Справа № 742/3248/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/270/22
Категорія - ч.1 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ( в режимі відео конференції)

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань №0000577 від 11.06.2021, за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 січня 2022 року по обвинуваченню:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Прилуки, Чернігівської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, інваліда з дитинства 3 групи, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік .

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік та покладенням на нього, відповідно до ст. 76 КК України, обов`язків: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу ухвалено не обирати.

Стягнуто з засудженого ОСОБА_8 5491 грн. 84 коп. на користь держави в рахунок відшкодування витрат понесених на проведення експертиз по даному кримінальному провадженню.

До набрання вироком законної сили залишено частково скасований арешт згідно ухвали слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16.08.2021 р. на автомобіль марки ВАЗ 2101 р.н. НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_8 , який визнаний речовим доказом по кримінальному провадженню, та залишено на відповідальному зберіганню.

Питання речових доказів вирішене в порядку ст. 100 КПК України.

При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що 10 червня 2021 року, близько 12 год. 40 хв., ОСОБА_8 , керуючи автомобілем марки ВАЗ 2101, р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Прилуки-Колісники, порушивши вимоги п.п. б п. 2.3 Правил дорожнього руху України, а саме: для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування транспортним засобом у дорозі; п.12.3 Правил дорожнього руху України, а саме: у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечно для інших учасників руху об`їзду перешкоди, здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_9 , який рухався попереду в попутному напрямку. Під час дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого черезвертельного перелому лівої стегнової кістки зі зміщенням уламків, ссадин спини та обох ліктьових суглобів, які згідно висновку судово-медичної експертизи №196 від 26.08.2021 року відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я терміном більше 21 дня.

Не оспорюючи кваліфікацію дій та доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 , адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого, в поданій апеляційній скарзі просить вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 січня 2022 року в частині призначеного покарання та відшкодування процесуальних витрат змінити.

Просить призначити ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді 1 року обмеження волі (без застосування додаткового покарання), звільнивши від його відбування на підставі ст. 75 КК України з встановленням іспитового строку на 1 рік та покладенням, відповідно до ст. 76 КК України, обов`язків визначених судом.

Звільнити повністю ОСОБА_8 від сплати процесуальних витрат, понесених на проведення експертиз у даному кримінальному провадженні. У решті даний вирок залишити без змін.

Свої вимоги апелянт аргументує тим, що під час розгляду кримінального провадження встановлено наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, обставин. що обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено. Крім того, обвинувачений є особою з інвалідністю 3 групи з дитинства, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий, проживає з матір`ю пенсійного віку, яка за станом здоров`я важко пересувається та потребує періодичного використання транспорту, в тому числі і для відвідування лікувальних закладів, а тому таке її транспортування забезпечувалось обвинуваченим, що потребує наявність посвідчення водія. За вказаних обставин, впевнений адвокат, наявні підстави для застосування положень ст. 69 КК України щодо не призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, що залишилось без належної уваги суду та відповідної мотивації у судовому рішенні.

Окремо зазначає, що обвинувачений відноситься до малозабезпечених верств населення та має скрутне матеріальне становище, як інвалід 3 групи з дитинства отримує незначну пенсію, за станом здоров`я потребує системного лікування та підтримуючої терапії, а крім того має інсулінозалежну матір пенсійного віку, що також потребує лікування, а тому з цих підстав просить звільнити ОСОБА_8 від сплати процесуальних витрат, понесених на проведення експертиз у даному кримінальному провадженні.

Адвокат ОСОБА_7 в засіданні апеляційного суду повністю підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити з наведених в ній підстав.

Заслухавши доповідача, доводи захисника на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора про законність вироку суду та відсутність підстав для задоволення поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за обставин, установлених та перевірених місцевим судом у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, кримінально-правової оцінки його дій за ч. 1 ст. 286 КК України відповідно до вимог ст. 404 КПК України апеляційний суд не перевіряє, оскільки законність та обґрунтованість вироку у цій частині стороною захисту не оскаржуються.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Стосовно доводів апеляційної скарги захисника щодо призначеного додаткового покарання судова колегія виходить з положень ст. ст. 50, 65 КК України, які судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання були дотримані.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення. Призначення покарання нижче від найнижчої межі чи перехід до іншого більш м`якого виду покарання, не зазначеного у санкції статті Особливої частини можливе лише за наявності умов, визначених ст. 69 КК України.

Згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (далі Постанова Пленуму №7) у кожному випадку застосування положень ст. 69 КК України суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній частині - послатися на ч. 1 ст. 69 КК України. Отже, згідно даного роз`яснення Пленуму суд зобов`язаний в разі призначення покарання в розмірі меншому, ніж передбачений санкцією статті Особливої частини за даний вид покарання, посилатися на положення вказаної статті.

У ч. 1 ст. 286 КК України, яка інкримінується обвинуваченому і за якою суд першої інстанції визнав його винуватим, передбачено покарання у виді обмеження волі на строк до 3 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3-х років.

Визначений судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_8 вид та розмір основного покарання апелянтом не оспорюється.

Щодо призначення додаткового покарання, колегія суддів звертає увагу, що протиправні дії ОСОБА_8 призвели до грубого порушення Правил дорожнього руху та як наслідок до спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, які потребували лікування тривалого часу.

Такі обставини унеможливлюють застосовування приписів частини 2 статті 69 КК України, згідно з якими суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове.

Тому, всупереч твердженням захисника, місцевий суд обґрунтовано призначив обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. А доводи сторони захисту щодо позитивних відомостей стосовно особистості ОСОБА_8 та даних, що він є особою з інвалідністю ІІІ групи з дитинства, має хвору мати пенсійного віку, наявність пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обтяжуючих, відсутність судимостей, цілком обґрунтовано віднесені судом на користь призначеного додаткового покарання на мінімальний строк, визначений санкцією ч.1 ст. 286 КК України і частиною 1 статті 55 КК України.

За наведених обставин, на переконання колегії суддів, покарання, призначене ОСОБА_8 відповідає загальним засадам призначення покарання, є справедливим та домірним вчиненому, підстав для його пом`якшення у частині застосування додаткового покарання з огляду на приписи частини 2 статті 69 КК України, суд не вбачає.

Що ж стосується посилання обвинуваченого при апеляційному розгляді на те, що автомобіль йому потрібен для сімейних обставин, то це саме по собі, за наявності вищевказаних обставин, не переконує судову колегію в можливості виправлення обвинуваченого без призначення додаткового покарання, оскільки суспільна небезпека від можливих наслідків порушення Правил дорожнього руху значно перевищує особисті інтереси обвинуваченого.

Вагомих обставин, які б можна було віднести на користь застосування до ОСОБА_8 положень ч.2 ст. 69 КК України апеляційною інстанцією не встановлено, що обумовлює визнання доводів сторони захисту як неспроможних.

Враховуючи наведене, на переконання колегії суддів, покарання призначене ОСОБА_8 відповідає принципам співмірності та індивідуалізації, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, призначене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.

Доводи захисника про безпідставність стягнення з обвинуваченого процесуальних витрат, можливості компенсувати їх за рахунок коштів Державного бюджету України, не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону.

Судом першої інстанції вірно вирішено питання щодо процесуальних витрат, які були стягненні з обвинуваченого згідно з ч. 2 ст. 124 КПК.

Підстав для зменшення розміру належних до оплати процесуальних витрат чи звільнення від їх оплати повністю або частково, відповідно до ст. 119 КПК, не знайдено.

Відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Згідно з ч.1 ст. 119 КПК України суд, враховуючи майновий стан особи (обвинуваченого, потерпілого), за власною ініціативою або за її клопотанням має право своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати процесуальних витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату процесуальних витрат на визначений строк.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув належним чином питання щодо оплати процесуальних витрат, зазначивши у мотивувальній частині вироку, що витрати на залучення експертів, понесені під час проведення судових експертиз, підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_8 відповідно до ст. 126 КПК України, оскільки його винуватість знайшла своє підтвердження у судовому засіданні.

Доводи захисника про те, що суд першої інстанції не розглянув заявлене стороною захисту клопотання про звільнення ОСОБА_8 від оплати процесуальних витрат, є безпідставним, оскільки з прослуханого звукозапису судового засідання вбачається, що фактично таке клопотання до суду адресовано не було, а лише адвокат консультує клієнта з приводу можливості покладення судових витрат на рахунок держави, при цьому в судових дебатах захисник щодо інших питань, які не стосуються покарання, послався на розсуд суду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення процесуальних витрат за проведення експертиз з обвинуваченого та не вбачає підстав для зміни вироку суду та звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від оплати процесуальних витрат, оскільки витрати на залучення експерта документально підтверджені (а.к.п. 41-43), окрім того щодо обвинуваченого ухвалений обвинувальний вирок.

Обвинувачений хоча і має інвалідність ІІІ групи з дитинства та йому протипоказана важка праця, відповідно до наданої довідки МСЕ Сер.МСЕ-ЧНВ №040829 від 30.03.12 (а.к.п. 56), проте дані щодо повної заборони на працю відсутні, а відтак ОСОБА_8 має постійне місце проживання та може працевлаштуватись за місцем відбування покарання, чим може змінити свій майновий стан та виплатити покладені на нього судом процесуальні витрати за проведені у кримінальному провадженні експертизи.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 січня 2022 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4