Справа № 167/154/22
Номер провадження 1-кп/167/53/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2022 року місто Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Ківерцівського відділу Луцької окружної прокуратури Волинської області ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Луцьк Волинської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта неповна середня, не працюючого, не одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні немає, раніше судимого, востаннє вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.12.2019 року за частиною 3 статті 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, 19.08.2021 року умовно-достроково звільненого з невідбутим терміном 10 ( десять) місяців 20 ( двадцять) днів,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 185, частиною 3 статті 185 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,
в с т а н о в и в:
21.03.2022 року до Рожищенського районного суду Волинської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000654 від 27.12.2021 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 185, частиною 3 статті 185 КК України.
21.03.2022 року до суду надійшло клопотання прокурора Ківерцівського відділу Луцької окружної прокуратури Волинської області ОСОБА_3 від 18.03.2022 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , яке ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 28.03.2022 року було задоволено і запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 продовжено на 60 ( шістдесят) днів до 26.05.2022 року включно.
Ухвалами Рожищенського районного суду Волинської області від 16.05.2022 року, від 11.07.2022 року, і від 01.09.2022 року запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 було продовжено.
22.09.2022 року на адресу суду надійшло клопотання прокурора Ківерцівського відділу Луцької окружної прокуратури Волинської області ОСОБА_3 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 на 60 (шістдесят) днів.
Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_4 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна ( крадіжці), вчиненій повторно, та у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна ( крадіжці), поєднаній з проникненням у житло.
31.01.2022 року ухвалою слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 ( шістдесят) днів до 31 березня 2022 року включно, який ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 28.03.2022 року продовжено на 60 (шістдесят) днів до 26.05.2022 року включно, ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 16.05.2022 року продовжено на 60 ( шістдесят) днів до 14.07.2022 року включно, ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 11.07.2022 року продовжено на 60 ( шістдесят) днів до 08.09.2022 року включно, та ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 01.09.2022 року продовжено на 30 ( тридцять) днів до 30.09.2022 року включно.
Прокурор вказує, що на даний момент продовжують існувати вагомі ризики, передбачені пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України, що дають достатні підстави для продовження строку застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою і застосування більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не зможе запобігти переліченим ризикам, оскільки враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальні правопорушення, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 6 років, відсутність у обвинуваченого постійного місця роботи, а також враховуючи той факт, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, та аби запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України: переховуватись від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.
Прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання з підстав, наведених у ньому.
Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні проти поданого клопотання заперечили і просили обрати запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження, суд доходить наступного висновку.
За положеннями частини 1 статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті ( частина 2 статті 177 КПК України).
Статтею 178 КПК України передбачені обставини, що враховуються при застосуванні запобіжного заходу, які доведені сторонами кримінального провадження і які суд зобов`язаний оцінити в сукупності з наявними ризиками, зазначеними у статті 177 КПК України.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа.
Відповідно до частини 1 статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Такий вид запобіжного заходу, як тримання під вартою, за положеннями частини 1 статті 183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При аналізі питання наявності зазначених прокурором ризиків, встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину та нетяжкого злочину і, в разі визнання його винуватим, останньому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років. Також суд враховує, що 31.01.2022 року ухвалою слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області, ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 28.03.2022 року, ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 16.05.2022 року, ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 11.07.2022 року, ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 01.09.2022 року, було встановлено наявні ризики, передбачені пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України.
Як зазначено вище, тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, який полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.
При вирішенні питання щодо заявленого клопотання суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, а саме справу « Харченко проти України», за якою встановлено порушення вимог пункту 3 статті 5 Конвенції щодо надмірного тривалого тримання особи під вартою, а також те, що національні суди не розглядали жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів.
По справі « Мамедова проти Росії» ЄСПЛ зазначив, що посилання на тяжкість обвинувачення як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що особа буде переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.
Згідно пункту 3 статті 5 Конвенції про замхист прав людимни і основополомжних свобомд, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою, які мають бути чітко сформульовані ( рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2000 року у справі « Яблонський проти Польщі», від 23 вересня 1998 року у справі « І.А. проти Франції», від 04 жовтня 2001 року у справі « Іловецький проти Польщі»).
При цьому ЄСПЛ зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи « за» і « проти» такого звільнення не повинні бути « загальними й абстрактними» (рішення ЄСПЛ у справі « Смирнова проти Росії» ). У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства ( суду) можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів ( рішення ЄСПЛ від 23 вересня 2008 року у справі « Вренчев проти Сербії»).
В рішенні « Тодоров проти України» ЄСПЛ зазначив, що для продовження тримання особи під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку.
Також суд приймає до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 перебуває під вартою з 31.01.2022 року, тобто повних вісім місяців; в кримінальному провадженні досліджені всі документи та допитано троє свідків із п`яти, заявлених прокурором, один свідок відмовився від давання показань на підставі статті 63 Конституції України, а явку у судове засідання іншого свідків, про допит якого заявлено стороною обвинувачення, прокурором тривалий час не забезпечено.
Станом на 27.09.2022 року прокурором не надано суду будь-яких обгрунтованих, переконливих та належних доказів, що обвинувачений ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні може: знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; вчинити інше кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.
Крім того, на даний час не надано жодних належних та допустимих доказів, що у випадку зміни запобіжного заходу обвинувачений дійсно буде переховуватися від суду.
Так, сам по собі факт вчинення інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_4 правопорушення та ймовірність призначення йому суворого покарання, за відсутності конкретних фактів ухилення його від слідства та суду, переховування, перешкоджання досудовому розслідуванню у будь-який спосіб, а також та обставина, що ОСОБА_4 на момент затримання не працював, не свідчить про недостатність запобіжного заходу у виді, що не пов`язаний із триманням під вартою.
ОСОБА_4 має постійне місце проживання, а матеріали провадження не містять будь-яких доказів про те, що підозрюваний до розгляду клопотання в даному провадженні будь-яким чином перешкоджав проведенню досудового розслідування, вчиняв дії, спрямовані на вплив потерпілого чи свідків у кримінальному провадженні.
Крім того, суд враховує, що у даному кримінальному провадженні ще не заслухано показань самого обвинуваченого, а також свідка, яка перебуває за межами території України, зі слів прокурора, і потерпілого, який перебуває в ЗСУ.
Суд також враховує ті обставини, що ОСОБА_4 являється особою молодого віку, не має міцних соціальних зв`язків, на момент обрання запобіжного заходу не працював.
Таким чином, враховуючи, окрім наведеного вище, дані щодо особи обвинуваченого, суд доходить висновку, що вказані обставини у сукупності є підставою для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу, з метою забезпечення його належної процесуальної поведінки при розгляді судом даного кримінального провадження.
Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить обгрунтованого висновку, що зміна запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_4 та зможе запобігти зазначеним ризикам, а тому клопотання прокурора не підлягає задоволенню, а клопотання обвинуваченого та його захисника підлягає задоволенню частково.
Зазначене відповідає і практиці Європейського Суду з прав людини. Зокрема, у рішенні від 10.03.2009 року у справі « Биков проти Росії», Суд зазначив, що тягар доказування при вирішенні питань щодо продовжуваного позбавлення особи волі не повинен перекладатися на затриману особу, щоб вона доводила б наявність причин, які б виправдовували її звільнення з-під варти ( постанова Європейського Суду з прав людини від 26.07.2001 року у справі «Ілійков проти Болгарії»).
Відповідно до статті 5 § 3 Конвенції кожному, кого заарештовано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, …має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.
Відповідно до встановленої практики Європейського Суду з прав людини, для того, щоб позбавлення свободи можна було вважати не свавільним у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції, застосування такого заходу має бути необхідним за конкретних обставин.
Особа, яка обвинувачується у вчиненні злочину, завжди повинна бути звільнена з-під варти до суду, якщо тільки держава не може довести, що « є відповідні і достатні» причини, щоб виправдати триваюче тримання під вартою.
По справі « Хайрединов проти України» ( рішення від 14.10.2010 року) Європейський суд по правам людини визнав порушення § 1 статті 5 Конвенції у зв`язку з обставинами, коли суди не розглядали можливість застосування альтернативного запобіжного заходу.
В абзацах 2,5 п. 17 Інформаційного листа № 511-550/0/4-13 « Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ звернув увагу судів першої та апеляційної інстанції на те, що суду необхідно враховувати вимоги дотримання розумного строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, продовження строку тримання під вартою. Загальне положення щодо розумних строків у таких випадках викладено у правовій позиції ЄСПЛ в рішенні у справі « Харченко проти України», згідно з якою «розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості» (пункт 79 рішення ЄСПЛ у справі « Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).
Керуючись статтями 176, 177, 178, 181, 183, 194, 202, 395, 331, частиною 2 статті 369, статтями 372, 376 КПК України, суд
п о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання прокурора Ківерцівського відділу Луцької окружної прокуратури Волинської області ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 відмовити.
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу задовольнити частково.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід із тримання під вартою, який був обраний ухвалою слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області строком на 60 ( шістдесят) днів до 31 березня 2022 року включно, який ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 28.03.2022 року продовжено на 60 (шістдесят) днів до 26.05.2022 року включно, ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 16.05.2022 року продовжено на 60 ( шістдесят) днів до 14.07.2022 року включно, ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 11.07.2022 року продовжено на 60 ( шістдесят) днів до 08.09.2022 року включно, та ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 01.09.2022 року продовжено на 30 ( тридцять) днів до 30.09.2022 року включно, на запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком на 2 (два) місяці, тобто до 25.11.2022 року включно.
Відповідно до статті 194 КПК України на ОСОБА_4 покласти наступні обов`язки:
1) прибувати до Рожищенського районного суду Волинської області за кожною його вимогою;
2) не відлучатись із місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду;
3) повідомляти суд про зміну місця проживання;
4) здати на зберігання в Луцьке районне управління поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області паспорт громадянина України та за наявності паспорт для виїзду за кордон;
5) не спілкуватися з іншими учасниками у даному кримінальному провадженні;
6) носити електронний засіб контролю.
Після доставляння обвинуваченого ОСОБА_4 до місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , звільнити з-під варти.
Ухвалу про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт відносно ОСОБА_4 передати для виконання в Луцьке районне управління поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області.
Згідно вимог частини 4 статті 181 КПК України, орган Національної поліції України - Луцьке районне управління поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області зобов`язаний негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту, і повідомити про це суд.
На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію ухвали вручити учасникам судового провадження.
Головуючий суддя ОСОБА_1