Справа № 509/1405/22
УХВАЛА
31 травня 2022 року смт.Овідіополь

Суддя Овідіопольського районного суду Одеської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглядаючи у підготовчому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференцзв`язку обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000195 від 05.04.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Іллічівськ Одеської області, зареєстрованийза адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:
21 квітня 2022 року до Овідіопольського районного суду Одеської області від Одеської обласної прокуратури надійшов затверджений прокурором Чорноморської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 обвинувальний акт з додатками відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.4 ст. 185 КК України.

До обвинуваченого на стадії досудового розслідування застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, а саме ухвалою слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 05.04.2022 року, яка закінчує свою дію 04.06.2022 року.

Ухвалою судді від 24 травня 2022 року призначено підготовче судове засідання на підставі обвинувального акту в даному кримінальному провадженні.

30 травня 2022 прокурором ОСОБА_3 подано до суду клопотання про обрання обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Своє клопотання прокурор обгрунтовує тим, що обвинувачений ОСОБА_4 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.4 ст. 185 КК України, тобто незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло, вчиненого в умовах воєнного стану.
Обвинувачений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Іллічівськ Одеської області, громадянин України, українець за національністю, має середню освіту, офіційно не працевлаштований, не одружений, не має на утриманні малолітніх дітей, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:
- 07.08.2012 року Приморським районним судом міста Одеси за ч. 2 ст. 186 КК України, до 4 років позбавлення волі, 11.05.2016 звільнений у зв`язку із відбуттям строку покарання;
- 09.11.2017 року Київським районним судом міста Одеси за ч. 1 ст. 309 КК України, до 2 років позбавлення волі, відповідно ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки.
На думку прокурора, на даний час існують ризики, які дають підстави вважати про необхідність застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також унеможливлюють застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу під час судового розгляду справи, а саме:
- п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України: ОСОБА_4 може переховуватися від суду, так як він вчинив тяжкий злочин, та розуміючи тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, останній може переховуватися від суду враховуючи, що він не має міцних соціальних зв`язків, а також він раніше судимий на вчинення умисного корисливого злочину;
п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України: може незаконно впливати на потерпілого та свідків, адже йому відомі їх анкетні відомості;
п. 5 ч. 1 ст.177 КПК України: може вчинити інші кримінальні правопорушення, так як ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, та для можливого відвернення покарання, може вчинити новий злочин для приховування попереднього, а також продовжити вчиняти корисливі умисні злочини, адже він офіційно не працевлаштований, не має офіційного джерела доходу, а також є наркозалежною особою.
Прокурор в судовому засіданні своє клопотання підтримав з викладених в ньому підстав.
Захисник ОСОБА_5 при розгляді клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо його задоволення заперечував, оскільки прокурором не доведені ризики, на які останній посилається в своєму клопотанні. Так, пояснив, що тяжкість покарання не може бути підставою для обрання найсуворішого запобіжного заходу. Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 на стадії досудового розслідування повністю визнавав вину у вчиненні кримінального правопорушення, будь-яких дій стосовно впливу на потерпілого чи свідків не чинив. Стосовно характеризуючих даних обвинуваченого, прокурором не доведено, що обвинувачений має судимості, є наркозалежним, а також, що в останнього відсутні міцні соціальні зв`язки. Захисник ОСОБА_5 просив відмовити в клопотанні прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосувавши запобіжних захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою місця проживання обвинуваченого ОСОБА_4 , за якої він проживає разом зі своєю матір`ю.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника.

Потерпілий ОСОБА_6 в підготовче судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі у зв`язку з сімейними обставинами, обставини справи та докази, які в ній є, ним не оспорюються, не заперечує та визнає не доцільним досліджувати докази по справі. Також в заяві потерпілого зазначено, що він розуміє, що на випадок визнання судом не доцільності дослідження доказів, він буде позбавлений можливості оскаржувати вказані обставини в апеляційному суді.

Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання прокурора про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Водночас, статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Пунктом 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Суд враховує положення ст. 5 Конвенції, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
У справі «Ілійков проти Болгарії» (заява N 33977/96) від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність обрання запобіжних заходів є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватись суворістю можливого покарання, сукупністю даних про матеріальний та соціальний стан особи, її зв`язки з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Судом встановлено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Так, прокурор зазначаючи про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обґрунтовано послався на ризики, які передбачені п.п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи на волі матиме можливість переховуватись від суду, оскільки ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, за яке законом передбачене покарання від п`яти до восьми років позбавлення волі. Обвинувачений має судимість за ч. 2 ст. 186 КК України згідно вироку Приморського районного суду міста Одеси від 07.08.2012 року, згідно з яким останній реально відбував покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки та звільнився з місць позбавлення волі 11.05.2016 року. ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке вчинено 04.04.2022 року, а отже строки погашення судимості, відповідно до ст. 89 КК України, не спливли, тому має судимість за вчинення тяжкого корисливого злочину. Посилання захисника на те, що прокурорм не доведено наявність судимостей обвинуваченого відповідними довідками, суд відхиляє, оскільки інформацію про судимості обвинуваченого зазначено в обвинувальному акті, а доказів протилежного стороною захисту не представлено. З цих же підстав, суд відхиляє і посилання захисника на наявність міцних соціальних зв`язків у обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки як повідомив захисник, обвинувачений проживає разом зі своєю матір`ю. На думку суду, вказана обставина, не свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків, оскільки обвинувачений має повних 33 роки від народження, не одружений, утриманців не має, ніде не працює, невідомо за який рахунок проживає, що також свідчить про наявність ризику вчинення інших корисливих кримінальних правопорушень.
При цьому, суд не погоджується із твердженнями прокурора про наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки він висловлений у формі припущення.
Обставин, які є перешкодою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачених ч.2 ст. 183 КПК України немає.

Виходячи з наведеного, враховуючи наявність ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд вважає за необхідне обрати у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки скасування або зміна цього запобіжного заходу на більш м`який, з урахуванням особи обвинуваченого та тяжкості скоєного, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно п.1 ч.5 ст.182 КПК України розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись ст.ст. 176-178, 182, 183, 194, 196, 197, 314, 331, 392 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 - задовольнити.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 30 липня 2022 року включно, в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор».

Ухвала суду про обрання запобіжного заходу припиняє свою дію 30 липня 2022 року.

Розмір застави щодо обвинуваченого ОСОБА_4 визначити у межах сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 99240 (дев`яносто дев`ять тисяч двісті сорок) гривень у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок код отримувача 26302945, банк отримувача: ДКСУ, м.Київ, код банку отримувача (МФО) 820172, рахунок отримувача UA0005435.

Обвинувачений ОСОБА_4 або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обов`язки:

- прибувати за першою вимогою суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому проживав, а саме м.Чорноморськ Одеської області без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання чи роботи.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду не зупиняє судовий розгляд.

Повний текст ухвали складено 02.06.2022 року.

Суддя: ОСОБА_1