Єдиний унікальний номер судової справи № 932/5752/21
Номер провадження 1-кп/201/983/2022
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 року м. Дніпро

вул. Паторжинського, 18а

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 23 червня 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000622 за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 209 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 23 червня 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000622 за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 209 КК України.

Захисником обвинуваченого ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_6 подано клопотання про повернення обвинувального акту прокурору у зв`язку із його невідповідністю вимогам КПК України.

Своє клопотання захисник мотивував тим, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 містить лише виклад фактичних обставини кримінального правопорушення, встановлених досудовим розслідуванням, однак взагалі не містить формулювання обвинувачення за кожним епізодом окремо, так само як і не містить правової кваліфікації дій обвинуваченого за кожним інкримінованим йому епізодом кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті).

Вказані недоліки обвинувального акту, на думку захисника, порушують право обвинуваченого ОСОБА_7 , передбачене ст. 42 КПК України - знати у вчиненні якого саме кримінального правопорушення та за яких обставин його обвинувачують, чим істотно порушується право останнього на захист.

Крім того, захисник ОСОБА_6 у своєму клопотанні зазначає про те, що як вбачається з обвинувального акту, органом досудового розслідування не встановлено місце, час та обставини виникнення у обвинуваченого злочинного умислу на заволодіння чужим майном, не встановлено час та спосіб заволодіння чужим майном. Таким чином, не встановлена об`єктивна сторона злочину. Відсутність хоча б одного з елементів складу злочину свідчить про те, що дії (бездіяльність) особи, поведінка якої оцінюється у даному конкретному випадку, не є злочином.

Також у клопотанні захисник ОСОБА_6 посилався на наявність ще одного обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000649 від 25.03.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КПК України, відповідно до якого його підзахисний обвинувачується у вчиненні вже інкримінованих у наданому суду обвинувальному акті злочинах, який 30 липня 2021 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська був повернутий прокурору з підстав його невідповідності вимогам КПК України, зокрема, пред`явлення неконкретного обвинувачення.

Тим більше, особа не може бути двічі притягнута до кримінальної відповідальності за вчинення одного і того же протиправного діяння.

У підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_6 повністю підтримав своє клопотання, просив його задовольнити та повернути обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 209 КК України прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 повністю підтримав клопотання свого захисника, просив його задовольнити.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заперечував проти повернення обвинувального акту прокурору, стверджуючи, що в цілому обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, при цьому містить деякі технічні помилки, зокрема, при зазначенні правової кваліфікації інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_7 дій за ч. 3 ст. 358 КК України тощо. Просив суд призначити судовий розгляд за даним обвинувальним актом.

Потерпілий ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_4 , кожен окремо, залишили вирішення клопотання захисника обвинуваченого на розсуд суду.

Заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши наданий суду обвинувальний акт та матеріали додані до нього, дослідивши клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 , суд приходить до висновку, що зазначений обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору з підстав його невідповідності вимогам Кримінального процесуального кодексу України, з огляду на наступне.

Так, відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Частиною 6 ст. 9 КПК України передбачено, що у випадках, коли положення цього кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статі 7 цього Кодексу.

До загальних засад кримінального провадження згідно ст. 7 КПК України віднесено законність, яка встановлює обов`язок слідчого, прокурора та суду неухильно додержуватись вимог Конституції України, КПК України, інших актів законодавства.

Виходячи з тлумачення кримінального процесуального закону, положення п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України поширюються не лише на випадки, коли обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а й на випадки, коли обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України.

Така позиція, що повернення обвинувального акту має здійснюватися не лише в разі невідповідності його вимогам ст. 291 КПК України, а й в інших випадках, передбачених КПК України, узгоджується і з висновком у постанові Верховного Суду України № 5-11кс15 від 25 травня 2015 року.

Згідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити наступні відомості, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право знати у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують.

Пунктом 3 (а) статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка згідно ч. 2 ст. 1 КПК України, є частиною національного кримінального процесуального законодавства України, визначено, що обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення повинен бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52).

У відповідності до кримінально-процесуального законодавства України судовий розгляд справи проводиться у межах висунутого особі обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті і законом передбачена можливість прокурора змінити обвинувачення в суді під час судового розгляду справи по суті тільки у разі встановлення нових фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.

Як вбачається з вимог ст.374 КПК України, суд у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи виправданою зазначає формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнано судом недоведеним; а в разі визнання особи винуватою формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

В рішенні від 25.07.2000 у справі «Маттоціа проти Італії» та в рішенні від 09.10.2008 у справі «Абрамян проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має право бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, т.б. про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту»; «деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення». Таким чином, надання у кримінальній справі повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду в тлумаченні ст.6 Конвенції

Отже, виходячи із змісту наданого суду обвинувального акту, вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод прокурором не були виконані належним чином, виходячи з наступного.

Так, відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню до предмету доказування входять, в тому числі, подія злочину (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета його вчинення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Як вбачається з наданого суду обвинувального акту, він містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення встановлених під час досудового розслідування в межах іншого кримінального провадження № 0000649 від 25.03.2020 року стосовно ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України, обвинувальний акт за яким скерований до суду 24.06.2021 року, що суперечить ст. 291 КПК України, яка не містить таких вимог.

При цьому, чи ці фактичні обставини кримінальних правопорушень, що встановлені в межах іншого кримінального провадження, викладені у цьому обвинувального акту помилково, чи навпаки прокурор ОСОБА_3 не пояснив.

Окрім того, в наданому суду обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення за кожним епізодом інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, яке відповідно до вимог ст.374 КПК України, суд повинен зазначити при постановленні остаточного рішення по справі.

Також, в обвинувальному акті відсутня правова кваліфікація за кожним епізодом інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, із посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України.

Тим більше, виклад фактичних обставин та формулювання обвинувачення, зазначені в обвинувальному акті не відповідають правовій кваліфікації дій обвинуваченого, зокрема, як слідує із змісту обвинувального акту ОСОБА_7 обвинувачується, у тому числі, у вчиненні шахрайства в особливо великих розмірах, у той час, коли в акті міститься посилання на ч. 4 ст. 358 КК України, яка передбачає кримінальну відповідальність лише за підроблення документів, печаток, штампів та бланків збут чи використання підроблених документів, печаток, штампів.

Вказані недоліки та протиріччя, наявні в обвинувальному акті та не конкретність висунутого обвинувачення порушують право обвинуваченого ОСОБА_7 , передбачене ст. 42 КПК України, знати у вчиненні якого кримінального правопорушення він обвинувачується, які саме його дії та за якою статтею Кримінального кодексу України кваліфікуються, що унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист, чим істотно порушується право на захист обвинуваченого.

У відповідності до ст. ст. 409, 412 КПК України безумовною підставою для скасування будь-якого рішення суду першої інстанції, обвинувального чи виправдувального вироків, є порушення права на захист обвинуваченого, яке полягає в тому числі у відсутності конкретизованого формулювання обвинувачення у вироку суду. Тому виходячи з того, що суд повинен забезпечити реалізацію права на захист обвинуваченому, як під час судового розгляду справи так і під час підготовчого судового засідання, суд приходить до висновку про необхідність повернення обвинувального акту з додатками з наведених підстав прокурору.

Підсумовуючи вищенаведене, формулювання обвинувачення, яке не містить таких суттєвих обставин, що підлягають встановленню та доказуванню у кримінальному провадженні, в якому не розкрито дії, які утворюють об`єктивну сторону інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, мотив його вчинення, і є таким, що не відповідає правовій кваліфікації інкримінованого кримінального правопорушення через наявні суттєві протиріччя, не може бути визнане конкретним, зрозумілим та детальним, як того передбачають наведені вище вимоги кримінального процесуального закону та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, викладені факти свідчать про неналежне встановлення органом досудового розслідування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що зумовило всупереч вимогам закону пред`явлення ОСОБА_7 неконкретного обвинувачення, чим суттєво порушено право останнього на захист.

З урахуванням наведеного, суд позбавлений можливості призначити судовий розгляд за наданим суду обвинувальним актом, оскільки наведені порушення закону не можуть бути усунені під час судового розгляду, а суттєво порушене право обвинуваченого ОСОБА_7 на захист під час досудового розслідування не може бути поновлене судом.

Отже, в цій частині суд погоджується із доводами сторони захисту щодо наявності в обвинувальному акті таких недоліків та порушень вимог кримінального процесуального закону, які призвели до пред`явлення неконкретного обвинувачення та порушення права обвинуваченого на захист, в іншій частині доводи сторони захисту не ґрунтуються на вимогах закону і не приймаються судом до уваги.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що клопотання захисника ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, тому обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 23 червня 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000622 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 209 КК України слід повернути прокурору Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_3 з підстав його невідповідності вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 42, 91, 291, 293, 314, 369-372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_6 про повернення обвинувального акту прокурору задовольнити частково.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 23 червня 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000622 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 209 КК України - повернути прокурору Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_3 з підстав його невідповідності вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Ухвала суду набирає законної сили після спливу семиденного строку, встановленого ст. 395 КПК України для її оскарження. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили та її виконання.

Ухвала може бути оскаржена в порядку ст. 395 КПК України.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська протягом семи днів з дня її проголошення.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - о 14 годині 00 хвилин 27 травня 2022 року.

Суддя ОСОБА_1