Справа № 215/550/20
УХВАЛА

05 липня 2022 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу

в складі колегії суддів: головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря - ОСОБА_4
прокурора - ОСОБА_5
обвинуваченого - ОСОБА_6
захисника - ОСОБА_7
потерпілої - ОСОБА_8
законного представника потерпілої ОСОБА_9

розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Кривому Розі матеріали обвинувального акта у кримінальному провадженні №0001887 від 05.12.2019 про обвинувачення ОСОБА_6 , 1979 р.н., в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 щодо зґвалтування, вчиненого щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років.

У судовому засіданні прокурор заявив письмове клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, посилаючись на необхідність завершення судового розгляду, тяжкість і суспільну небезпеку злочину, пов`язаного із сексуальним насильством, існування ризику впливу на неповнолітню потерпілу з метою зміни наданих раніше показів , перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. Також просив врахувати дію в державі воєнного стану

Обвинувачений заперечував щодо клопотання, просив змінити змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, оскільки потерпіла і свідків по справі вже допитані, він має міцні соціальні зв`язки, роботу, ризиків не існує, а також він має військовий досвід.

Захисник в судовому засіданні також просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора, посилаючись на тривалий час перебування обвинуваченого під вартою, відсутність доказів ухилення від суду, впливу на свідків і потерпілу, позитивну характеристику обвинуваченого, наявність порушень КПК під час здійснення досудового розслідування.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи і розглядаючи можливість зміни і скасування запобіжного заходу суд зазначає таке.

Відповідно до вимог ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, вирішуючи питання продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом враховано, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Згідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.
Згідно до ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Крім того, суд враховує практику ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р., згідно якої суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів, а також у справі «Летелье проти Франції» від 26 червня 1991 р., згідно якої особлива тяжкість деяких правопорушень може визвати таку реакцію суспільства та соціальні наслідки, які роблять виправдане попереднє утримання в крайньому разі на протязі певного часу.

Так, ОСОБА_6 як і раніше обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого кримінального правопорушення проти статевої недоторканості щодо малолітньої особи, яке викликає значний суспільний інтерес і має тяжкі соціальні наслідки та за яке передбачено покарання до п`ятнадцяти років позбавлення волі, таким чином, на думку суду, він може ухилитися від явки до суду з метою уникнення від можливого суворого покарання .
Також , на цей час завершити судовий розгляд справи неможливо у зв`язку з дослідженням доказів, в результаті чого може виникнути необхідність повторного допиту неповнолітньої потерпілої , що свідчить про існування ризику перешкоджання кримінальному провадженню шляхом незаконного впливу на потерпілу.
Таким чином, на думку суду, обставини, на які посилався суд при обранні обвинуваченому запобіжного заходу не змінилися та є актуальними на цей час, тому суд вважає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів може виявитися недостатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

Доводи сторони захисту , в т.ч. щодо наявності місця роботи і соціальних зв`язків, для зміни запобіжного заходу є недостатніми. При цьому суд зазначає, що тривалий розгляд справи у даному випадку має об`єктивний характер. Щодо посилання сторони захисту на відсутність доказів винуватості ОСОБА_6 , то вони підлягають вирішенню в нарадчій кімнаті саме після дослідження всіх наданих суду доказів.
Також суд зазначає, що згідно до ст.616 КПК України дана категорія кримінального правопорушення не передбачає можливості скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для проходження військової служби під час воєнного стану .
Враховуючи наведені вище обставини в сукупності, інтереси правосуддя , суд вважає необхідним продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою ще на 60 днів згідно до положень ст.331 КПК України .

Керуючись ст.ст.177, 199, 183, 184, 331 КПК, суд -

УХВАЛИВ:
Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів до 02 вересня 2022 року включно.
У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом пяти днів з моменту проголошення .
Головуючий суддя:

Судді: