ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1296/22 Справа № 206/2878/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)
захисника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника- адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2022 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, неповнолітніх дітей не маючого, не працевлаштованого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, ст. 348 КК України,

та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Селезнівка Перевальського району Луганської області, громадянина України, з вищою освітою, офіційно не одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не маючого, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ; проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, ст. 348, ч.3 ст. 185 КК України,
у кримінальному провадженні № 0001465,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2022 року у задоволенні клопотання захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_9 про зміну обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на інший запобіжний захід - відмовлено.
Задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 29 травня 2022 року.
Рішення суду обґрунтовано тим, що в судовому засіданні було доведено наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, у виді можливості вчинити спроби переховування від суду, який було встановлено під час обрання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який на даний час не змінився і не відпав, оскільки останні обвинувачуються у вчиненні умисних злочинів, які відносяться до категорії тяжкого та особливо тяжкого, які мають високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої наслідками не лише для конкретних осіб, а й для суспільства в цілому. Також судом враховано суворість покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі доведення їх винуватості у вчиненні інкримінованих злочинів.
Враховуючи викладені обставини в сукупності, суд прийшов до висновку, що інші альтернативні види запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , тому клопотання захисників про зміну запобіжного заходу задоволенню не підлягають.

Обвинувачений ОСОБА_7 не погодився за даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та обрати щодо нього більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що прокурором не було доведено, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити попередження настання встановленого ризику. А судом не було надано оцінки обґрунтованості підозри.
Вважає, що ухвала суду суперечить практиці Європейського з прав людини, згдіно якої ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на підставі суворості можливого вироку.
Зазначає, що він перебуває під вартою вже 4 роки 2 місяці.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_10 просить ухвали про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 скасувати та обрати щодо останнього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із застосування електронних засобів контролю.
Вказує, що прокурором в судовому засіданні не доведено достатніх та допустимих доказів, що застосування такого запобіжного заходу як домашній арешт не зможе перешкодити настанню встановленого судом ризику у вигляді переховування обвинуваченого від суду.
Звертає увагу, що ОСОБА_7 одружений, був військовослужбовцем, чим послужив Батьківщині, має постійне місце проживання, жодного разу не порушував режим утримання в СІЗО, раніше не судимий, а межування ДУПВ № 4 між військовими частинам, на думку апелянта, створює реальний ризик життю обвинуваченого, який перебуває під вартою вже більше 4 років.
Також вказує, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченому міри запобіжного заходу без пояснення причин.

Обвинувачений ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати за змінити йому міру запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання.
Посилається на те, що прокурором не було доведено наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, а судом не було розглянуто можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Вказує, що згідно практики ЄСПЛ, ризик втечі обвинуваченого знижується з плином часу, проведеного під вартою. В свою чергу обвинувачений має житло в м. Дніпрі та гарантує з`являтися до суду за першим викликом.
Просить врахувати, що він раніше не судимий, у розшуку не перебував, має родину, виховував дитину, його мати потребує допомоги та турботи.
Крім того вказує, що його перебування в ДУВП № 4, яка розташована поряд з двома військовими об`єктами, становить загрозу його життю через можливі обстріли під час воєнного стану.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосовуванням засобів електронного контролю.
Зазначає, що в обґрунтування наявності ризику переховування від суду, суд першої інстанції послався лише на суворість покарання. Однак при цьому не було враховано, що ОСОБА_8 до затримання працював приватним підприємцем, має на утриманні матір, та місце проживання в м. Дніпрі, де він має можливість перебувати на цілодобовому арешті. Крім того, на його думку, переховування від органів досудового слідства та суду вимагає наявності матеріальних ресурсів та міцних соціальних зв`язків не за місцем проживання. Однак у ОСОБА_8 відсутній паспорт для виїзду за кордон, а органом досудового розслідування не надано доказів про наявність у обвинуваченого матеріальних на інших можливостей для переховування.
Посилається, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою не відповідає вимогам п.п.5,6 ч.1 ст. 184 КПК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_10 до початку судового засідання, 20.04.2022 року, подав до суду клопотання з проханням розглянути справу за його відсутності.
Враховуючи думки учасників провадження, колегія суддів дійшла до висновку про можливість задоволення клопотання адвоката ОСОБА_10 та проведення судового засідання за відсутності останнього.

Під час апеляційного перегляду справи обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та адвокат ОСОБА_9 підтримали вимоги апеляційних скарг сторони захисту та просили їх задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення поданих апеляційних скарг, просив ухвалу суду залишити без змін.
В судових дебатах учасники провадження підтримали свої ж позиції.
Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши надані матеріали та обговоривши скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги поданих апеляційних скарг не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Вирішуючи питання законності судового рішення, ухваленого щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , суд зазначає таке.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Частиною 3 статті 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Згідно зі ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Частиною 5 статті 199 КПК України, передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Цих вимог кримінального процесуального закону, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суд першої інстанції дотримався в повній мірі.

Апеляційним судом встановлено, що в провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області перебувають матеріали кримінального провадження № 0001465 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, ст. 348 КК України, та ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, ст. 348, ч.3 ст. 185 КК України.
Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції заявлено клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, яке оскаржуваною ухвалою було задоволено. У задоволенні клопотання захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_10 та ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу на альтернативний, не пов`язаний з триманням під вартою, - відмовлено.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно з вимогами п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Апеляційний суд вважає, що на час розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою та клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на більш м`який, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Однією з підстав для обрання/продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а в контексті ч. 1 ст. 178 КПК України судом мають враховуватися, серед іншого, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення. Разом з тим, з огляду на стадію кримінального провадження, в якому ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вже висунуто обвинувачення і триває судовий розгляд у суді першої інстанції, не підлягають окремому вирішенню питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх належності, допустимості та достатності, для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, а суд повинен зважити на характер, тяжкість і наслідки кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та оцінити ризики, якщо прокурор доведе їх існування. При цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Суд першої інстанції врахував тяжкість злочинів, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які згідно вимог ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжкких та особливо тяжких злочинів, які мають високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої наслідками не лише для конкретних осіб, а й для суспільства в цілому; особи обвинувачених, які раніше не судимі, не працевлаштовані, міцних соціальних зв`язків не мають; стадію судового розгляду, який не завершений, тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про неможливість застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, оскільки існує ймовірність настання ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, у вигляді можливості вчинити обвинуваченими спроби переховуватися від суду.

На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Враховуючи викладене, висновки суду про те, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинувачених та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризику, передбаченого п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України, є обґрунтованими.

Отже, суд першої інстанції при розгляді клопотання прокурора ретельно перевірив доводи про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.

Разом з цим, колегією суддів не встановлено переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинувачених під вартою.

З огляду на викладене, доводи сторони захисту про недоведеність прокурором наявності зазначеного вище ризику, є необґрунтованими. Наявність у провадженні вказаного ризику, який існував на момент обрання запобіжного заходу, не зменшився, є обґрунтованим та об`єктивно існує, а тому для його запобігання було продовжено застосування щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою. При цьому судом взято до уваги і дані про особи обвинувачених, які було оцінено в сукупності з іншими доказами по справі.

Твердження апелянтів про те, що судом першої інстанції не було розглянуто клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченим запобіжного заходу не відповідають дійсності. Як вбачається з ухвали, судом дане клопотання було розглянуто та у його задоволенні відмовлено.

Не є слушними і доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_9 про невідповідність клопотання прокурора про продовження обвинуваченим строку запобіжного заходу вимогам п.п.5,6 ч.1 ст. ст. 184 КПК України.

Як вбачається з клопотання прокурора, у ньому викладено обставини, на підставі яких прокурор дійшов висновку про наявність ризику, зазначеного у клопотанні та обґрунтування неможливості запобігання вказаному ризику, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Інші викладені захисниками доводи в апеляційних скаргах були предметом дослідження суду при продовженні обвинуваченим строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги судом не встановлено.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд також зважає на практику ЄСПЛ, та те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При цьому, продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16.05.2013), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

Водночас, враховуючи те, що на цей час, судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення й судовий розгляд ще триває, а також положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів вважає за необхідне, звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжити термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не убачає підстав для задоволення апеляційних скарг.

Керуючись ст. ст. 183, 194, 331, 405, 407, 409, 422-1 КПК, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника- адвоката ОСОБА_9 - залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2022 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, ст. 348 КК України, та ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, ст. 348, ч.3 ст. 185 КК України, у кримінальному провадженні № 0001465 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4