Гребінківський районний суд Полтавської області
__________________________________________________________________________________
Справа №: 528/337/22
В И Р О К
Іменем України

29 червня 2022 року м. Гребінка

Гребінківський районний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю учасників кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
обвинуваченої ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду з повною технічною фіксацією обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000093, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 06.04.2022 відносно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Олександрівка Гребінківського району Полтавської області, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, з середньою освітою, не працюючої, заміжньої, маючої на утриманні двох малолітніх дітей ОСОБА_7 , 2017 р.н. та ОСОБА_8 , 2015 р.н., не є особою з інвалідністю, депутатом не являється, участі в АТО та ООС не брала, раніше не судимої,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.185 КК України,-

в с т а н о в и в:
ОСОБА_5 , 05.04.2022, близько 14 год. 30 хв., правомірно перебуваючи в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді протиправного заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, посягаючи на охоронювані законом суспільні відносини у сфері приватної власності в період воєнного стану, шляхом вільного доступу таємно викрала грошові кошти в сумі 4 000 грн., що були заховані в шафі, та які належать на праві власності потерпілій ОСОБА_6 , спричинивши останній збитки на вказану суму, а викраденим майном розпорядилася на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в період воєнного стану.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, відповідно до ч.6 ст.22 КПК України, створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Так, в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 в повному обсязі визнала свою провину в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні, передбаченого ч.4 ст.185 КК України і викладеному в обвинувальному акті від 06.04.2022 року, не заперечувала щодо обставин їх вчинення, а саме місця, дати, часу та способу, щиро розкаялась, просила її суворо не карати, зазначила, що в найближчий час відшкодує потерпілій завдані збитки, проте відмовилась від дачі показів на підставі ст. 63 Конституції України.
Прокурор Пирятинського відділу Лубенської окружної прокуратури ОСОБА_4 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.
Потерпіла ОСОБА_6 та обвинувачена ОСОБА_5 не заперечують щодо здійснення судового розгляду за правилами, передбаченими ч.3 ст.349 КПК України.
Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_5 в повному обсязі визнала свою провину в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні, яке передбачене ч.4 ст.185 КК України і обставини якого викладені в обвинувальному акті від 06.04.2022 року, та беручи до уваги думки: прокурора, обвинуваченої та потерпілої, за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачена та потерпіла розуміють зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності їх позиції у суду немає.
Суд також роз`яснив учасникам розгляду даного кримінального провадження, що при таких обставинах вони позбавляються права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.
Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.
Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати.
При судовому розгляді кримінальної справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, питання, визначені ч.1 ст.368 КПК України, вирішуються судом.
При встановлених обставинах, оцінюючи досліджені докази, суд вважає, що вина обвинуваченої ОСОБА_5 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення у судовому засіданні доведена повністю і досліджених доказів достатньо для визнання її винною, зважаючи на повне визнання нею вини під час судового розгляду.
Дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, як дії, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), яка вчинена в період воєнного стану.
Так, майно, яким заволоділа обвинувачена, було для неї чужим, адже не перебувало в її власності чи законному володінні. ОСОБА_5 не мала на нього жодного права, цим майном вона заволоділа у спосіб, який заборонений законом. Це означає, що заволодіння майном відбулось протиправно. Викрадення майна здійснювалось обвинуваченою таємно із кваліфікуючою ознакою, в період воєнного стану.
ОСОБА_5 досягла віку, з якого наступає кримінальна відповідальність за викрадення чужого майна. Її дії характеризуються умислом та корисливою метою. В результаті них вона одержала фактичну можливість володіти, користуватись та розпоряджатись викраденим майном. Таким чином, вчинений обвинуваченою злочин є закінченим.
При цьому, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України, відповідно до п.20 ч. 1 ст.106 Конституції України, ЗУ «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, із 05:30 год 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який діяв і на момент вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення.
Тому суд вважає, що ОСОБА_5 дійсно вчинила умисні дії, що виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), яка вчинена в період воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.
З цього приводу у суду відсутні сумніви щодо притягнення останньої до кримінальної відповідальності за санкцією указаного кримінального закону.
При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_5 суд керується загальними засадами, які визначені у ст.65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
При цьому, суд також виходить із положень ст.50 КК України відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами , покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Так, відповідно до ст.12 КК України вчинене ОСОБА_5 кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України кваліфікується, як тяжкий злочин, за вчинення якого не передбачено інших видів покарання окрім позбавлення волі.
За час судового розгляду справи в суді, ОСОБА_5 поводила себе позитивно, дотримувалась встановленого в суді порядку, зауважень головуючого не отримувала.
Щодо обставин, що обтяжують та пом`якшують відповідальність обвинуваченої. З цього приводу суд враховує, що у відповідності до ст. 67 КК України, обставин, що обтяжують відповідальність обвинуваченої органом досудового розслідування не встановлено та прокурором в судовому засіданні не наведено. Щодо наявності пом`якшуючих її відповідальність обставин, судом, у відповідності до ст. 66 КК України визнано щире каяття.
Згідно вимог ч.1 ст.19 КК України ОСОБА_5 є осудною, оскільки осудною визнається особа, яка під час вчинення кримінального правопорушення могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.
Судом в повному об`ємі вивчена особа обвинуваченої ОСОБА_5 , яка має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . За місцем якого, відсутня негативна характеристика, заяви і скарг на її поведінку не надходило.
Згідно довідки КНП «Гребінківська міська лікарня» від 08.04.2022 року ОСОБА_5 на обліку у лікарів психіатра, нарколога та фтізіатра не перебуває.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 , раніше не судима, до кримінальної відповідальності притягується вперше.
За інформацією згідно довідки №25/5/322-22 виданої 07.04.2022 Лубенським районним сектором №1 філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області, ОСОБА_5 на обліку не перебуває.
Також враховано сімейний стан та наявність на утриманні двох малолітніх дітей 2015 р.н. та 2017 р.н., що підтверджується даними свідоцтв про народження. Крім того, обвинувачена не є депутатом чи інвалідом, та не перебуває на військовому обліку.
Згідно досудової доповіді, складеної фахівцем Лубенського районного сектору №1 філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області ОСОБА_9 від 21.06.2022, вбачається що з врахуванням інформації, що характеризує особистість обвинуваченої, її спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченої без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.
Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченій, оскільки мають істотне значення щодо вивчення особистості та відношення останньої до скоєного нею.
Також суд враховує, що хоча обвинувачена і вчинила злочин під час дії режиму воєнного стану, але злочин був вчинений на території Гребінківської ТГ Полтавської області поза межами районів вогневого ураження, тимчасової окупації або проходу військ та без будь-якого використання умов воєнного стану, потерпіла не являється особою, яка постраждала від військової агресії з боку російської федерації, в тому числі особою, яка переміщується у більш безпечні регіони України, злочин не вчинений щодо її майна, або щодо майна особи, яка тимчасово залишила житло, майно без контролю для укриття в безпечному місці, отже обвинувачена, вчиняючи кримінальне правопорушення, прагнучи досягти злочинної мети, не мала наміру скористатися умовами воєнного стану.
Отже, враховуючи характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення, обставин його вчинення, відомостей, що характеризують її особу, тяжкість вчиненого нею кримінального правопорушення, позицію державного обвинувача, обвинуваченої, потерпілої, яка просила суворо не карати останню, обставини викладені органом пробації в досудовій доповіді, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також враховуючи, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, та з огляду на всі обставини в цілому, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_5 за вчинення тяжкого злочину належить призначити покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді мінімального покарання в межах санкції статті інкримінованому їй злочину, а саме 5 років позбавлення волі.
В той же час, загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі "Довженко проти України"), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.
З цього приводу, суд враховує, що вищенаведені обставини знижують фактичну ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і ступінь небезпечності винної особи для суспільства, що у своїй сукупності утворює підставу для висновку суду, що перевиховання та виправлення ОСОБА_5 залишається можливим без ізоляції від суспільства, та вважає за доцільне застосувати до неї положення ст. 75 та ст. 76 КК України, призначивши покарання з іспитовим строком терміном на 1 рік з визначенням відповідних обов`язків судом.
Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).
На переконання суду, саме таке покарання є необхідним, достатнім, справедливим для виправлення обвинуваченої, запобігання вчинення нових злочинів, як самою обвинуваченою, так і іншими особами, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод, як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання. Справедливість покарання полягає насамперед у тому, що воно має відповідати загальнолюдським цінностям, моральним устоям суспільства, переконувати громадян у правильності судової політики.
Підстав для застосування до обвинуваченої більш тяжкого покарання чи менш тяжкого, з врахуванням тяжкості скоєного, її особи та відсутності обтяжуючих обставин, суд не знаходить.
Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.
Цивільний позов потерпілою не заявлявся.
Процесуальні витрати у вигляді вартості проведення трасологічної експертизи на підставі ч. 2 ст. 124 КПК України слід стягнути з обвинуваченої ОСОБА_5 на користь держави.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 не обирався, підстав для його обрання судом також не встановлено.
Керуючись: ст. 22, ст. 100, ст. 122, 124, ст. ст. 349, 368-371, 373, 374, 376 КПК України, ст.ст.50, 56, 65-67, 75, 76, ч. 4 ст. 185 КК України, суд,-

у х в а л и в :
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити їй покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном у 1 (один) рік.
Покласти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Іспитовий строк ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту проголошення вироку, а саме 29.06.2022 року.
Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (паспорт гр.України НОМЕР_1 -картка № НОМЕР_2 ), на користь держави судові витрати на проведення трасологічної експертизи в сумі 1201 (одна тисяча двісті одна) грн. 34 коп.
Речовий доказ таблицю для вилучених слідів рук з шістьома слідами папілярних узорів, залишити при справі.
Вирок суду може бути оскаржений в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через Гребінківський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинувачуваному та прокурору.

Суддя ОСОБА_10