ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2223/22 Справа № 183/3533/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000295 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2022 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Львові, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 409, ч. 4 ст. 402 КК України,

за участі:

секретаря судового засідання - ОСОБА_7 ,

прокурора - ОСОБА_8 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),-

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2022 року задоволено клопотання прокурора та продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 12 серпня 2022 року включно й визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 744300 грн.
Мотивуючи прийняте рішення, суд, врахувавши тяжкість вчинених ОСОБА_6 злочинів за ч. 4 ст. 402, ч.4 ст. 409 КК України, та покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим, у виді позбавлення волі строком до 10 років, обставини провадження, наявності суспільного інтересу у цьому випадку, дійшов висновку, що ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися, є актуальними та неможливо їх запобігання шляхом обрання більш м"якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистої поруки.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, захисник посилається на те, що суд допустив неповноту судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону і норм європейського права, та дійшов висновків, які не відповідають фактичним обставинам цього провадження. Захисник зазначає, що стороною обвинувачення, всупереч вимог закону, не зібрано належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження обґрунтованості підозри ОСОБА_6 у вчинення злочинів за ч. 4 ст. 409, ч. 4 ст. 402 КК України. Разом з цим, апелянт вказує, що прокурором не забезпечено, а судом першої інстанції не допитано, всупереч принципу безпосередності дослідження доказів, свідків сторони обвинувачення, які покладені в основу обґрунтованості підозри ОСОБА_6 , що, на думку захисника, свідчить про порушення права на захист обвинуваченого.
Також, захисник посилається на те, що встановлені ухвалою ризики, є абстрактними, ґрунтуються лише на припущеннях сторони обвинувачення та не підтверджуються доказами у цьому провадженні, які б виправдовували застосування найсуворішого запобіжного заходу.
Окрім того, апелянт зазначає, що ОСОБА_6 має міцні соціальні зв"язки, постійне місце роботи, за місцем проживання та проходження служби характеризується позитивно, раніше не судимий, має на утриманні дружину, малолітню дитину та фінансово допомагає матері. Захисник звертає увагу й на те, що обвинувачений самостійно повернувся з-закордону, де працював декілька років та добровільно став військовослужбовцем, проте суд не взяв до уваги ці обставини та не розглянув належним чином можливість обрання обвинуваченому більш м"якого запобіжного заходу. З урахуванням викладеного, на переконання захисника, ухвала підлягає скасуванню.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги, прокурора, який просив залишити ухвалу без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.
Згідно з вимогами п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Згідно з ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Цих вимог кримінального процесуального закону, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції дотримався не в повній мірі.
Апеляційним судом встановлено, що в провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000295 щодо ОСОБА_6 за ознаками злочинів, передбачених ч. 4 ст. 409, ч. 4 ст. 402 КК України.
На стадії досудового розслідування 09.05.2022 ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, який за наслідками розгляду клопотання прокурора продовжено оскаржуваною ухвалою.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.
У відповідності до ст. 178 КПК України, суд також врахував наявність обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_6 у вчинені злочинів за ч. 4 ст. 402, ч. 4 ст. 409 КК України, які є тяжкими та покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим, у виді позбавлення волі строком до 10 років, обставини провадження, наявності суспільного інтересу у цьому випадку, та дійшов правильного висновку, що ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати, внаслідок чого є необхідність продовження строку тримання під вартою й відсутність процесуальної можливості застосування менш суворого запобіжного заходу.
Ці висновки узгоджуються із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Враховуючи викладене, висновки суду про те, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи, зокрема й особиста порука, про що ставить питання захисник у своїй скарзі, не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є обґрунтованими.
Отже, суд ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.
Поряд з тим, доводи скарги захисника про те, що ризики у провадженні є недоведеними, не заслуговують на увагу, оскільки ризики, вказані в ухвалі, підтверджуються наявними у провадженнями доказами й для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, стороною захисту надано не було й апеляційним судом таких не встановлено.
Поряд з тим, апеляційний суд не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині визначення розміру застави у провадженні на час розгляду клопотання, виходячи з такого.
Згідно з ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених стеттею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього. Пунктом 2 частини 5 статті 182 КПК України, передбачено, що розмір застави визначається у межах щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину - від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України надає можливість у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних відповідно.
Разом з цим, апеляційний суд вважає, що стороною обвинувачення не доведено та не надано переконливих доказів того, що на цьому етапі кримінального провадження, є виправданим визначена сума застави, як альтернативного запобіжного заходу, у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, яка не буде явно непомірною для підозрюваного, та не порушить його права на свободу та особисту недоторканість, які гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Водночас, колегія суддів, враховуючи те, що визначення розміру застави в таких випадках належить до судової дискреції, а також тривалість застосування такої міри запобіжного заходу, який було продовжено оскаржуваною ухвалою, й з огляду на наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, особу обвинуваченого, його сімейного та майнового стану, вважає за можливе зменшити розмір застави до 100 мінімальних прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 260 00 грн. та перевущує граничний розмір, визначений п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, проте у цьому випадку буде пропорційним щодо конкретної особи, необхідним і достатнім для забезпечення виконання ОСОБА_6 , як обвинуваченим, покладених на нього обов`язків та досягненню завдань кримінального провадження.
За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу захисника слід задовольнити частково, ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, виходячи з положень ч. 5 ст. 182 КПК України, у розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , задовольнити частково.
Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2022 року щодо ОСОБА_6 , скасувати в частині продовження застосування запобіжного заходу.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Продовжити строк застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 12 серпня 2022 року включно.
Визначити ОСОБА_6 , альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 100 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 260 000 (двісті шістдесят тисяч) гривень.
У разі внесення застави, у визначеному судом розмірі, покласти на ОСОБА_6 , на період дії цього запобіжного заходу, процесуальні обов"язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- прибувати за викликом до слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- утримуватися від спілкування зі свідками у цьому провадженні.
Роз`яснити ОСОБА_6 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків, застава звертається в дохід держави.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.
Ухала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4