Справа № 344/3697/22
Провадження № 11-сс/4808/123/22
Категорія ст.173 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач
про відмову у відкритті апеляційного провадження
19 квітня 2022 року м. Івано-Франківськ
ВСТАНОВИВ:
Не погодившись з таким рішенням слідчого судді захисник ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 подала апеляційні скарги, в яких просить поновити строк подання апеляційних скарг. Скасувати ухвалу Івано Франківського міського суду від 25.03.2022 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Івано Франківській області про передачу в Національному агентство з питань виявлення розшуку та управління активами для здійснення заходів з управління торгові нежитлові приміщення № №І, ІІ, ІІІ, ІV, V,VI, які знаходяться в будинку за адресою: АДРЕСА_1 та належать на праві приватної власності ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 .
Вважаю, що вказана ухвала слідчого судді оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, а тому необхідно відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та повернути їх апелянтам, з таких підстав.
Згідно з ч. 3 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.
Частинами 1 і 2 статті 309 КПК України визначено перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.
Відповідно до вказаної вище статті, під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про:
1) відмову у наданні дозволу на затримання (ст. 190 КПК);
2) застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або відмову в його застосуванні (ст. 183 КПК);
3) продовження строку тримання під вартою або відмову в його продовженні (ст. 197 КПК);
4) застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту або відмову в його застосуванні (ст. 181 КПК);
5) продовження строку домашнього арешту або відмову в його продовженні (ст. 181 КПК);
5-1) застосування запобіжного заходу у вигляді застави або про відмову в застосуванні такого заходу (ст. 182 КПК України);
6) поміщення особи в приймальник-розподільник для дітей або відмову в такому поміщенні (ст. 499 КПК);
7) продовження строку тримання особи в приймальнику-розподільнику для дітей або відмову в його продовженні (ст. 499 КПК);
8) направлення особи до медичного закладу для проведення психіатричної експертизи або відмову у такому направленні (ст. 509 КПК);
9) арешт майна або відмову у ньому (глава 17 КПК);
10) тимчасовий доступ до речей і документів, яким дозволено вилучення речей і документів, які посвідчують користування правом на здійснення підприємницької діяльності, або інших, за відсутності яких фізична особа-підприємець чи юридична особа позбавляються можливості здійснювати свою діяльність (глава 15 КПК);
11) відсторонення від посади або відмову у ньому (глава 14 КПК);
11-1) продовження відсторонення від посади;
12) відмову у здійсненні спеціального досудового розслідування;
13) закриття кримінального провадження на підставі частини дев`ятої статті 284 цього Кодексу.
2. Під час досудового розслідування також можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження або на рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження на підставі пункту 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру чи відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру, повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора або відмову у відкритті провадження по ній.
Зазначений перелік є вичерпний та розширеному тлумаченню не підлягає, а тому, відповідно до ч. 3 ст. 309 КПК України, заперечення проти інших ухвал слідчого судді можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Право на суд, одним із аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним. Право на суд, особливо щодо умов прийнятності скарги, може бути обмеженим настільки, щоб не було порушено саму сутність цього права, тобто, обмеження повинні мати законну мету і зберігати пропорційність між використаними засобами та досягнутими цілями.
Право на доступ до суду, закріплене у п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути реалізовано тільки у відповідності до вимог національного законодавства, в зв`язку з чим суд апеляційної інстанції, вирішуючи питання про право на оскарження рішень слідчих суддів, діє в межах тих повноважень, які встановлені діючим кримінальним процесуальним законом і не приймає до уваги доводи щодо законності, обґрунтованості та справедливості оскаржуваного рішення, оскільки вони можуть бути перевірені судом тільки в результаті розгляду апеляційної скарги по суті.
Виходячи із системного тлумачення низки положень КПК України, що стосуються постановлення слідчим суддею ухвал, ухвали про передачу Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів для здійснення заходів з управління майна в рамках кримінального провадження, до вказаного переліку не входять, та в апеляційному порядку оскарженню не підлягають.
Отже, змістом ст. ст. 307, 309 КПК України не передбачено можливість апеляційного оскарження ухвалу слідчого судді про передачу Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів для здійснення заходів з управління майна в рамках кримінального провадження.
За наведених вище обставин, оскаржуване рішення слідчого судді не може бути предметом апеляційного перегляду.
Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями ст. 394 КПК України.
Така законодавча позиція узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема цей Суд у своєму рішенні від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України» зазначив, що у спосіб, у який ст. 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також повинні бути взяті до уваги норми внутрішнього законодавства.
Однак, як вбачається з матеріалів клопотання, слідчим суддею в ухвалі від 25 березня 2022 року помилково зазначено, що вона підлягає апеляційному оскарженню.
За таких обставин, враховуючи те, що захисником ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 подано апеляційні скарги на рішення слідчого судді, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, у відкритті апеляційного провадження за цими апеляційними скаргами необхідно відмовити.
Таке рішення не обмежує особі доступ до правосуддя та не позбавляє її права звернення до уповноваженого органу за захистом своїх прав, свобод та інтересів в межах та в порядку, визначених кримінальним процесуальним законом.
Керуючись ст. ст. 392, 399, 422 КПК України,
ПОСТАНОВИВ:
Копію ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження надіслати особі, яка подала апеляційні скарги, - ОСОБА_4 , разом з апеляційними скаргами.
На ухвалу апеляційного суду може бути подано касаційну скаргу протягом трьох місяців з дня її проголошення до Верховного Суду.
Суддя ОСОБА_3