Справа № 536/645/21
Провадження № 1-кп/524/91/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 року Автозаводський районний суд м. Кременчука
у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю : секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Кременчука кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000058 від 22.02.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Під час судового розгляду вказаного кримінального провадження прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки завершити судовий розгляд кримінального провадження до моменту завершення терміну дії запобіжного заходу неможливо, ризики, передбачені ст. 177 КПК України існують до теперішнього часу.

Пунктом 20-5 Розділу XІ Перехідні положення КПК України передбачено, що тимчасово, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), встановити такі особливості судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях та розгляду окремих питань під час судового провадження.
Розгляд питань, які віднесено до повноважень слідчого судді (крім розгляду клопотань про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій і скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування), та окремих питань під час судового провадження здійснюється з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом.
У разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.
Суддя ОСОБА_8 перебуває у щорічній відпустці, тому розгляд питання щодо продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою проводиться одноособово головуючим суддею.
Суд вислухавши думку учасників кримінального провадження, прокурора, який підтримав своє клопотання, захисника ОСОБА_4 , яка просить суд застосувати відносно обвинуваченої ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, так як прокурором ризики, передбачені ст. 177 КПК України не доведені , доводи прокурора ґрунтуються на припущеннях , обвинувачена має низку захворювань лікування яких в умовах тримання під вартою є неможливим , обвинувачену ОСОБА_7 , яка підтримала думку свого захисника, захисника ОСОБА_5 , який просить суд застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід, так як прокурором ризики, передбачені ст. 177 КПК України не доведені , доводи прокурора ґрунтуються на припущеннях, обвинуваченого ОСОБА_6 який підтримав думку свого захисника, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Підставою для застосування стосовно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та подальшого його продовження під час досудового розслідування та судового провадження стало доведення перед судом ризиків передбачених, пунктами 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, згідно з якими обвинувачені, у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, можуть переховуватися від суду, а також вчинити подібне кримінальне правопорушення.

Вищезазначені обставини є необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу в триманні обвинуваченої під вартою.
Вказані ризики та твердження обґрунтовані таким: ОСОБА_7 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні злочину проти власності, який відповідно до вимог ст..12 КК України є особливо тяжким злочином, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років із конфіскацією майна.
Обвинувачена ОСОБА_7 має на утриманні двох малолітніх дітей, які виховуються її батьками , офіційно не працює та не має офіційного доходу.

Обвинувачений ОСОБА_6 не одружений , не працює, не має офіційного доходу, не має міцних соціальних зав`язків , раніше неодноразово судимий , має непогашені судимості .

Наведені обставини, які встановлені та доведені під час судового розгляду , які обґрунтовували та обґрунтовують продовження строку тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не змінилися.

Таким чином, із врахуванням обставин, передбачених ст.178 КПК України, оцінюючи суворість можливого покарання , тяжкість висунутого обвинувачення, відсутність у обвинувачених офіційних та законних доходів, суд приходить до висновків щодо існування ризиків, передбачених пунктами 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Вищезазначені обставини на переконання суду є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу в триманні обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 під вартою, при цьому, заявлені стороною обвинувачення ризики не зменшилися та є триваючими, доводи сторони захисту щодо наявності постійного місця проживання та належної процесуальної поведінки обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не спростовують їх. Такі ризики є достатніми та виправдовують продовження тримання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 під вартою, без застосування застави , з огляду на положення ст. 183 ч.4 п.1 КПК України та те , що злочин у якому висунуте органами досудового розслідування обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_6 вчинений із застосуванням насильства , а застосування більш м`яких запобіжних заходів, з врахуванням встановлених обставин, на переконання суду не гарантує запобігання цим ризикам.

Суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, а саме рішення «Лабіта проти Італії», за яким питання розумності строків тримання особи під вартою вирішуються судом, зважаючи на наявність дійсного публічного інтересу у триманні особи під вартою, що переважає над приватним правом особи на особисту недоторканність.

З огляду на вищенаведене, клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_7 з тримання під вартою на домашній арешт та клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_6 з тримання під вартою на домашній арешт задоволенню не підлягають .
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, стаття 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод покладає на державу обов`язок захищати фізичне здоров`я осіб, позбавлених волі.

Держава має забезпечити належний захист здоров`я ув`язнених, зокрема шляхом надання необхідної медичної допомоги (п.72 рішення від 18.12.2008 року по справі «Ухань проти України», заява №30628/02).

Положеннями ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» та ст.ст.6, 39, 72 Основ законодавства України про охорону здоров`я, передбачено, що особи, узяті під варту, мають право на надання їм медичної допомоги.

Відповідно до п.2.3 «Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, МОЗ України №239/5/104 від 10.02.2012 року, медичне обстеження осіб, узятих під варту, здійснюється у разі їх звернення зі скаргою на стан здоров`я за ініціативою лікаря медичної частини СІЗО або адміністрації СІЗО. У випадках, коли лікарі медичної частини СІЗО не можуть самостійно встановити діагноз, начальник медичної частини СІЗО подає запит до керівництва СІЗО, щодо направлення хворого на лікування до обраного закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку або залучення відповідного лікаря-фахівця закладу охорони здоров`я.

Враховуючи вищевикладене, з метою недопущення порушення прав обвинуваченої ОСОБА_7 на отримання необхідної та достатньої медичної допомоги, суд вважає за необхідне зобов`язати завідувача Полтавської міської медичної частини № 23 відповідно до «Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, МОЗ України №239/5/104 від 10.02.2012 року забезпечити обстеження та надання за необхідності медичної допомоги обвинуваченій ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст. 331 ч.3, 369 , 372,392,394 ч.5 , 395 ч.2 п.11, п. 20-5 Розділу XІ Перехідних положень КПК України суд ,

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання, заявлене прокурором Кременчуцької окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 у виді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити на 60 (шістдесят) днів - до 25.12.2022 року включно дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Клопотання, заявлене прокурором Кременчуцької окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити на 60 (шістдесят) днів - до 25.12.2022 року включно дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ..

У задоволенні клопотань захисників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , про застосування відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 інших запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського Апеляційного суду через Автозаводський районний суд м. Кременчука протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення, а обвинуваченими які перебувають під вартою в той же строк з моменту вручення копії ухвали .

Головуючий суддя : ОСОБА_9