Категорія: ч.1 ст.119 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 ,
представника потерпілих адвоката ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , з професійно-технічною освітою, неодруженого, військовослужбовця строкової служби військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого,
засуджено:

- за ч.1 ст.119 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
Строк відбуття покарання визначено рахувати з дня затримання обвинуваченого в порядку виконання вироку.
Цивільні позови ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди задоволені повністю.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 200 000 (двісті тисяч) гривень завданої моральної шкоди; на користь потерпілої ОСОБА_10 200 000 (двісті тисяч) гривень завданої моральної шкоди та на користь потерпілого ОСОБА_9 200 000 (двісті тисяч) гривень завданої моральної шкоди.
В порядку ст.100 КПК України вироком вирішено долю речових доказів.
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним і засуджено за те, що 26.04.2019 близько 22 години він, перебуваючи за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій у вигляді смерті, хоча повинний був і міг їх передбачити, якби діяв з більшою обачністю, під час конфлікту, що раптово виник на ґрунті особистих неприязних відносин з ОСОБА_12 , умисно наніс не менше двох ударів в ділянку обличчя потерпілого, внаслідок яких останній впав та вдарився головою об асфальтне покриття, чим заподіяв ОСОБА_12 тілесне ушкодження у вигляді саден на шкірі надбрівної ділянки зліва, синця нижньої та верхньої губи зліва, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 47 від 25.06.2020, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, а також закритої черепно-мозкової травми у вигляді зламу кісток основи та склепіння черепа, забою головного мозку із множинними крововиливами (епідурального, субдурального та субарахноїдального характеру), що, згідно того ж висновку судово-медичного експерта, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення, і в даному конкретному випадку спричинило смерть потерпілого ОСОБА_12 , котра настала о 12.55 год. 01.05.2019.
У поданій апеляції захисник ОСОБА_8 оскаржує судове рішення з мотивів його незаконності, необгрунтованості та невмотивованості. Стверджує, що потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 не були очевидцями події, є родичами потерпілих та сусідами, і чули про те, що відбулося, з чужих слів. Вказує на те, що місцевим судом безпідставно не взято до уваги показання свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 . Вважає, що судом першої інстанції не надано належної юридичної оцінки протоколу огляду місця події від 27.04.2019 та висновкам експерта № 210/1 від 25.06.2019 і №47 від 25.06.2020, які не можна визнавати допустимими доказами. Крім того, захисник зауважує, що 27.04.2019 до ЄРДР були внесені відомості № 0000502 за ч.1 ст.119 КК України, а 09.04.2020 ОСОБА_7 був повідомлений про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України. 30.06.2020 ОСОБА_7 був повідомлений про зміну раніше оголошеної підозри, а 27.07.2020 обвинувальний акт направили до суду першої інстанції. Тобто з моменту оголошення ОСОБА_7 підозри і до направлення обвинувального акту до місцевого суду пройшло більше трьох місяців, що свідчить про істотне порушення норм кримінального процесуального закону. З огляду на наведене, просить вирок суду скасувати і закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст.119 КК України на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України.
Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляційної скарги, обвинуваченого і його захисника, які підтримали апеляційну скаргу у повному обсязі та просили скасувати вирок і закрити кримінальне провадження, прокурора, потерпілих та їх представника, які заперечили доводи апеляційної скарги і просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно із положеннями ст.94 КПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
І з цього випливає, що суд при розгляді кримінального провадження повинен дослідити як ті докази, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.
Судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини кримінального провадження та зроблений обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України. Такий висновок суду ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та перевірених судом доказах.
У суді першої та апеляційної інстанцій обвинувачений не визнав вину у вчиненні інкримінованого йому злочину і показав, що зранку 26 квітня 2019 року він з батьком та ОСОБА_25 поїхали на роботу. Після закінчення робочого дня ОСОБА_26 попросив забрати коробку з коньяком, оскільки він поїде автобусом, бо має ще справи. Коли вони приїхали додому, батько попросив зателефонувати ОСОБА_27 , щоб останній забрав коробку, що він і зробив, після чого всі пішли додому. Приблизно через 1-1,5 години він почув, як надворі почали лаяти собаки, та був відчутний стук хвіртки. Батько вийшов і близько години часу його не було, однак через деякий час надворі почув крики, після чого він із сестрою вийшли із будинку на двір, де побачив, що ОСОБА_26 стояв біля хвіртки зі сторони дороги, а батько у тому ж місці зі сторони подвір`я. ОСОБА_26 почав ображати батька нецензурною лайкою, тоді останній відкрив хвіртку, а ОСОБА_26 зачепився і впав на асфальт. Батько підійшов до нього і попросив викликати швидку. Після чого вони викликали швидку і батько з ОСОБА_25 поїхали до лікарні. На другий день він з бабусею привозили гроші та купували потерпілому ліки. Зауважив, що не бачив, що саме відбувалося в гаражі, і за межі паркану домогосподарства він не виходив.
Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, його доводи спростовуються сукупністю наявних у матеріалах кримінального провадження доказів, які у повній мірі були досліджені судом першої інстанції, з чим погоджується і апеляційний суд.

Зокрема, допитана у суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_10 дружина померлого суду показала, що у день, коли все трапилося, її чоловік ОСОБА_26 прийшов з роботи та із сином почали лагодити паркан свого будинку. Коли надворі стало темніти, до ОСОБА_28 зателефонували, і він відразу пішов до домогосподарства родини ОСОБА_29 . За деякий час до неї зателефонував ОСОБА_30 і повідомив, що ОСОБА_27 погано. Вона, син та свекруха побігли до домогосподарства родини ОСОБА_29 , де побачила, що її чоловік лежав у кареті швидкої допомоги, а на вулиці стояв сусід ОСОБА_31 , ОСОБА_32 і ОСОБА_33 . У лікарню вона поїхала разом з ОСОБА_34 та в дорозі сиділи біля водія швидкої. Крім того, зі слів ОСОБА_35 , їй стало відомо, що ОСОБА_26 та ОСОБА_36 випили по дві чарки коньяку, він на той час перебував в хаті, до нього прибігла ОСОБА_37 і повідомила, що в гаражі б`ються. Тоді він прийшов в гараж, відтягнув ОСОБА_38 і пішов назад до хати. Коли вийшов, ОСОБА_26 висловився нецензурною лайкою і ОСОБА_36 перескочив через хвіртку, почав бити ОСОБА_28 , і він знову почав їх розбороняти.
Допитана у місцевому суді потерпіла ОСОБА_9 вказала, що є матір`ю померлого. 26 квітня 2019 року близько 21 години її син ОСОБА_39 прийшов з роботи та перебував на вулиці, а вона пішла до будинку. Через деякий час до неї прибігла невістка та повідомила, що їй зателефонував ОСОБА_30 і сказав, щоб вони йшли до них. Прийшовши до домогосподарства родини ОСОБА_29 , побачила карету швидкої допомоги, де лежав її син, двох фельдшерів, які перебували біля нього, а також ОСОБА_40 . Обличчя сина було в крові. Окрім того, зі слів ОСОБА_35 їй стало відомо, що її сина побив ОСОБА_7 . При яких саме обставинах були нанесені потерпілому тілесні ушкодження, їй не відомо. Також зазначала, що її син ОСОБА_26 часто допомагав родині ОСОБА_29 та перебував у дружніх відносинах з ОСОБА_41 .
Потерпілий ОСОБА_9 син померлого під час судового розгляду показав, що 26 квітня 2019 року близько 21 години його батько ОСОБА_26 прийшов з роботи і вони разом почали лагодити паркан їхнього будинку. За деякий час до батька зателефонували, та в ході розмови останній повідомив, що зараз прийде. Приблизно за 40 хвилин його матір ОСОБА_10 повідомила, що до неї подзвонив ОСОБА_30 і сказав, що з його батьком щось трапилося. Вони відразу пішли до домогосподарства родини ОСОБА_29 , де стояла швидка допомога, батько лежав в ній, а ОСОБА_30 стояв біля карети швидкої допомоги. ОСОБА_30 повідомив, що про обставини події, які відбулися, необхідно запитати у ОСОБА_42 . Наступного дня батька перевели в реанімацію. Зазначив, що безпосереднім очевидцем нанесення тілесних ушкоджень він не був.
У судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_43 показала, що працює лікарем швидкої медичної допомоги. 26 квітня 2019 року перебувала на чергуванні та здійснювала виїзд на виклик у складі бригади лікарем в АДРЕСА_1 , з приводу травми голови чоловіка 40 років. Прибувши на місце, побачила, що біля паркану домогосподарства лежав чоловік із травмою обличчя, був набряк обличчя та невелике садно на потилиці, сліди крові були не свіжі, їм було близько 1 години. Там перебувало ще 2-3 чоловіків, які їй допомагали покласти потерпілого на ноші. Зі слів особи, яка викликала швидку, їм стало відомо, що потерпілий побився з його сином, вони вживали алкоголь, і коли він повертався додому, то впав. Оглянувши потерпілого, виявили, що він підлягає госпіталізації в районну лікарню. Оскільки потерпілому потрібен був супровід, вона попросила покликати близьких. Тоді чоловік, який здійснював виклик, зателефонував дружині потерпілого. Разом з ними до районної лікарні поїхали дружина та чоловік, який їх зустрічав.
Допитаний у суді першої інстанції свідок ОСОБА_44 пояснив, що є водієм швидкої медичної допомоги. Точної дати не пам`ятає, у вечірню пору доби, до них надійшов виклик. Прибувши на місце, побачив чоловіка який лежав на траві біля узбіччя, а біля нього стояли ще двоє чоловіків, які допомогли вкласти потерпілого на ноші. Згодом на місце також підійшли старша та молодша жінки. Чув розмову, що потерпілий в гаражі випивав разом із сином ОСОБА_23 , в ході чого у них виникла суперечка з потерпілим, яка переросла у бійку, а ОСОБА_33 їх розбороняв.
Свідок ОСОБА_45 у місцевому суді підтвердила показання двох попередніх свідків.Безпосередньо цих обставин події вона не бачила.
У суді першої інстанції свідок ОСОБА_16 показав, що 26 квітня 2019 року близько 23 години йому зателефонувала сестра ОСОБА_46 та повідомила, що її чоловіка ОСОБА_47 сильно побили, і вона зараз перебуває в районній лікарні. Тоді він із дядьком приїхали в лікарню, де знаходилася сестра ОСОБА_48 та ОСОБА_49 . ОСОБА_50 оглянув лікар та направив на МРТ в обласну лікарню. Про обставини події розповів ОСОБА_33 , який сказав, що його син ОСОБА_51 побив ОСОБА_52 . Безпосередньо обставин події він не бачив.
Свідок ОСОБА_53 суду дав показання, що приблизно за годину до події бачив, як ОСОБА_26 висаджував дерева і спілкувався з ним. Будь-яких тілесних ушкоджень та ознак алкогольного сп`яніння в нього не було.
Допитана місцевим судом свідок ОСОБА_18 повідомила, що проживає по сусідству із родиною ОСОБА_29 у с. Забороль Луцького району. Одного дня, точної дати не пам`ятає, у вечірню пору доби, перебувала у себе на літній кухні та почула нецензурну лайку з гаражу сусідів. Потім почула як ОСОБА_33 кричав на ОСОБА_51 , а саме: «навіщо ти його зачіпав?», на що ОСОБА_54 відповів, що той його образив. Що саме там відбувалося вона безпосередньо не бачила.
Свідок ОСОБА_15 показала, що зі слів її сусідки, їй стало відомо, що 26 квітня 2019 року близько 20 години відбувалася сварка між ОСОБА_25 та ОСОБА_34 , ОСОБА_55 . Дана сварка була за автомобіль, який ОСОБА_26 хотів придбати у родини ОСОБА_29 . Безпосередньо вона очевидцем даної події не була.
У судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_20 вказав, що приблизно у 2019 році, точної дати не пам`ятає, бачив ОСОБА_56 та ОСОБА_37 , які стояли біля паркану їхнього будинку. Близько 22 години він чув крики, однак з будинку не виходив. Про події дізнався на наступний день зі слів ОСОБА_35 , який розповів йому, що ОСОБА_36 вдарив ОСОБА_57 , однак вину він хоче взяти на себе. Крім того, зазначив, що при проведені слідчого експерименту був понятим, коли ОСОБА_36 відтворював обставини події. Безпосереднім очевидцем події не був.
Свідок ОСОБА_17 у місцевому суді ствердив, що приблизно 2019 року, точної дати не пам`ятає, ввечері до нього зателефонував ОСОБА_58 який повідомив, що побили ОСОБА_28 і його забрала швидка. Тоді він взяв автомобіль і з ОСОБА_59 поїхали в районну лікарню, де зустріли ОСОБА_40 . Зі слів ОСОБА_35 йому стало відомо, що його син ОСОБА_54 побив ОСОБА_50 . Також він чув розмову між ОСОБА_60 та ОСОБА_34 , в ході якої останній прохав, щоб вони не псували малому життя, він всі витрати візьме на себе.
У поданій апеляційній скарзі захисник стверджує, що вищенаведені потерпілі та свідки не були очевидцями події вчинення злочину, є родичами потерпілих і сусідами, та чули про те, що відбулося, з чужих слів.

Згідно з положеннями ч.ч.1, 2 ст.97 КПК України, показаннями з чужих слів є висловлювання, здійснене в усній, письмовій або іншій формі, щодо певного факту, яке ґрунтується на поясненні іншої особи. Суд має право визнати допустимим доказом показання з чужих слів незалежно від можливості допитати особу, яка надала первинні пояснення, у виняткових випадках, якщо такі показання є допустимим доказом згідно з іншими правилами допустимості доказів.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції дав належну юридичну оцінку послідовним показанням потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_44 , ОСОБА_43 , ОСОБА_45 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , які узгоджуються між собою, не містять суперечностей, підтверджують перебіг подій за обставин, викладених в обвинуваченні, та в сукупності з іншими доказами покладені в основу обвинувального вироку.
Тому доводи сторони захисту з цього приводу є необґрунтованими.
Щодо тверджень захисника про те, що місцевим судом безпідставно не взято до уваги показання свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , з ними також не може погодитися суд апеляційної інстанції.
Показання вказаних свідків були предметом розгляду в місцевому суді.
Зокрема, свідок ОСОБА_21 суду показала, що 27 квітня 2019 року до неї зателефонував ОСОБА_30 та сказав, що потрібно їхати в лікарню, бо ОСОБА_28 оперують і потрібна допомога, на що вона погодилася. Також вона неодноразово з ОСОБА_34 приїжджали до лікарні, надавали допомогу та купували все необхідне. ОСОБА_30 пояснив їй, що ОСОБА_27 потрібна підтримка, більше нічого не пояснював.
Допитаний судом свідок ОСОБА_22 показав, що 26 квітня 2019 року близько 22 години його покликав сусід ОСОБА_61 . Він прийшов і побачив ОСОБА_28 , який лежав на проїжджій частині головою до паркану. ОСОБА_36 та його сестра ОСОБА_37 стояли за огорожею. Зі слів ОСОБА_35 йому стало відомо, що ОСОБА_26 прийшов до них п`яний, рвався за огорожу, він його відштовхнув і ОСОБА_26 впав.
У суді першої інстанції свідок ОСОБА_62 в судовому засіданні вказав, що вранці 26 квітня 2019 року до нього зайшов ОСОБА_12 і вони разом поїхали на роботу. ОСОБА_26 попросив, щоб він забрав до себе додому коробку з коньяком. Приїхавши додому, зателефонував ОСОБА_27 , щоб той прийшов і забрав коробку. Коли ОСОБА_26 прийшов, то сказав, що забирати додому коробку не буде і попросив, щоб та постояла ще у нього в гаражі. Він пішов до будинку, однак через деякий час йому зателефонував ОСОБА_26 і сказав, що прийде. Приблизно за 10хвилин почув гавкіт собак, та вийшовши у двір, побачив ОСОБА_28 , який сидів біля гаража та закривав обличчя руками. Тоді, відчинивши гараж та увімкнувши світло, він побачив, що в ОСОБА_28 був закривавлений ніс. Після цього ОСОБА_26 сказав, що буде забирати коробку додому, і випив ще 5 рюмок коньяку. Вийшовши з гаража, ОСОБА_26 захотів ще випити, і в них виник конфлікт, який почули його діти, що вийшли на вулицю. Дочка казала, що викличе поліцію. ОСОБА_26 взяв коробку з коньяком та вийшов за паркан будинку, однак раптом знову почав повертатися. Тоді він, взявшись за хвіртку правою рукою, відштовхнув його, нанісши цим один удар, від якого ОСОБА_26 впав на землю із коробкою. Побачивши, що ОСОБА_26 перебуває без свідомості, він відтягнув його до паркану, викликав швидку і зателефонував його дружині ОСОБА_63 . Після прибуття швидкої допомоги він допомагав покласти потерпілого на ноші, а потім разом із дружиною ОСОБА_28 поїхали в лікарню у кареті швидкої допомоги. Про обставини події він ОСОБА_20 нічого не розповідав. Окрім того, вказав, що ОСОБА_36 не мав конфлікту з ОСОБА_12 , і він нікому не повідомляв, що його син вчинив бійку з ОСОБА_12 .
Свідок ОСОБА_64 , в присутності законного представника ОСОБА_65 , суду показала, що в квітні 2019 року перебувала в будинку разом з батьком і братом, однак почула шум на вулиці, де почала лаяти собака. Тоді батько вийшов у двір. Через деякий час на вулиці почулися крики, брат вийшов на двір, а вона за ним. Вони з братом стояли біля входу до будинку, батько стояв біля огорожі у дворі, а ОСОБА_26 за огорожею. Коли ОСОБА_26 почав шарпати хвіртку, батько просив у ОСОБА_28 , щоб той йшов додому, оскільки останній був п`яний. Потім батько відкрив хвіртку, від чого ОСОБА_26 впав на землю. Після цього викликали швидку допомогу та повідомили дружину потерпілого.
Показання ОСОБА_62 та ОСОБА_64 , які були безпосередніми очевидцями події злочину, про те, що тілесні ушкодження ОСОБА_12 наніс не ОСОБА_54 , а його батько ОСОБА_33 , місцевий суд не взяв до уваги, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи і спростовуються іншими, наявними у матеріалах провадження доказами, з чим погоджується і апеляційний суд.
Зокрема, відповідно до висновку експерта № 47 від 25.06.2020, тілесні ушкодження у вигляді садна на шкірі надбрівної ділянки зліва та синця нижньої та верхньої губи зліва, виявлені на трупі ОСОБА_12 утворилась внаслідок не менш ніж двох контактів із тупим твердим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею, тобто останньому було нанесено не менше двох ударів в обличчя, в той час як свідок ОСОБА_62 вказує, що він наніс загиблому лише один удар.
Крім того, в ході проведення ОМП від 27.04.2019 свідок ОСОБА_62 вказує на те, що він наносив потерпілому удар в обличчя лівою рукою. В подальшому на те, що загиблому ОСОБА_12 були спричинені тілесні ушкодження не у спосіб, який був відображений в протоколі ОМП від 27.04.2019, звернув увагу експерт у висновку № 210/1 від 25.06.2019.
04.06.2020 під час проведення слідчого експерименту і під час допиту в суді свідок ОСОБА_62 , вказував на те, що удар загиблому він наносив кулаком правої руки, при цьому обґрунтованих причин розбіжностей у його свідченнях не навів.
Апеляційний суд вважає наведені показання свідка ОСОБА_62 суперечливими і такими, що ставлять під сумнів застосування ним до потерпілого ОСОБА_12 фізичного насильства.
Оскаржуючи вирок суду першої інстанції, сторона захисту зауважує, що посилання суду на висновки експертів № 210/1 від 25.06.2019 і № 47 від 25.06.2020, є необґрунтованими.
Однак, як вбачається з висновку експерта № 210/2 від 04.10.2019, синець нижньої губи зліва та синець верхньої губи зліва, виявлені на тілі гр. ОСОБА_12 могли утворитися внаслідок прямої ударної дії тупого твердого предмету із обмеженою контактуючою поверхнею в ліву частину обличчя та таким предметом може бути кулак людини.
А згідно з висновком експерта № 47 від 25.06.2020, тілесні ушкодження у вигляді садна на шкірі надбрівної ділянки зліва та синця нижньої та верхньої губи зліва, виявлені на трупі ОСОБА_12 утворилась внаслідок не менш ніж двох контактів із тупим твердим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею.
Наведені висновки спростовують доводи апеляційної скарги про те, що не обвинувачений ОСОБА_7 , а його батько ОСОБА_62 наніс загиблому лише один удар.
З такими висновками експертів погоджується і апеляційний суд.
Такі висновки експертиз, в своїй сукупності підтверджують той факт, що тілесні ушкодження у вигляді садна на шкірі надбрівної ділянки зліва та синця нижньої та верхньої губи зліва, виявлені на трупі ОСОБА_12 , утворилась внаслідок не менш ніж двох контактів із тупим твердим предметом, тобто спростовують версію сторони захисту про те, що батько обвинуваченого ОСОБА_62 наніс загиблому лише один удар.
Суд першої інстанції правильно поклав в основу обвинувального вироку вказані докази, оскільки дані експертизи проведені із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, з чим погоджується і апеляційний суд.
У поданій апеляційній скарзі захисник стверджує, що місцевим судом безпідставно визнано допустимим доказом протокол огляду місця події від 27.04.2019.
Проте із вказаного протоколу огляду місця події вбачається, що у графі письмових пояснень ОСОБА_7 про роз`яснення ст.63 Конституції України наявний власноручний підпис останнього. ОСОБА_7 вказав, що саме він спричинив тілесні ушкодження загиблому, відмінності у його показаннях стосувалися лише способу їх нанесення.
Тому в апеляційного суду немає сумнівів у достовірності вказаного доказу з підстав нероз`яснення свідку ОСОБА_62 його конституційного права.
А, отже, даний доказ, згідно з положеннями ст.86 КПК України, отриманий у порядку, встановленому КПК України, і не може бути визнаний недопустимими, як про це зазначає у апеляційній скарзі захисник.

Сторона захисту у апеляційній скарзі також посилається на те, що з моменту оголошення ОСОБА_7 підозри і до направлення обвинувального акту до місцевого суду закінчився строк досудового розслідування, що дає підстави для скасування оскаржуваного вироку та закриття кримінального провадження.
Проте такі доводи є необґрунтованими, так як суперечать матеріалам кримінального провадження, а тому не беруться апеляційним судом до уваги.
Вимогами п.10 ч.1 ст.284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження 09.04.2020 ОСОБА_7 був повідомлений про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України (т.1 а.к.п.203-204).
Положення п.4 ч.3 ст.219 КПК України регламентують, що з дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

З реєстру матеріалів досудового розслідування убачається, що постановою керівника Луцької місцевої прокуратури продовжено строк досудового розслідування в даному кримінальному провадженні до трьох місяців 09.07.2020. Даний факт також підтверджується і апеляцією захисника (т.1 а.к.п.8 зворот, т.2 а.к.п.59).
А ч.4 ст.219 КПК України передбачено, що строк досудового розслідування може бути продовжений у порядку, передбаченому параграфом 4 глави 24 цього Кодексу.

03.07.2020 відкрито матеріали кримінального провадження та надано доступ представникам потерпілих до матеріалів досудового розслідування (т.1 а.к.п.6 зворот). Стороні захисту з 09.07.2020 по 27.07.2020 також було надано доступ до матеріалів до судового розслідування (т.1 а.к.п.6 зворот).
Вимогами ч.5 ст.219 КПК України визначено, що строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до винесення постанови про відновлення кримінального провадження, а також строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому статтею 290 цього Кодексу, не включається у строки, передбачені цією статтею, крім дня прийняття відповідної постанови та дня повідомлення підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

Таким чином, строк з 03.07.2020 по 27.07.2020 не включається у строки досудового розслідування.

З супровідного листа Луцької місцевої прокуратури від 28.07.2020 убачається, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 надійшов до місцевого суду 03.08.2020 (т.1 а.к.п.1), тобто в перший робочий день, так як 1 та серпня 2020 року були неробочими днями.

Отже, в даному випадку строки досудового розслідування після оголошення ОСОБА_7 про підозру за ч.1 ст.119 КК України до дня звернення до суду з обвинувальним актом не закінчились, а тому підстави для застосування положень п.10 ч.1 ст.284 КПК України на переконання суду апеляційної інстанції відсутні

Аналізуючи наведені докази у їх сукупності, суд апеляційної інстанції вбачає у діях ОСОБА_7 вбивство, вчиненого через необережність, і вважає правильною кваліфікацію його дій за ч.1 ст.119 КК України.

Стратегія захисту, висунута обвинуваченим та його захисником, спростована судом першої інстанції та, на думку апеляційного суду, є нічим іншим, як способом уникнення ОСОБА_7 кримінальної відповідальності.
Метою судочинства є не лише формальне вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку, відповідно до вимог ст.368 КПК України, а досягнення правосуддя, у зв`язку з чим суд зобов`язаний дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі прийнятого ним рішення й забезпечують його правосудність.

Пункт 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень суди відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного (Рішення ЄСПЛ у справі «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії»).
Відповідно до приписів ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

На думку суду апеляційної інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд вказаних вимог Закону дотримався.
Згідно із роз`ясненнями, викладеними у пункті 1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання, місцевий суд, відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке належить до категорії нетяжких злочинів, усі обставини кримінального провадження та дані про особу винного.

Обставини, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлені.

Судом першої інстанції також враховано, що обвинувачений є особою молодого віку, раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, проходить строкову військову службу, за місцем навчання характеризується негативно, за місцем проходження військової служби позитивно.
При цьому, також були враховані конкретні обставини вчинення злочину та його невідворотні наслідки у вигляді смерті людини, поведінка ОСОБА_7 після скоєння злочину, а саме: відсутність визнання вини та щирого каяття.
Слід відмітити, що місцевий суд взяв до уваги і позицію потерпілих, які на полягала на призначенні обвинуваченому суворої міри покарання.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції враховує, що така позиція потерпілої сторони у судових засіданнях місцевого та апеляційного судів не є обов`язковою для суду, натомість враховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.
Конституційний Суд України у своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».
Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.
Тому призначене ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, апеляційний суд вважає таким, що повністю відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню ним нових злочинів.

На думку суду апеляційної інстанції, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.
Законних підстав для скасування вироку та задоволення апеляційної скарги з наведених у ній мотивів, апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді