Справа №295/3335/22
УХВАЛА
Іменем України

26.04.2022 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду міста Житомира ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про арешт майна, внесене прокурором Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_3 по кримінальному провадженню №0000506 від 12.04.2022 року, за ознаками кримінального проступку передбаченого ст. 290 КК України, та додані до нього матеріали,-
ВСТАНОВИВ:
Прокурор звернулась з клопотанням, в якому просить накласти арешт на автомобіль марки Fiat Ducato, реєстраційний номер НОМЕР_1 , заборонити використання, розпорядження та відчуження транспортного засобу.
У клопотанні вказано, що 11.04.2022 року о 17-15 год. за адресою: м. Житомир, вул. Якова Зайка, в гаражному кооперативі «Восход» працівниками патрульної поліції було виявлено транспортний засіб марки Fiat Ducato, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 . При огляді транспортного засобу було виявлено ознаки підробки (навмисного пошкодження) ідентифікаційного номеру.
В ході огляду місця події автомобіль було вилучено працівниками поліції.
В обгрунтування клопотання прокурор вказала, що автомобіль визнано речовим доказом у кримінальному провадженні оскільки він може містити на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, які після проведення судових експертиз можуть містити переконливі дані причетності особи до вчинення кримінального правопорушення. Прокурор вважає, що повернення транспортного засобу ОСОБА_4 може призвести до знищення слідів злочину, що були на ньому залишені, що може вплинути на хід досудового розслідування.

До клопотання прокурор долучила заяву про проведення розгляду справи без її участі. На виклик слідчого судді прокурор ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду повідомлена належним чином.
Власник тимчасово вилученого майна ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляд справи повідомлений належним чином.
Дослідивши матеріали справи, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч. 2 ст. 170 КПК України).
Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Згідно п.п. 1, 2, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні(якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Застосування арешту майна, як заходу забезпечення кримінального провадження, не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням (ч. 3 ст. 132 КК України).

Згідно ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Встановлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000506 від 12.04.2022 року, за ознаками кримінального проступку передбаченого ст. 290 КК Українита зареєстроване за фактом виявлення ознак підробки номера кузова у транспортному засобі Fiat Ducato, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Під підробкою ідентифікаційного номеру передбачається зміну однієї або кількох цифр або букв номеру. Підробка або заміна номерів позбавляє можливості ідентифікувати транспортний засіб.

Згідно відомостей Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Житомирській області від 20.04.2022 року транспортний засіб марки Fiat Ducato, реєстраційний номер НОМЕР_1 зареєстрований за ОСОБА_4 з 31.03.2010 року, ідентифікацій код НОМЕР_2 .

Прокурор у клопотанні стверджує, що у транспортному засобі було виявлено ознаки підробки ідентифікаційного номеру при цьому, ані в долученому до клопотанні рапорті начальника ВТЗ УКР в Житомирській області ОСОБА_5 , ані в протоколі огляду місця події від 11.04.2022 року не було зафіксовано який саме ідентифікаційного коду було виявлено при огляді транспортного засобу, звідси прокурором не доведено чи співпадає виявлений під час огляду місця події ідентифікаційний код з тим, що міститься в реєстраційних документах на транспортний засіб.

У клопотанні прокурор стверджує, що автомобіль визнано речовим доказом в тому числі, й для проведення відповідних судових експертиз.

З матеріалів клопотання вбачається, що досудове розслідування здійснюється з 12.04.2022 року та станом на день повторного звернення прокурора з клопотанням (21.04.2022 року) як і на день розгляду клопотання (26.04.2022 року) до клопотання не долучено доказів призначення в кримінальному провадженні судової експертизи для підтвердження/спростування факту підробки ідентифікаційного номеру транспортного засобу.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Отже, прокурор повинна обґрунтувати та довести в судовому засіданні ті обставини, на які вона посилається, як на підставу та мету для накладення арешту проте, прокурор в судове засідання не з`явилась. Прокурором належним чином не доведено можливість знищення слідів кримінального провопорушення, оскільки ідентифікаційний номер транспортного засобу на думку органів досудового розслідування вже змінений. Не доведено, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, не доведено, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні прокурора.

На підставі викладеного, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність правових підстав для арешту автомобіля та для задоволення вимог клопотання.
За правилами статті ч. 3 ст. 169 КПК України слідчий, прокурор після отримання судового рішення про відмову в задоволенні або про часткове задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, судового рішення про повне або часткове скасування арешту тимчасово вилученого майна повинні негайно вжити заходів щодо виконання судового рішення та направити повідомлення про його виконання слідчому судді.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173 КПК України, слідчий суддя,
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання про арешт майна, внесене прокурором Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_3 по кримінальному провадженню №0000506 від 12.04.2022 року, за ознаками кримінального проступку передбаченого ст. 290 КК України відмовити.

Копію ухвали направити прокурору Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_3 .
Прокурор, після отримання судового рішення про відмову в задоволенні клопотання про арешт тимчасово вилученого майна повинен негайно вжити заходів щодо виконання судового рішення та направити повідомлення про його виконання слідчому судді.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1