Справа № 727/6632/22
Провадження № 1-кп/727/363/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2022 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретар судових засідань - ОСОБА_2

з участю учасників судового процесу:

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_5

законного представника ОСОБА_6 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернівці кримінальне провадження № 0001732 від 13.06.2022 року відносно: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, українки, уродженки м. Слов`янськ, Донецької області, зареєстрованої та фактично проживаючої в АДРЕСА_1 ; останнє тимчасове місце проживання: АДРЕСА_2 , з середньою освітою, не працюючої, раніше не судимої, обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307, ч.1 ст. 309 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Судом визнано доведеним, що обвинувачена ОСОБА_5 , 13.06.2022р., за місцем тимчасового проживання, - АДРЕСА_2 , помістила в тюбик зубної пасти «Colgatе» два поліетиленових згортки із вмістом порошкоподібної речовини білого кольору, яку замовила напередодні завдяки Інтернет мережі, мобільного додатку «Telegram» та усвідомлюючи протиправність свого діяння з наміром передати вказаний тюбик зубної пасти ув`язненому ОСОБА_7 , який перебуває під вартою в Державній установі «Чернівецький слідчий ізолятор», 13.06.2022р., прибула до приміщення слідчого ізолятора розташованого за адресою м. Чернівці площа Соборна 6 де, умисно здійснила передачу посилки із продуктами харчування та особистої гігієни, в яку нею було поміщено порошкоподібну речовину білого кольору в тюбик зубної пасти «Colgatе». Та цього ж числа, 13.06.2022р., близько 12 год. 20 хв., працівниками Державної установи «Чернівецький слідчий ізолятор», під час огляду посилки, що надійшла для підозрюваного ОСОБА_7 від ОСОБА_5 , в тюбику зубної пасти «Colgatе» було виявлено два поліетиленових згортки із вмістом порошкоподібної речовини, білого кольору, зовні схожу на психотропну речовину, яка містила у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP; загальна маса PVP становила 0,7911 грам.

Також, 13.06.2022р., близько 19.00 годин, під час затримання ОСОБА_5 , в порядку ст. 208 КПК України, в ході обшуку, в особистій сумочці останньої було виявлено та вилучено три зіп-пакети із вмістом кристалізованої речовини, які обвинувачена зберігала при собі з метою особистого вжитку та які, згідно висновку експерта №СЕ-19/126-22/3904-Н3ПРАП від 05.07.2022 року містили у своєму складі психотропну речовину PVP, що відноситься до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено; загальна маса PVP становила 1,0484 грам.

Обвинувачена ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину у вчиненому визнала повністю та надала покази про те, що у віці 17 років, вона вже зустрічалася з хлопцем, раніше судимим та який перебував в Чернівецькому слідчому ізоляторі. Пояснила, що напередодні 13.06.2022 року її хлопець їй зателефонував і попросив замовити через інтернет магазин психотропну речовину, розповів, що її необхідно помістити в тюбик зубної пасти та передати йому в передачі із продуктами. В показах зазначила, що 13.06.2022 року зранку, вона за місцем тимчасового проживання в м. Чернівцях по вул.. Героїв Майдану помістила в тюбик зубної пасти два пакети з наркотичною речовиною і в обідній час, здійсни передачу продуктову з даною зубною пастою в слідчому ізоляторі для ув`язненного ОСОБА_7 і пішла, а через деякий час її затримали та при обшуку в належній їй сумочці виявили три зіп пакети з наркотичною речовиною, яку вона через той же інтернет - магазин придбала для власного вживання.

На запитання прокурора пояснила, що 13.06. 2022 року перед тим як піти до Чернівецького слідчого ізолятора віднести передачу для свого хлопця, вона викурила цигарку з наркотичною (психотропною) речовиною. В скоєному щиро розкаялася, просила її суворо не карати та врахувати, що помер її батько та фактично вона залишилася проживати з перестарілою бабусею.

Судом встановлено, що покази обвинуваченої ОСОБА_5 надані в засіданні є послідовними і логічними, не викликають сумнівів у правильності розуміння останньою змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції. За таких обставин, суд, з врахуванням позиції прокурора, інших учасників процесу, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів і тих обставин, які ніким з учасників процесу, не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченої, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченої ОСОБА_5 , тих, документів, що стосуються вирішення в нарадчій кімнаті щодо процесуальних витрат і речових доказів.

Вимоги ч. 3 ст. 349, ч. 1 ст. 337 КПК України обвинуваченій ОСОБА_5 в засіданні було роз`яснено.

Виходячи з наведеного, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке грунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 307 КК України.

Дії обвинуваченої ОСОБА_5 суд вірно кваліфікує за .1 ст. 309, ч.2 ст. 307 КК України, оскільки з достовірністю в засіданні встановлені протиправні, умисні дії обвинуваченої ОСОБА_5 щодо незаконного зберігання психотропних речовин, без мети збуту та незаконного придбання, зберігання, та здійснення незаконної передачі психотропних речовин у місця позбавлення волі. Вказана кваліфікація дій обвинуваченої, стороною захисту не оспорювалася на підставі з`ясованих в засіданні обставин і доказів за матеріалами кримінального провадження.

Вчинені ОСОБА_5 кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст. 309 та ч.2 ст.307 КК України згідно ст. 12 КК України відносяться до тяжкого злочину, злочину середньої тяжкості та відповідно, мають значну суспільну небезпечність.

Таким чином, оцінюючи в сукупності з`ясовані обставини, докази винуватості обвинуваченої ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень суд приходить до висновку, що вина останньої за пред`явленим обвинуваченням доведена саме «поза розумним сумнівом», оскільки докази винуватості є очевидними, беззаперечними з якими в судовому засіданні повністю погодилася обвинувачена.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположеннях свобод, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення вини «поза розумним сумнівом». Така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Суд вважає, що за з`ясованих в засіданні обставин доведена і спрямованість умислу та мета вчинення обвинуваченою ОСОБА_5 кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, так і ч. 1 ст. 309 КК України і при цьому посилається на роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 4 «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів», врахував розмір та кількість вилученого психотропного засобу, спосіб упакування та дійшов висновку про необґрунтованість доводів захисника щодо відсутності у діях ОСОБА_8 умислу на збут психотропних речовин, а саме їх передачі у місця позбавлення волі. Разом з тим, для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (зазначена позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к, від 08 жовтня 2019 року у справі № 195/1563/16-к, від 21січня 2020 року у справі № 754/17019/17, від 16 вересня 2020 року у справі № 760/23459/17).

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

За нормами ст.65 КК України, суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів (ч.2 ст. 50 КК України).

Суд, враховує роз`яснення, наведене у Рішенні Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004 згідно якого…окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Викладене підтверджується правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 02 жовтня 2018 року по справі № 752/8309/16-к.

В правових позиціях (постанова від 10.07.2018р.; від 09.10. 2018 року (справа № 148/1211/15-к; справа № 756/4830/17-к), Верховний Суд звернув увагу на те, що відповідно до статей 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченій ОСОБА_5 суд враховує характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, а саме вчинені злочини відносяться до категорії тяжких і злочину середньої тяжкості та особу обвинуваченої (а.с.к.п.р 129-132), зокрема те, що раніше до кримінальної відповідальності ОСОБА_5 не притягувалася, перебуває на обліку в Чернівецькому обласному наркологічному диспансері; у день вчинення злочину знаходилася в стані сп`яніння внаслідок вживання наркотичних засобів солей; на обліку і Чернівецькій обласній психіатричній лікарні не перебуває. За даними довідки № 5776 є переселенкою з м. Слов`янськ Донецької області. За висновком судового психіатричного експерта № 321 від 28.06.2022 року ОСОБА_5 , ознак будь якого психічного захворювання не виявляла, могла усвідомлювати значеннгя своїх дій та керувати ними (а.с. кпр 135-137); ОСОБА_5 має зареєстроване фактичне місце проживання в м. Слов`янськ Донецької області, за яким характеризується з позитивної сторони, батько обвинуваченої ОСОБА_9 , будучи інвалідом 2 групи, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. кпр. 156-158). Окрім наведеного, суд враховує і те, що злочин ОСОБА_5 вчинено в неповнолітньому віці.

Щире каяття обвинуваченої у вчиненому та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, визнання вини, вчинення кримінальних правопорушень у неповнолітньому віці, суд вважає обставинами які пом`якшують покарання ОСОБА_5 .

Обставиною яка обтяжує покарання обвинуваченої ОСОБА_5 , встановленої в судовому засіданні і щодо якої остання не заперечувала вчинення кримінальних правопорушень у стані сп`ягніння, внаслідок вживання наркотичних засобів солей.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.8 своєї постанови №7 від 24 жовтня 2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання", призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого, виду основного покарання (ст.69 КК України), може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого особливо тяжкого, тяжкого злочинів або злочину середньої тяжкості, з урахуванням особи винного.

Суд, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_5 реалізовуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням обставин скоєння кримінальних правопорушень, їх наслідків, з урахуванням обставин що пом`якшують і тих, що обтяжують покарання обвинуваченої, вважає, що виправлення ОСОБА_5 є не можливе без її ізоляції від суспільства та вважає за можливе призначити обвинуваченій покарання у межах санкції статей ч. 2 ст. 307 та ч. 1 ст. 309 КК України.

На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинених кримінальних правопорушень, особу ОСОБА_5 , її ставлення до вчиненого, життєві обставини, керуючись принципом справедливості та індивідуалізації призначення покарання, суд приходить до висновку про можливість при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_5 застосувати вимоги ст. 69 КК України і призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті за цей злочин, і вважає, що даний вид покарання буде достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченої та не вбачає підстав для застосування вимог ст. 75 КК України. Таку міру, суд вважає необхідною не тільки для покарання ОСОБА_5 за вчинені протиправні діяння, а й для її виправлення.

Положення статті 69 КК України застосовуються, якщо судом установлено будь-яку з обставин, зазначених у пункті 1 частини першої статті 66 КК України, та будь-яку з обставин, вказаних у пункті 2 частини першої статті 66 КК України. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.8 своєї постанови №7 від 24 жовтня 2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання", призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого, виду основного покарання (ст.69 КК України), може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого особливо тяжкого, тяжкого злочинів або злочину середньої тяжкості, з урахуванням особи винного.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Вимогами ч.2 ст.65 КК України, передбачено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Тобто, визначені у статті 65 КК України, загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

За нормами ч.1 ст.8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

13.06.2022 року в 19.00, ОСОБА_5 була затримана, в порядку ст.208 КПК України, утримується під вартою в ДУ Чернівецький слідчий ізолятор; термін дії застосованого до неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом було продовжено до 02.12. 2022р.

Отже, суд вважає, що до вступу вироку в закону силу, слід залишити обраним ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. При цьому, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка передбачає, що тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений статтею 5 Конвенції, з урахуванням чого суд вважає, що ступінь небезпечності ОСОБА_5 для суспільства перевищує положення принципу поваги до особистої свободи. Строк відбування покарання останній, необхідно обчислювати з дня її фактичного затримання.

Оскільки суд дійшов висновку про доведеність вчинення обвинуваченої кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 307, ч.1 ст. 309 КК України, вважає, що при призначенні покарання ОСОБА_5 слід застосувати правила вимог ч.1 ст.70 КК України, якою визначено, що при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Відповідно до ч.3 ст.70 КК України, до основного покарання, призначеного за сукупністю злочинів, можуть бути приєднані додаткові покарання, призначені судом за злочини, у вчиненні яких особу було визнано винною. Суд дійшов висновку призначити обвинуваченій ОСОБА_5 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань у виді позбавлення волі, а також приєднати додаткове покарання у виді конфіскації майна, окрім житла.

Речові докази в рамках кримінального провадження за № 0001732 від 13.06.2022 року, підлягають вирішенню в порядку вимог ст. 100 КПК України.

Згідно ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом при ухваленні рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили

За вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченої ОСОБА_5 слід стягнути на користь держави процесуальні витрати по проведенню судових експертиз, а саме за висновку експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин № СЕ-19/126-22/3884-НЗПРАП від 14.06.2022 -755 гривень 12 копійок; висновку експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин № СЕ-19/126-22/4035-НЗПРАП від 05.07.2022 - 755 гривень 12 копійок та висновку експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин № СЕ-19/126-22/3904-НЗПРАП від 05.07.2022 - 1321 гривень 46 копійок, що у загальному розмірі становить 2831.70 грн.

Керуючись ст. ст. 369, 371, 373, 374, 392, 395 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.2 ст.307 КК України та призначити їй наступне покарання:

- за ч.1 ст.309 КК України у виді 45 (сорок п`ять) діб арешту

- за ч.2 ст.307 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки, з конфіскацією майна, окрім житла.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно до відбування призначити тертишній ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі строком на два роки, з конфіскацією майна, окрім житла.

Запобіжний захід ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до вступу вироку в законну силу залишити застосований - тримання під вартою.

Строк покарання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 рахувати з 13.06.2022 року, тобто з часу її фактичного затримання.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце проживання АДРЕСА_2 на користь держави 2831.70 грн. процесуальних витрат за проведені судові експертизи.

Речові докази в кримінальному провадженні, а саме: - за постановою слідчого від 14.06.2022 року (а.с.к.пр. 37-38) та від 08.07.2022 року - сейф пакети експертної служби № 3691314 та № 3883055, з самоклеючим клапаном, всередині яких відповідно, наявні кристалічні речовини, які у своєму складі містять небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP; загальна маса PVP становить 0,7911 грам, (квитанція № 1031 а.с. кпр.39) та психотропна речовина PVP; загальна маса PVP становить 1,0484 грам, (квитанція № 1111 а.с. кпр. 88,89) - знищити;

- за постановою слідчого від 14.06.2022 року (а.с.к.пр. 54) DVD+R ALERUS 4.7 GB/120 MIN диск із відеозаписами в приміщенні ДУ «Чернівецький СІЗО» за адресою: площа Соборна м. Чернівці, залишити в матеріалах кримінального провадження;

- за постановою слідчого від 14.06.2022 року (а.с.к.пр. 65, 78) DVD+R ALERUS 4.7 GB/120 MIN диск із відеозаписами - залишити в матеріалах кримінального провадження;

- за постановою слідчого від 06.07.2022 року (а.с.к.пр. 113-114) квитанцію №4920 від 16.07.2022 року (а.с.кпр. 115) залишити в матеріалах кримінального провадження; за постановою слідчого від 14.06.2022 року та від 06.07.2022 року - мобільний телефон марки Айфон-6, з сім карткою мобільного оператора «Водафон» № НОМЕР_1 ; - мобільний телефон Айфон 5-S (в неробочому стані без сім картки); - мобільний телефон СИГМА, (без карти, без паролю в робочому стані); - жіночу сумку, окуляри, дві банківські картки, навушники, дві заяви (сейф пакети №SUD3004385, №3883056; SUD 3004223), що знаходяться на зберігання в камері зберігання речових доказів Чернівецького районного управління ГУНП в Чернівецькій області (м. Чернівці вул. Головна, 24) - повернути власнику - ОСОБА_5 , скасувавши арешт на мобільні телефони, зокрема - марки Айфон-6, з сім карткою мобільного оператора «Водафон» № НОМЕР_1 ; - мобільний телефон Айфон 5-S (в неробочому стані без сім картки); - мобільний телефон СИГМА, (без карти, без паролю в робочому стані), накладений за ухвалою слідчого судді від 17.06. 2022 року (а.с.кпр. 49).

Вирок може бути оскаржено протягом 30 ти діб, з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці (в порядку ч. 3 ст. 349, п. 1 ч. 2 ст. 395 КПК України). Копія вироку підлягає врученню, в порядку ч. 6 ст. 376 КПК України прокурору, обвинуваченій та іншим учасникам процесу..

Вирок суду складений, підписаний в нарадчій кімнаті 26.10.2022 року.

Суддя ОСОБА_1