ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/9097/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/146/22 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2022 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополів режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження № 0001360 від 08 травня 2019 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 квітня 2022 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

в с т а н о в и л а:

Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області розглядається кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001731 від 08 травня 2022 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2, 3, 4 ст.190, ч.3 ст.15 ч.2 ст.190, ч.3 ст.15 ч.3 ст.190, ч1 ст.353 КК України та ОСОБА_9 , у вчиненні кримінаого правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 квітня 2022 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до двох місяців, тобто до 07 червня 2022 року.

В апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 вважає, що наведені прокурором обставини у клопотанні про продовження строку запобіжного заходу є необґрунтовані, які суд першої інстанції належним чином не дослідив.
Вказує на безпідставність зазначених у судовому рішенні ризиків, передбачених ст.177 КПК України.
Звертає увагу, що він має постійне місце проживання і на його утримання перебуває дружина та четверо неповнолітніх дітей.
Просить скасувати ухвалу Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області від 08 квітня 2022 року та змінити йому запобіжний захід на домашній арешт.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу і, навівши аналогічні викладеним у ній мотиви, просять скасувати ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 квітня 2022 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого до 07 червня 2022 року та винести нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту; прокурора, який рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим і тому просить залишити його без зміни, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів підстав до її задоволення не вбачає, виходячи з наступного.
Висновок, викладений в ухвалі Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 квітня 2022 року щодо наявності підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону, а при розгляді питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд не допустив таких порушень кримінального процесуального закону, які були б підставою для його скасування.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону, повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, а в ухвалі суду наведено відповідні мотиви, на підставі яких ухвалено судове рішення.
Зокрема, місцевим судом правильно встановлено, що матеріалами кримінального провадження та прокурором у судовому засіданні доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, 3, 4 ст.190, ч.3 ст.15 ч.2 ст.190, ч.3 ст.15 ч.3 ст.190, ч1 ст.353 КК України, з яких кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.190 КК України, є особливо тяжким злочином, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.
Обґрунтовано також місцевий суд визнав доводи прокурора щодо існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, а також можливість вчинити інше кримінальне правопорушення.
Окрім того, судом враховано, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий і на даний час обвинувачується у багатоепізодних злочинах, що свідчить як про систематичність та стійкість його протиправної поведінки, так і про недостатність застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, для запобігання вищевказаним ризикам.
В користь такого рішення суду першої інстанції свідчить також той факт, що під час судового розгляду даного кримінального провадження до обвинуваченого ОСОБА_7 застосувався запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, проте обвинувачений допускав неявки у судові засідання, а також порушував умови зазначеного запобіжного заходу.

За наведених обставин, доводи апелянта про недоведеність ризиків, визначених ст.177 КПК України та відсутність підстав для продовження терміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Оскільки завершити розгляд кримінального провадження до закінчення строку тримання під вартою обвинуваченого не є можливим, з метою уникнення обвинуваченим суду та, враховуючи відсутність обставин, які б вказували на можливість скасування запобіжного заходу обвинуваченому або його заміни на більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, колегія суддів вважає, що місцевий суд прийшов до правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 lо 07 червня 2022 року.
На думку колегії суддів, продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, судом першої інстанції у повній мірі та у визначеному законом порядку враховано особу обвинуваченого, його соціальні зв`язки, а також всі обставини справи, з якими закон пов`язує вирішення такого питання.
Сам факт наявності у обвинуваченого постійного місця проживання, дружини та дітей, не може бути підставою для зміни йому запобіжного заходу, як про це ставить питання апелянт, оскільки це жодним чином не спростовує наведені в ухвалі місцевого суду висновки про те, що ризики, які стали підставою для застосування запобіжного заходу, не зменшились і продовжують існувати.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що місцевий суд дійшов правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .
Порушень вимог КПК України, які б могли стати підставою для скасування ухвали суду, по справі не встановлено.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав до її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,
у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 квітня 2022 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 без змін.
Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді