Провадження № 11-кп/824/1805/2022 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.185 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2022 року. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5
за участю

прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 20 грудня 2021 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Черкаської області, громадянина України, із середньою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

визнано не винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України та виправдано його, оскільки не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення в якому він обвинувачується.

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_8 обвинувачується в тому що 10.11.2016 року, приблизно о 18:00 годин, не маючи постійного джерела прибутку, перебуваючи у тяжкому матеріальному становищі, вирішив скоїти кримінальне правопорушення, а саме вкрасти металеві вироби з території ПАТ «Завод залізобетонних конструкцій імені Світлани Ковальської» (), розташованого за адресою: м. Київ, вул. Будіндустрії.

Близько 19:00 годин 10.11.2016 року ОСОБА_8 шляхом вільного доступу через відчинені ворота заїхав на заздалегідь орендованому транспортному засобі ЗІЛ-ММЗ синього кольору (державний номерний знак НОМЕР_1 ) до арматурного цеху, розташованого на території ПАТ «Завод залізобетонних конструкцій імені Світлани Ковальської», по вул. Будіндустрії, 7 у м. Києві, в якому, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення майна заводу, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу за допомогою кран-балки (вантажного підйомного крану) перемістив до кузова зазначеного автомобіля чотири бухти проволоки 5-Вр 1 загальною вагою 4270 кг та арматуру А500-12, довжиною 2,92 м., загальною вагою 4550 кг, які належать ПАТ «Завод залізобетонних конструкцій імені Світлани Ковальської». Будучи впевненим, що виконав всі дії, які вважав необхідним для доведення кримінального правопорушення до кінця, направився до контрольного пропуску вищевказаного заводу з викраденим майном, однак не зміг довести свій злочинний намір до логічного завершення з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий співробітниками відділу безпеки заводу.

Своїми протиправними діями ОСОБА_8 намагався завдати шкоди ПАТ «Завод залізобетонних конструкцій імені Світлани Ковальської» на загальну суму 107 537 грн. 50 коп.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України - закінчений замах на таємне викрадення чужого майна, що завдало значної шкоди потерпілому.

Не погоджуючись із вказаним рішенням прокурором ОСОБА_9 подано апеляційну скаргу, у якій вона просить вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 20 грудня 2021 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_10 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.

Мотивуючи свої вимоги зазначає, що вирок є незаконним, необґрунтованим та невмотивованим, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Прокурор стверджує, що вина ОСОБА_8 була підтверджена сукупністю належних та допустимих доказів, зокрема у протоколі огляду місця події від 11.11.2016 року вказано, що під час зупинення автомобіля ЗІЛ, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_8 виявлено 4 мотки дроту та арматуру, вага та кількість викраденого підтверджується бухгалтерською довідкою №1095 від 11.11.2016 року, за підписом головного бухгалтера ПАТ «Завод ЗБК ім. С. Ковальської». Дана обставина не оспорювалась стороною захисту не під час досудового розслідування, не під час судового слідства.

Разом з тим, всі суперечності, які були вказані у бухгалтерській довідці № 1095 від 11.11.2016, за підписом головного бухгалтера ПАТ «Завод ЗБК ім. С. Ковальської» про вартість арматури А500С12, яка складає 11810 грн., дроту ВР-5-12600 грн., та постановою слідчого про визнання речовими доказами 4 бухти дроту ВР-1 та арматуру А500-12, можливо було усунути шляхом допиту свідків, а у подальшому змінити обвинувачення, однак суд першої інстанції обмежив сторону обвинувачення у виклику свідків.

Враховуючи вищезазначене, прокурор вважає, що суд першої інстанції не дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону, висновки суду не підтверджуються доказами дослідженими під час судового розгляду, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для його висновків не зазначив чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші, вирок суду містить істотні суперечності, що відповідно до ст.411 КПК України, є підставою для його скасування.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

На думку колегії суддів, при ухваленні оскаржуваного вироку зазначених вимог закону місцевим судом було дотримано в повній мірі.

Доводи апеляційної скарги щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції про те, що не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_8 , ґрунтується на всебічному та повному дослідженні всіх доказів, наданих стороною обвинувачення.

Зокрема, обвинувачений ОСОБА_8 винним себе не визнав. По суті обвинувачення повідомив, що тривалий час працював водієм на орендованому автомобілі ЗІЛ-130, самоскид. Одним з перевізників був ОСОБА_11 . В один з днів осені 2016 року ОСОБА_12 зателефонував та сказав, що автомобіль стоїть на території заводу «Ковальської» і його слід забрати, за це буде оплата по двійному тарифу, на що погодився. Безперешкодно зайшов на території заводу, ключі були в автомобілі. Запустив двигун, прогрів і безперешкодно покинув території заводу. Що було в кузові, йому не було відомо, не знав чим автомобіль був завантажений. ОСОБА_13 сказав забрати автомобіль, а вранці він скаже куди доставити вантаж. На дорозі помітив двох невідомих, які почали кричати щоб зупинитися. Потім, один з цих невідомих вискочив на підніжку, намагався відкрити двері та витягнути ключі з замка запалення. Оскільки люди були незнайомі і у цивільному, не зупинився та повернув за заводом ліворуч, там був вантажний автомобіль та поліція, які включили проблискові маячки, його зупинили та затримали. Один з невідомих чоловіків почав кричати, що він злодій і намагався викрасти метал. Сказав, що автомобіль та метал не його. Почав телефонувати ОСОБА_14 , але той не брав слухавку. Автомобіль до цього постійно перебував на території заводу, але це був перший випадок, коли забирав автомобіль ввечері. На прохідній його випустили безперешкодно, без документів як пусте авто. Пізніше не брав участі у проведенні слідчих дій. На автомобіль був технічний паспорт та страховка. Де зараз ОСОБА_13 не знає, є інформація, що за кордоном. В поліції провів дві доби, автомобіль був у черговій частині. Про існування металу на кузові йому невідомо було, просить виправдати його.
Тобто, обвинувачений в ході судового розгляду судом першої інстанції не заперечував щодо обставин виїзду з території заводу на автомобілі ЗІЛ, та спроб невідомих осіб його зупинити, подальшого затримання працівниками поліції та виявлення на кузові керованого ним автомобіля металу.

Зазначені обставини також були підтверджені показаннями свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які допитувалися судом в іншому складі, і допит яких, як процесуальна дія, згідно вимог ст.319 КПК України, за погодженням з сторонами судом першої інстанції повторно не здійснювався.
Зокрема свідок ОСОБА_15 , будучи допитаним судом першої інстанції відмічав, що працював в охоронній фірмі яка здійснювала охорону заводу Ковальської. 10.11.2016 року перебував на території заводу в засідці за вказівкою директора фірми, оскільки було повідомлення що з заводу мають автомобілем вивозити метал. Помітив, що виїхав автомобіль ЗІЛ-130. Він намагався його зупинити, при цьому кричав, що інспектор служби охорони, однак водій не реагував, а продовжував рух. Він заскочив на підніжку і так рухався біля 2-х кілометрів. Через певний час автомобіль зупинила поліція та в кузові він бачив 4 бухти дроту. Водія затримали. Він не бачив чи грузив водій метал на автомобіль, також не бачив коли автомобіль заїхав на територію Одна людина власноруч не зможе погрузити таку кількість металу.
По суті аналогічні свідчення дав свідок ОСОБА_16 , який відмітив, що працював в охоронній фірмі і отримали інформацію про спробу викрасти метал з заводу Ковальської. Виявили, що заїхав автомобіль і повідомили поліцію, де його можна затримати. Автомобіль розміщений був біля арматурного цеху, а потім виявили, що він переміщувався. У вікна заводу було видно, що по території ходить чоловік міцної статури. Він не бачив як грузили метал, але бачив як працював кран біля автомобіля. Інспектори охорони стояли на виїзді, та дав їм команду щоб зустрічали автомобіль. Коли прибіг, автомобіль уже був затриманий, а в кузові виявили провід та арматуру. Перший раз побачив ОСОБА_8 коли його затримали, а в автомобілі, яким він керував, виявили провід і арматуру. Попередню інформацію про зникнення арматури з заводу дав начальник служби безпеки заводу ОСОБА_17 . Він особисто не бачив, через яке КПП виїхав автомобіль. ОСОБА_8 при затриманні сам сказав, що в автомобілі двійне дно і там арматура. Не знає якої ваги метал. Огляд транспорту проводили на місці зупинки, а потім казали, що оглядали на заводі. Він був присутнім коли оглядали на місці затримання. Поліція дала дозвіл перегнати автомобіль на завод, що він і зробив. Де зараз авто, йому невідомо. Він не був при зважуванні металу.
Водночас, незважаючи на встановлені в ході судового розгляду судом першої інстанції обставини затримання автомобіля під керування ОСОБА_8 в якому виявлено метал, що не заперечував обвинувачений та підтвердили свідки, дійсно в розпорядження районного суду стороною обвинувачення починаючи з 2016 року, не було надано достатніх та переконливих доказів, щодо предмету викрадення, його ваги, вартості, належності, тощо, що по суті позбавило суд можливості визначитися з наявністю в діях особи кваліфікуючої ознаки «значна шкода» та наявності складу кримінального правопорушення взагалі.
До такого висновку суд першої інстанції прийшов, ретельно проаналізувавши докази надані стороною обвинувачення та належним чином обґрунтувавши їх.
Так, з рапорту поліцейських Голосіївського РВ, який став підставою внесення відомостей в ЄРДР, автомобіль під керуванням ОСОБА_8 був затриманий і в бортах кузова було виявлено 4 бухти дроту та арматуру.
Водночас, в протоколі прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення, представник заводу Ковальської ОСОБА_18 відмічає про виявлення відсутності лише 4-х бухт дроту, а про арматуру не було відмічено.
Про те, що в автомобілі ЗІЛ д.н.з. НОМЕР_1 було виявлено 4 мотки дроту та арматуру, які вкриті брезентом, відображено також в протоколі огляду місця події від 11.11. 2016 року, однак без опису ваги та їх кількості.
В подальшому, дріт 5-Вр1 загальною вагою 4270 кг. та арматура А500-12, довжиною 2,92 м., загальною вагою 4550 кг, постановою слідчого від 11.11.2016 року були визначені речовими доказами, та цього ж числа, як видно з розписки, передано на відповідальне зберігання представнику заводу.
Однак, в порушення вимог ч.6 ст. 100 КПК України, як вірно вказав суд першої інстанції, зазначені речові докази не були зафіксовані за допомогою фотографування або відеозапису та докладно не описані, оскільки такі документи не було долучені прокурором, з зазначених речових доказів не було збережено зразків, достатніх для експертного дослідження.
В обвинуваченні є чітке посилання на спробу ОСОБА_8 викрасти чотири бухти проволоки 5-Вр1, загальною вагою 4270 кг. та арматуру А500-12, довжиною 2,92 м., загальною вагою 4550 кг, які належать ПАТ «Завод залізобетонних конструкцій імені Світлани Ковальської».
Проте, в який спосіб слідчим було встановлено та ідентифіковано дріт як 5-Вр1 та арматура як А500-12, матеріали кримінального провадження доказів не містять.

Суд першої інстанції вірно вказав, що є незрозумілим, в який спосіб слідство визначило вагу дроту та арматури, адже документів про його зважування, або визначення ваги у інший спосіб, прокурор в розпорядження суду не надав взагалі, що є, як обґрунтовано вважав суд, обов`язковим та, в даному випадку, головним, для визначення вартості викраденого та можливості подальшої кваліфікації дій обвинуваченого за ч.3 ст. 185 КК України, за кваліфікуючою ознакою значна шкода.
Як видно з наданих прокурором доказів, вартість викраденого, специфікацію дроту і арматури, та навіть вагу, слідство визначило лише на підставі бухгалтерської довідки за № 1095 від 11.11.2016 року, за підписом головного бухгалтера ПАТ «Завод ЗБК ім. С.Ковальської», що, як вважає суд, є недопустимим, оскільки у процесуальний спосіб вага та специфікація предмета крадіжки, що є обов`язком, не визначалися.
Колегія суддів погоджується з висновками районного суду про те, що є незрозумілим, яким чином головним бухгалтером визначено вагу викраденого та відмічено в довідці.
Як вірно звернув увагу суд першої інстанції, суттєвим є також той факт, що матеріали кримінального провадження також не містять доказів того, що дріт та арматура, відповідної специфікації, які були виявлені за межами заводу на вул. Інженерна, 1, в автомобілі під керуванням ОСОБА_8 , взагалі належать ПАТ «Завод ЗБК ім. С.Ковальської», оскільки складські документи з цього приводу, акти інвентаризацій, ревізій тощо, якими встановлено нестачу, в розпорядження районного суду не були надані.
Більше того, ретельно ознайомившись з вище зазначеною бухгалтерською довідкою, як єдиним документом яким підтверджено кількість, вартість та навіть вагу викраденого, районний суд вірно встановив, що в ній іде мова про вартість арматури А500С12, яка складає 11810 грн., дріт ВР-5-12600 грн. за тону та відмічено, що на автомобіль ЗІЛ д.н.з. НОМЕР_1 знаходилося 4550 кг. арматури А500С12 та 4270 кг. дріт ВР-5 на загальну вартість -107537,50 грн.

В той же час, як видно з постанови про визнання вилучених предметів речовими доказами по кримінальному провадженню, слідчим визначено речовими доказами чотири бухти дроту але не ВР-5, як зазначено в бухгалтерській довідці, а Вр-1, та не арматуру А500С12, а А500-12, довжиною 2,92 м., однак, як обґрунтовано вказав суд першої інстанції, в такому випадку, матеріали кримінального провадження не містять взагалі доказів вартості дроту та арматури зазначеної в постанові слідчим.

В обвинуваченні також відмічено на спробу ОСОБА_8 викрасти саме чотири бухти проволоки 5-Вр1 загальною вагою 4270 кг. та арматуру А500-12, довжиною 2,92 м., загальною вагою 4550 кг, які належать ПАТ «Завод залізобетонних конструкцій імені Світлани Ковальської».
Крім того, як вірно звернув увагу суд першої інстанції, ні один процесуальний документ не містить даних про довжину арматури зазначеної в обвинуваченні та постанові про визнання речовими доказами, оскільки, як уже відмічалося, в порушення вимог ст. 100 КПК України, її огляд не проводився взагалі.
Під час досудового розслідування обвинувачений також ставив під сумнів та не погоджувався з вагою виявленого металу та його вартістю, як видно з наданих матеріалів, однак слідство на ці обставини не звертало уваги, та обмежилося лише бухгалтерською довідкою.
На думку колегії суддів, районний суд також обґрунтовано дійшов висновку про відсутність в матеріалах кримінального провадження достатніх даних на автомобіль, яким керував обвинувачений, який, як видно з копії техпаспорта належить ОСОБА_19 . Не встановлено на яких правових підставах ним керував обвинувачений, він не оглянутий, незрозуміло де він на даний час, що позбавило суд також визначитися, чи зазначена в обвинуваченні загальна вага дроту та арматури 8820 кг., могла на ньому взагалі поміститися, враховуючи, що згідно даних техпаспорта на автомобіль, вантажопідйомність становить 5825 кг., а також усунути суперечності щодо розміщення предметів крадіжки, оскільки, дійсно, як уже відмічалося вище, в рапорті працівників міліції зазначалося, що метал був захований в бортах, в показаннях одного з свідків іде мова про подвійне дно кузова, а в протоколі огляду зазначено, що дріт та арматура були прикриті брезентом.
За таких обставин, на думку апеляційного суду, є обґрунтованими висновки про те, що під час досудового розслідування не було детально та об`єктивно встановлено, належність, специфікація, вага та вартість дроту і арматури, у замаху на викрадення якого обвинувачується ОСОБА_8 , що для встановлення складу кримінального правопорушення проти власності є обов`язковим, що позбавляє суд, встановити наявність в діях особи складу кримінального правопорушення, тим більше кваліфікуючої ознаки «значна шкода».
Дослідивши вказані докази, проаналізувавши їх, та надавши їм належну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність належних та допустимих доказів, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_8 .

На думку апеляційного суду вищевказані недоліки, допущені при здійсненні досудового розслідування, не можуть бути усунуті шляхом допиту свідків.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження є голослівними.

Колегія суддів звертає увагу на положення ст.62 Конституції України та ч.1 ст.17 КПК України, якими передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддано покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. А також п.2 ст.6 Європейської конвенції про захист прав та основних свобод, в якому зазначено, що кожен обвинувачений в скоєнні кримінального злочину вважається невинним, до тих пір поки його винність не буде встановлена в законному порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, які отримані незаконним шляхом, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Відповідно до ст.17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа, відповідно до п.1 ч.1 ст.373 КПК України.

На думку колегії суддів, вищезазначених вимог закону суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_8 дотримався в повному обсязі.

Таким чином, перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи апеляційної скарги, обставин та фактів, які могли б вплинути на обґрунтованість прийнятого судом рішення щодо визнання невинуватим та виправдання ОСОБА_8 за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, і не були досліджені чи належним чином оцінені судом першої інстанції, апеляційний суд не вбачає.

Порушення вимог кримінального процесуального законодавства, які можуть бути підставою скасування чи зміни рішення суду першої інстанції колегією суддів не встановлено.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів і вимог апеляційної скарги прокурора, і не знаходить підстав для скасування або зміни вироку, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 20 грудня 2021 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Головуючий :

Судді :