КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі судових засідань ОСОБА_4

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 21 червня 2022 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Подільського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження № 0001563 по обвинуваченню ОСОБА_5 і ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 21 червня 2022 року ОСОБА_5 і ОСОБА_6 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 19 серпня 2022 року включно.

На вказане рішення суду обвинуваченні ОСОБА_5 , ОСОБА_6 подали апеляційні скарги, в яких просять ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою обрати їм запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі.
Апелянти посилаються на незаконність і необґрунтованість оскаржуваного рішення суду, а викладені в ньому висновки вважають такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Зокрема, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 заперечують існування у їх поведінці ризиків, встановлених судом першої інстанції, а також вважаю необґрунтованим пред`явлене їм обвинувачення.

Згідно положень ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.
З огляду на вказані вимоги закону, апеляційний розгляд скарг обвинувачених ОСОБА_5 і ОСОБА_6 здійснюється без участі сторін кримінального провадження, оскільки відповідне клопотання в порядку ч. 4 ст. 422-1 КПК України не заявлялось.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.
В провадженні Подільського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження № 0001563 по обвинуваченню ОСОБА_5 і ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 21 червня 2022 року ОСОБА_5 і ОСОБА_6 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 19 серпня 2022 року включно.
Перевіривши ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 21 червня 2022 року колегія суддів вважає її законною, а висновки суду щодо не достатності іншого запобіжного заходу для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обґрунтованими, зважаючи на наступне.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершено до його спливу.
На думку колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги закону при вирішенні питання про продовження ОСОБА_5 та ОСОБА_6 строку тримання під вартою.
ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , хоча і мають постійне місце реєстрації і проживання на території України, проте обвинувачуються у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, поєднаного із застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, що вказує на його підвищений рівень суспільної небезпеки, за яке, у разі доведення їх винуватості останнім загрожує покарання до десяти років позбавлення волі.
Також обвинувачені є особами, які в минулому притягувалися до кримінальної відповідальності, зокрема ОСОБА_6 вісім разів, в тому числі і за злочини проти власності. ОСОБА_5 у 2009 році за ч. 2 ст. 121 КК України на дев`ять років позбавлення волі, звільнений 22 липня 2016 року по відбуттю строку покарання.
Таким чином, враховуючи вище наведене, а також конкретні обставини справи, характер інкримінованих ОСОБА_7 і ОСОБА_6 дій, розмір покарання, який їм загрожує у разі визнання їх винуватості, обсяг судового слідства, інші дані що характеризують особу обвинувачених, а саме їх вік, стан здоров`я, соціальні зв`язки, спосіб життя взагалі, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу наявності підстав для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки інший, більш м`який, запобіжний захід не в змозі забезпечити їх належну процесуальну поведінку та запобігти існуючим ризикам.
Таке обмеження права ОСОБА_5 та ОСОБА_8 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.
Термін перебування обвинувачених під вартою не перевищує загальний строк встановлений КПК України для такого виду запобіжного заходу.
Доводи апеляційних скарг про те, що стороною обвинувачення не доведено наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, у поведінці обвинувачених є безпідставними, оскільки суд прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Обставин, які б свідчили, що існуючі у поведінці ОСОБА_5 і ОСОБА_6 ризики зменшилися, або, що запобігти їм в змозі інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, колегією суддів не встановлено.
Що стосується посилань апелянтів на необґрунтованість обвинувачення, то вказані обставини є предметом дослідження під час розгляду кримінального провадження по суті.
За наведеного, колегія суддів приходить до висновку про законність і обґрунтованість ухвали Подільського районного суду м. Києва від 21 червня 2022 року, у зв`язку з чим не вбачає підстав для її скасування, а відтак апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_5 і ОСОБА_6 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 21 червня 2022 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

___________ __________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3