Справа №463/6719/22
Провадження №1-кс/463/5159/22
У Х В А Л А
про накладення арешту
19 вересня 2022 року слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Львові ОСОБА_3 , погодженого начальником другого відділу процесуального керівництва Управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Територіального управління Державного бюро розслідувань Львівської обласної прокуратури ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000061 від 19.08.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, -
в с т а н о в и в :
старший слідчий Другого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Львові ОСОБА_3 , за погодженням начальника другого відділу процесуального керівництва Управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Територіального управління Державного бюро розслідувань Львівської обласної прокуратури ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова з клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні за №0000061 від 19.08.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Клопотання мотивує тим, що Другим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000061 від 19.08.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, щощо головний державний інспектор відділу митного оформлення №6 митного поста «Яворів» Львівської митниці ОСОБА_5 вимагає та у подальшому має намір одержати від гр. ОСОБА_6 неправомірну вигоду за безперешкодне переміщення дорогоцінних металів через державний кордон України до Республіки Польща, встановивши при цьому тарифи в розмірі 200-300 грн. за 1 грам переміщуваних дорогоцінних металів.

Зокрема, 29.08.2022 головний державний інспектор відділу митного оформлення №6 митного поста «Яворів» Львівської митниці ОСОБА_5 одержав від гр. ОСОБА_6 неправомірну вигоду у розмірі 2200 доларів США за сприяння у переміщенні через державний кордон України до Республіки Польща виробів із золота вагою 600 г.

09.09.2022 головний державний інспектор відділу митного оформлення №6 митного поста «Яворів» Львівської митниці ОСОБА_5 одержав від гр. ОСОБА_6 неправомірну вигоду у розмірі 6600 доларів США за сприяння у переміщенні через державний кордон України до Республіки Польща виробів із золота вагою 1800 г.

Таким чином ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється в одержанні службовою особою неправомірної вигоди в значному розмірі для себе за не вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду дій з використанням наданої їй влади чи службового становища, поєднаному з вимаганням неправомірної вигоди, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України

У ході здійснення досудового розслідування з метою можливої конфіскації майна виникла необхідність в арешті на нерухоме майно, що на праві приватної власності належить ОСОБА_5 , а саме: на квартиру загальною площею 39,5 метрів квадратних за адресою: АДРЕСА_1 .

Старший слідчий Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про розгляд клопотання був повідомленний належним чином, просив таке слухати у його відсутності.

Суд погоджується, що з метою забезпечення арешту майна, з врахуванням положень ч.2 ст.172 КПК України, слід здійснити розгляд клопотання без повідомлення власників майна та осіб, у фактичному володінні яких перебуває це майно, оскільки існує ризик того, що дізнавшись про внесення та розгляд цього клопотання, здійснюватимуться перешкоди у накладені арешту на нього і майно може бути відчужене чи перереєстроване на інших осіб, що унеможливлять накладення подальшого арешту, а також унеможливить досягнення мети арешту.

Згідно з ч.1 ст.172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Вирішуючи дане клопотання слідчий суддя виходить з наступного.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст.9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно з ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Згідно зі ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст.1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Окрім цього суд погоджується з тим, що втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном в цьому випадку є виправданим, оскільки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, здійснюється на підставі закону, з метою задоволення суспільного інтересу, з дотриманням принципів пропорційності та справедливої рівноваги.

Відповідно до ст.16 КПК України - позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Сукупність наведеної норми свідчить, що будь-яка процесуальна дія слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, вчинена під час досудового розслідування, має відповідати вищевказаним засадам, як за своєю суттю, так і за формою реалізації, тобто процедурою застосування.

Слідчий суддя дослідив та оцінив наступні матеріали клопотання.

Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від від 19.08.2022, підтверджується факт внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні за №0000061, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368 КК України.

ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється в одержанні службовою особою неправомірної вигоди в значному розмірі для себе за не вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду дій з використанням наданої їй влади чи службового становища, поєднаному з вимаганням неправомірної вигоди, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта у підозрюваного ОСОБА_5 у власності перебуває квартира загальною площею 39,5 метрів квадратних за адресою: АДРЕСА_2 кв.

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, що відноситься до тяжких, санкція якого передбачає позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.

Відповідно до положень ч. 3 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.5 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п. 3, 4 ч.2 ст.170 КПК України); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчий суддя погоджується із тим, що втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном в цьому випадку є виправданим, оскільки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, здійснюється на підставі закону, з метою задоволення суспільного інтересу, з дотриманням принципів пропорційності та справедливої рівноваги.

Підставою для накладення арешту на майно, є сукупність підстав та розумних підозр вважати, що нерухоме майно підлягатиме конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо даної особи із наведених у клопотанні обставин.

Метою накладення арешту на нерухоме майно що перебуває у власності ОСОБА_5 , відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України є те, що на даний час існують достатні підстави вважати, що суд, у випадку передбаченим Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.
Враховуючи вище наведене, слідчий суддя приходить до переконання, що з метою забезпечення можливої конфіскації майна ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, та з метою попередження або запобігання спробам його відчуження з метою уникнення такої конфіскації, виникла необхідність у накладення арешту на майно підозрюваного, а тому клопотання слідзадовольнити.

Керуючись вимогами ст. ст. 117, 170-173, 309, 395 КПК України, -

п о с т а н о в и в :
клопотання старшого слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Львові ОСОБА_3 , погодженого начальником другого відділу процесуального керівництва Управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Територіального управління Державного бюро розслідувань Львівської обласної прокуратури ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000061 від 19.08.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України - задовольнити.

Накласти арешт з забороною відчуження, розпорядження та користування на зазначене в клопотанні рухоме та нерухоме майно, що на праві приватної власності належить ОСОБА_5 , а саме: на квартиру загальною площею 39,5 метрів квадратних за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
Виконання ухвали покласти на старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_3 .

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1