ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/177/22 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ухвала суду
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2022 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

захисників адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000542 від 24 квітня 2021 року за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_10 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області області від 26 травня 2022 року,
в с т а н о в и л а:

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 травня 2022 року обвинувальний акт в кримінальному провадженні № 0000542 від 24 квітня 2021 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.4 ст.190 КК України, повернуто прокурору.
В обґрунтування прийнятого рішення місцевим судом зазначено, що
- прокурором не було вручено обвинувальний акт ОСОБА_7 у передбаченому ч.1 ст.293 КПК України порядку;
- обвинувальний акт, складений у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0000542 від 24 квітня 2021 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченої за ч.2 ст.190, ч.4 ст.190 КК України, з яким прокурор звернувся до суду, мітить відмінності з обвинувальним актом, який був вручений адвокату ОСОБА_11 , в частині, що стосується дати вчинення частин епізодів інкримінованого кримінального правопорушення та розміру майнової шкоди;
- у розписках ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_11 про отримання копій обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідуванння та цивільних позовів існують розбіжності із такими розписками, які надані стороні захисту для ознайомлення в порядку ст.290 КПК України;
- у реєстрі матеріалів досудового розслідування вказано, що обвинувальний акт складено 28 вересня 2021 року, однак у змісті обвинувального акту дату його складання зазначено 29 вересня 2022 року, а також відсутні відомості щодо проведення усіх процесуальних дій у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
В обґрунтування своїх доводів стверджує, що прокурором, відповідно до п.4 ст.36 КПК України було надано доручення старшому слідчому Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_12 повідомити підозрювану і потерпілих про завершення досудового розслідування, ознайомлення з усіма зібраними матеріалами і обвинувальним актом в тому числі, у зв`язківку з чим обвинувальний акт підозрюваній вручено слідчою.
Звертає увагу, що під час підготовчого судового засідання не було спростовано у визначеному законом порядку автентичність підпису ОСОБА_7 у розписці про отримання обвинувального акту, тому не можна ставити під сумнів його справжність, а показання ОСОБА_7 з цього приводу слід оцінювати критично, як такі, що спрямовані на зловживання процесуальними правами.
Вказує, що обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні № 0000542 від 24.04.2022 року містить усі відомості, зазначення яких є обов`язковим в силу ч.2 ст.291 КПК України, підписаний слідчим, затверджений прокурором та до нього додані документи, відповідно до ч.4 ст.291 КПК України.
Наголошує на тому, що оцінка обґрунтованості обвинувачення відноситься до процесу доказування і, з огляду на цілі та завдання підготовчого провадження, не є предметом розгляду під час підготовчого судового засідання, а невідповідність реєстру та наявні у ньому технічні помилки не є підставою для повернення обвинувального акта.
Що стосується неконкретності обвинувачення, то це може бути усунуто прокурором шляхом зміни обвинувачення у спосіб, передбачений КПК України в ході судового розгляду.
На думку апелянта, в обвинувачувальному акті стосовно ОСОБА_7 , хоча і з певними недоліками, наведені фактичні дані, що у своїй сукупності дають уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення.
Просить скасувати ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 26 травня 2022 року про повернення прокурору обвинувального акту стосовно ОСОБА_7 та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідача суддю апеляційного суду, міркування прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, навів аналогічні, викладеним у ній, мотиви і просить скасувати ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.05.2022 року та повернути матеріали кримінального провадження до суду першої інстанції для виконання вимог ст.ст.314-316 КПК України; обвинувачену ОСОБА_7 та її захисників ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , які рішення суду першої інстанції вважають законним та обґрунтованим і тому просять залишити його без зміни; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору в тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що обвинувальний акт не відповідає положенням кримінального процесуального законодавства, яким регламентуються вимоги до даного процесуального документу.
Так, відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити відомості, які прокурор вважає встановленими, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону та статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Європейським Судом з прав людини сформульовано ряд положень, згідно з якими під обвинуваченням у сенсі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Європейський Суд з прав людини розуміє не лише офіційне повідомлення про обвинувачення, а й інші заходи, пов`язані з підозрою у вчиненні злочину, які спричиняють серйозні наслідки або істотним чином позначаються на становищі підозрюваного, тобто вважає необхідним виходити зі змістовного, а не формального розуміння обвинувачення (рішення у справі «Девеєр проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року; «Екле проти ФРН» від 15 липня 1982 року, «Фоті та інші проти Італії» від 10 грудня 1982 року).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який в своїх доводах зіслався на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року, яким визначено, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду ( рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьєта Сассі проти Франції», п.52).
Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року.
Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
Таким чином, висунуте особі обвинувачення повинно бути зрозумілим як сторонам кримінального провадження, так і суду.
Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, направлений до суду обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 вказаним вимогам не відповідає.
Зокрема, судом першої інстанції встановлено, що у копії обвинувального акту, який вручено захиснику ОСОБА_11 , який під час досудового слідства здійснював захист ОСОБА_7 , наявні розбіжності з обвинувальним актом, направленим до суду щодо дати вчинення кримінального правопорушення відносно потерпілого ОСОБА_13 та потерпілої ОСОБА_14 , а також розміру завданої майнової шкоди потерпілим ОСОБА_15 та ОСОБА_16 ..
Окрім того, як слідує з обвинувального акту направленого до суду, на відміну від обвинувального акту, врученому адвокату ОСОБА_11 , ОСОБА_7 інкриміновано епізод заволодіння грошовими коштами потерпілої ОСОБА_17 у сумі 13940 грн. (а. п.5) Проте, надалі у тексті обвинувального акту, при викладенні фактичних даних кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, вказаний епізод відсутній.
Немає відомостей про потерпілу ОСОБА_17 і в списку потерпілих від кримінального правопорушення. (а. п.20-22)
Відтак, місцевий суд дійшов правильного висновок, що всупереч вимог ст.293 КПК України, стороні захисту не було вручено копію обвинувального акта, з яким прокурор звернувся до суду, що свідчить про порушення гарантованого обвинуваченій права на захист.
Обґрунтованими є висновки місцевого суду про наявність розбіжностей в обвинувальному акті щодо суми завданої матеріальної шкоди потерпілим.
Так, розмір матеріальної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням потерпілій ОСОБА_18 на сторінці 4 обвинувального акту визначено 13 500 грн., а на сторінці 21 27 440 грн; розмір матеріальної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням потерпілій ОСОБА_15 на сторінці 15 обвинувального акту визначено 42 952 грн. 45 коп., а на сторінці 20 19 550 грн;
При визначенні матеріальної шкоди в сумі 99 378 грн., заподіяної обвинуваченою ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_19 , в обвинувальному акті зазначено, що така сума визначена по курсу НБУ станом на 25 жовтня 2019 року по відношенню до 2 000 дол. США., які ОСОБА_19 в готівковій формі передала ОСОБА_7 (а. п.14)
Разом з тим, такі відомості не відповідають дійсності, з огляду на неправильно визначений курс НБУ до іноземної валюти на день вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку з чим сума коштів, яка була передана потерпілою обвинуваченій, як і сума заподіяних збитків, є неконкретизованою. Неконкретність такого обвинувачення порушує право особи на захист, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що ряд недоліків, наведених в ухвалі суду як підставу повернення обвинувального акту (відсутність у реєстрі матеріалів досудового розслідування відомостей щодо проведення усіх процесуальних дій; порушення порядку вручення копії обвинувального акту) не є такими, які перешкоджали призначити його до розгляду або могли бути усунуті безпосередньо під час підготовчого судового засідання, однак інші наведені вище порушення, допущенні при складанні обвинувального акту, на думку колегії суддів є такими, які, за умови призначення судового розгляду на підставі вказаного обвинувального акта, могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акта вимогам ст.291 КПК України є обґрунтованими і належно мотивованими, а тому підстав для скасування ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 грудня 2019 року, про що ставить питання прокурор, не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України , колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 травня 2022 року про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000542 від 24 квітня 2021 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.4 ст.190 КК України, без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді