Номер провадження: 11-сс/813/611/22
Справа № 496/1204/22 1-кс/496/491/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у письмовому провадженні матеріали справи за апеляційною скаргою представника володільця майна ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 13.04.2022 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000228, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.04.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.358, ст.290 КК України, -

встановив:

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СВ Одеського районного управленні поліції №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Чорноморської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_8 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000228 від 08.04.2022 року, та накладено арешт на вилучений 09.04.2022 року в ході обшуку гаражного приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , транспортний засіб марки «Mersedes SLR», реєстраційний номер НОМЕР_1 , чорного кольору, з номером агрегату НОМЕР_2 , із забороною відчуження, користування та розпорядження, до прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні.

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував тим, що вказаний транспортний засіб відповідає критеріям, передбаченим ст.98 КПК України, оскільки містить сліди кримінального правопорушення, має бути досліджений експертом, а тому з метою збереження речового доказу, запобігання можливості його приховування, пошкодження, знищення, передачі та відчуження, дійшов до висновку щодо необхідності накладення арешту на вказаний автомобіль.
Не погоджуючись з ухвалою, представник володільця майна ОСОБА_5 , адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого. Адвокат вказує на необґрунтованість ухвали, оскільки вона винесена з істотним порушенням норм кримінального процесуального права, з огляду на те, що при прийнятті рішення слідчим суддею не встановлено дійсних достатніх підстав для накладення арешту. Адвокат стверджує, що слідчим суддею не прийнято до уваги, що обшук проведено незаконно, без ухвали слідчого судді, автомобіль не є предметом, знаряддям кримінальних правопорушень, не містить на собі будь-яких слідів вчинення злочинів, не є речовим доказом, а тому не відповідає критеріям ст.98 КПК України. Також апелянт вказує, що в даному кримінальному провадженні ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , або іншим особам, про підозру не повідомлено, та в матеріалах відсутні докази на підтвердження існування події кримінальних правопорушень.
Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, учасники судового провадження до апеляційного суду не з`явилися.

Разом з тим, прокурор ОСОБА_8 звернувся із заявою про розгляд апеляційної скарги без участі прокурора.

Представник володільця майна ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 подав до апеляційного суду заяву про розгляд апеляційної скарги без його участі та просив врахувати, що кримінальне провадження вже закрито.

Відповідно до ч.1 ст.406 КПК України, суд апеляційної інстанції має право ухвалити судове рішення за результатами письмового провадження, якщо всі учасники судового провадження заявили клопотання про здійснення провадження за їх відсутності.

За таких підстав, враховуючи положення ч.4 ст.107, ч.1 ст.406 КПК України апеляційний розгляд проведено у письмовому провадженні за відсутності учасників кримінального провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , колегія суддів дійшла висновку про таке.

Вирішуючи питання про можливість розгляду апеляційної скарги, яка подана особою, яка, відповідно до матеріалів кримінального провадження, не має процесуального статусу і не є стороною цього провадження, апеляційний суд виходить з наступного.
Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України (далі - КПК) визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.
Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Згідно зі ст. 24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК ухвала слідчого судді про арешт майна підлягає апеляційному оскарженню. При цьому, КПК не встановлено чіткого переліку осіб суб`єктів права на апеляційне оскарження цієї ухвали, але п. 10 ч. 1 ст. 393 КПК регламентовано, що апеляційну скаргу мають право подати інші особи у випадках, передбачених КПК.
Одним із учасників як кримінального, так і судового провадження є третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт (п. 25, 26 ч. 1 ст. 3 КПК).
Статтею 64-2 КПК визначається зміст і процесуальний статус третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт.
Водночас, в останньому абзаці ч. 7 ст. 173 КПК передбачено, що треті особи мають право на захисника та право оскаржити судове рішення щодо арешту майна.
За таких обставин, власник чи володілець майна, щодо якого вирішується питання про арешт, є особою прав, свобод та інтересів якої стосується судове рішення, а отже, належить до категорії «інші особи», які вправі подати апеляційну скаргу на рішення слідчого судді.
Згідно матеріалів судового провадження та долучених до апеляційної скарги документів, вбачається, що володільцем майна автомобілю марки «Mersedes SLR», реєстраційний номер НОМЕР_1 , чорного кольору, з номером агрегату НОМЕР_2 , є ОСОБА_5 , у якої було проведено обшук.

Таким чином, з урахуванням аналізу норм закону, закріплених в ст.41 Конституції України, ст.ст. 24, 64-2, 173, ч.1 ст.174, п.10 ч.1 ст.393 КПК, представник володільця майна адвокат ОСОБА_6 є особою, яка вправі звернутися з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно.
Перевіривши доводи апеляційної скарги щодо незаконності ухвали слідчого судді про накладення арешту на вказаний автомобіль, апеляційний суд дійшов висновку про таке.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 404 КПК України (далі - КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіривши матеріали судової справи, апеляційний суд дійшов до висновку про те, що, розглянувши клопотання слідчого, слідчий суддя, не звернув уваги на необґрунтованість та невідповідність клопотання вимогам ст.171 КПК, та дійшов до помилкового висновку про наявність підстав для накладення арешту на вказаний транспортний засіб, безпідставно задовольнивши клопотання слідчого.
Дане рішення слідчого судді не може бути визнано законним та обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню, з огляду на таке.
Частиною 1 статті 173 КПК визначено, що слідчий суддя вправі відмовити в задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, яка його подала не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст.170 КПК.
Ініціювання слідчим питання про накладення арешту на вказане в клопотанні майно, не відповідає положенням Конституції України, кримінального процесуального закону України та практиці Європейського суду з прав людини, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч.1 ст.171 КПК з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач.
Клопотання слідчого про арешт майна не відповідає вимогам ч.2 ст. 171 КПК, оскільки відсутнє належне обґрунтування підстав та мети відповідно до положень ст.170 КПК та обґрунтування необхідності арешту майна.
В порушення абз.2 ч.2 ст.171 КПК до клопотання не додано відповідних оригіналів або копій документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
З представлених апеляційному суду матеріалів вбачається, що 08.04.2022 року до ЄРДР за №0000228 внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.358 КК України (а.п.3).
08.04.2022 року, у період часу з 00:10 год. до 01:40 год., в рамках кримінального провадження №0000228 проведено обшук території домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де виявлено та вилучено транспортний засіб марки «Mersedes SLR», з номером агрегату НОМЕР_2 (а.п.5-12).

Постановою слідчого СВ ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 вказаний автомобіль визнано речовим доказом у кримінальному провадженні (а.п.13-14).
12.04.2022 року до ЄРДР за №0000235 внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України.
12.04.2022 року прокурором Чорноморської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_10 матеріали досудових розслідувань внесені до ЄРДР за №0000228 від 08.04.2022 року та №0000235 від 12.04.2022 року об`єднані в одне провадження, яке зареєстровано в ЄРДР за №0000228 (а.п.22-23, 26-27).
12.04.2022 року слідчим СВ ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 винесено постанову про доручення проведення судової трасологічної експертизи за експертними спеціальностями 4.3 «дослідження транспортних засобів і документів, що їх супроводжують», по кримінальному провадженню №0000228 від 08.04.2022 року, з поставленням на вирішення експерта відповідних питань (а.п.29-30).
13.04.2022 року до слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області надійшло клопотання слідчого СВ ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 датоване 09.04.2022 року, погоджене прокурором Чорноморської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_8 , в рамках кримінального провадження №0000228 за ч.3 ст.358 КК України про арешт вказаного автомобілю (а.п.1-20).
Звертаючись до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту, слідчий посилається на те, що у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що вилучений автомобіль марки «Mersedes SLR», чорного кольору, з номером агрегату НОМЕР_2 , який був вилучений в ході обшуку є речовим доказом у кримінальному провадженні, міг зберегти на собі сліди вчинення протиправного діяння, внаслідок чого відповідає критеріям ст.98 КПК.
Апеляційний суд вважає, що посилання в клопотанні про накладення арешту на майно, на те, що є достатні підстави вважати, що автомобіль є речовим доказом у кримінальному провадженні, є безпідставними та необґрунтованими, з огляду на таке.
Згідно клопотання та долучених документів здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000228 від 08.04.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.358, ст.290 КК України.
Однак, звертаючись із клопотанням про накладення арешту на автомобіль, органом досудового розслідування не наведено достатніх даних на підтвердження того, що зазначений транспортний засіб є речовим доказом та мають доказове значення у даному кримінальному провадженні.
Вказані обставини слідчим суддею при прийнятті рішення про накладення арешту на майно враховані не були.
Апеляційний суд також звертає увагу, що в постанові слідчого СВ Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 від 09.04.2022 року про визнання вказаного транспортного засобу речовим доказом у кримінальному провадженні, будь-яких посилань, фактичних даних на підтвердження того, що він відповідає вимогам ст.98 КПК, постанова не містить, що свідчить про формальність цього процесуального документу (а.п.13-14).
Крім того, під час розгляду клопотання, поза увагою слідчого судді залишилися положення ст.ст.233, 234 КПК.
Відповідно до ч.1 ст.233 КПК ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.
Згідно ч.2 ст.234 КПК, обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.
У виняткових випадках, відповідно до ч.3 ст.233 КПК, слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді.
Однак, з матеріалів справи вбачається, що всупереч вищевказаним положенням кримінального процесуального закону, обшук домоволодіння, зокрема гаражу, за адресою: АДРЕСА_1 , був проведений 08.04.2022 року без ухвали слідчого судді про дозвіл на проведення обшуку. При цьому, до клопотання не долучено ухвали слідчого судді про легалізацію такого огляду. Окрім того, матеріали провадження не містять письмового дозволу на проведення обшуку вказаного гаражу особи, яка ним володіє, як це передбачено вимогами ч. 1 ст. 233 КПК.
Крім того, 13.04.2022 року слідчим суддею Біляївського районного суду Одеської області постановлено ухвалу, якою залишено без задоволення клопотання слідчого СВ ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 про дозвіл на проведення обшуку (справа №496/1204/22, провадження №1-кс/496/490/22).
Зазначені обставини, в своїй сукупності, свідчать про здійснення працівниками поліції слідчої дії, зокрема обшуку вищезазначеного домоволодіння, зокрема гаражу, із порушенням вимог ст.ст.233, 234 КПК, що залишилося поза увагою слідчого судді.
З врахуванням викладеного доводи слідчого та прокурора про те, що вказаний в клопотанні транспортний засіб є речовим доказом кримінальних правопорушень, відповідно до ст.98 КПК, є необґрунтованими та не підтверджуються матеріалами судового провадження.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про те, що матеріали додані до клопотання про накладення арешту на вказаний транспортний засіб не містять доказів того, що вони є знаряддям чи предметом кримінально караного діяння, та відповідно є речовими доказами у кримінальному провадженні за ч.3 ст.358, ст.290 КК України.
Апеляційним судом також встановлено, що клопотання слідчого не містить належного обґрунтування підстав та мети накладення арешту на зазначений транспортний засіб, крім посилання слідчого на загальні норми кримінального процесуального законодавства, які регламентують застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Також, слідчим суддею не враховано, що у кримінальному провадженні №0000228 від 08.04.2022 року про підозру нікому не повідомлено.
Більш того, 11.05.2022 року, адвокатом ОСОБА_6 надано на адресу апеляційного суду копію постанови слідчого СВ ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 від 07.05.2022 року, якою закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000228 від 08.04.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.358, ст.290 КК України, у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

З урахуванням встановлених під час апеляційного перегляду оскарженої ухвали обставин, колегія суддів констатує, що на день розгляду слідчим суддею клопотання та апеляційного перегляду ухвали слідчого судді, відсутні підстави для застосування щодо майна, володільцем якого є ОСОБА_5 , обмежувальних заходів.

За таких обставин, ініціювання в клопотанні питання про накладення арешту на вилучене в ході обшуку майно, а саме на транспортний засіб марки «Mersedes SLR», реєстраційний номер НОМЕР_1 , чорного кольору, з номером агрегату НОМЕР_2 , право володіння на який належить особі та не скасоване у передбаченому законом порядку, не відповідає положенням Конституції України, кримінального процесуального закону України та практиці Європейського суду з прав людини.

Під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно поза увагою слідчого судді залишилося те, що для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону. Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності, володіння повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

З урахуванням наведених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що на день розгляду слідчим суддею клопотання та апеляційного перегляду ухвали слідчого судді, відсутні підстави для застосування щодо транспортного засобу марки «Mersedes SLR», реєстраційний номер НОМЕР_1 , чорного кольору, з номером агрегату НОМЕР_2 , обмежувальних заходів, а тому оскаржена ухвала слідчого судді про накладення арешту є необґрунтованою.
З огляду на зазначене, приймаючи до уваги положення п.2 ч.3 ст.407 КПК, згідно з якими апеляційний суд, має право скасувати ухвалу слідчого судді і постановити нову ухвалу, апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу, скасувати оскаржену увалу слідчого судді про накладення арешту на вказаний транспортний засіб та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на вказаний транспортний засіб.
Керуючись ст.ст. 132, 170, 171, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника володільця майна ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 13.04.2022 року, якою у кримінальному провадженні №0000228 від 08.04.2022 року накладено арешт на вилучений 09.04.2022 року в ході обшуку гаражного приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , транспортний засіб марки «Mersedes SLR», реєстраційний номер НОМЕР_1 , чорного кольору, з номером агрегату НОМЕР_2 , із забороною відчуження, користування та розпорядження, до прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні, скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого СВ Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000228 від 08.04.2022 року про накладення арешту на транспортний засіб марки «Mersedes SLR», чорного кольору, з номером агрегату НОМЕР_2 , який виявлено та вилучено в ході обшуку за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, буд.153.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4