 КПК України. В обвинувальному акті усі обставини викладено вірно.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 пояснив, що одного дня грудня місяця 2019 року разом із друзями ОСОБА_6 і ОСОБА_4 проходили повз військовий госпіталь, на території якого побачили металеву сітку. Вирішили викрасти її, що й зробили, однак, коли пройшли декілька метрів, були затримані працівниками госпіталю. Свою вину визнає повністю, щиро кається, згоден з фактичнимиобставинами кримінального провадження та кваліфікацієюсвоїх дій, не заперечує з приводу розгляду справи за ч.3 ст 349 КПК України. В обвинувальному акті усі обставини викладено вірно.

Покази обвинувачених в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ними змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності їх позиції.

Представник потерпілого КЕЧ Новоград-Волинського району ОСОБА_7 у заявіпросив розглянути справу за його відсутності, претензій матеріального характеру до обвинувачених не має, при призначенні покарання покладається на розсуд суду (а.с 81).

Приймаючи до уваги той факт, що обвинувачені в повному обсязі визнали свою вину у вчиненні інкримінованого їм органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, правильно розуміютьзміст цих обставин та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження письмових доказів.

Суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 у справі Девеер проти Бельгії, держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.

Позиція обвинувачених ОСОБА_4 і ОСОБА_5 щодо розгляду справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, є добровільною і не пов`язана з вищевказаними чинниками, сумнівів у добровільності такої позиції в суду немає.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують осіб обвинувачених, суд знаходить доведеною винність обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та їх умисні дії, які виразились у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, кваліфікує за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинувачених, є щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання обвинувачених, не встановлено.

При обранні виду і міри покарання обвинуваченим, суд враховує: характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення; особу винних, які не судимі, вину визнали, щиро розкаялися у вчиненому та повністю усвідомили протиправність своїх дій, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебувають, скарг за місцем проживання не мають; позицію представника потерпілого, який не має претензій до обвинувачених; ту обставину, що злочином не завдано тяжких наслідків, та приходить до висновку, що обвинуваченим ОСОБА_4 і ОСОБА_5 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, що є необхідним і достатнім для їх виправлення, попередження вчинення нових злочинів та відповідає меті і загальним засадам призначення покарання.
Суд вважає, що обставина, що пом`якшує покарання обвинувачених, не знижує істотним чином міру тяжкості скоєного кримінального правопорушення, не зменшує його суспільну небезпеку до рівня, що виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинувачених ст.69 КК України.
Разом з тим, враховуючи особи обвинувачених, їх відношення до скоєного (вину визнали, шкодують про вчинене), обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, позицію представника потерпілого, який претензій до обвинувачених не має, при призначенні покарання покладається на розсуд суду, суд приходить до висновку про те, що обвинувачені не є особами, небезпечними для суспільства, а тому їх виправлення можливе без ізоляції від суспільства із застосуванням положень ст.ст.75, 76 КК України в умовах звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Запобіжний захід у кримінальному провадженні не обирався.
Представником потерпілого цивільного позову не заявлено, однак за ним зберігається право на звернення до суду за відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди в порядку цивільного судочинства.
Арешт накладений на майно в ході досудового розслідування необхідно зняти.
Судові витрати відсутні.
Питання про речові докази вирішено в порядку ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст.337, 370, 371, 374 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ :
Визнати винним ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 років позбавлення волі.
Визнати винним ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 і ОСОБА_5 від відбування призначеного судом покарання із випробуванням, встановивши кожному іспитовий строк тривалістю 1 рік.
На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на засуджених наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід засудженим не обирався і суд не вбачає підстав для його обрання.
Арешт накладений на майно: металеву сітку з металевими кутниками, які обмотані в покривало з візерунками квітів синього кольору, та велосипед марки «Ardis», рама якого білого кольору зняти.
Речові докази: металеву сітку передати представнику КЕЧ Новоград-Волинського району; покривало, яке знаходиться у кімнаті зберігання речових доказів Новоград-Волинського відділу поліції, знищити; велосипед марки «Ardis» залишити у ОСОБА_8 .
Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Головуюча суддя ОСОБА_1