Справа № 308/586/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 вересня 2022 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ужгород скаргу захисника підозрюваної - адвоката ОСОБА_4 про скасування повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.358 КК України, ч.1 ст.362 КК України у кримінальному провадженні №0000010 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.01.2022 року,-
ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із скаргою, у якій просить скасувати повідомлення про підозру оголошене в межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000010 від 13.01.2022 року у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч.2 ст.358 КК України та кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.362 КК України підозрюваній ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язати прокурора Закарпатської обласної прокуратури, який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, у вказаному вище кримінальному провадженні, внести відомості до ЄРДР щодо скасування оголошеної підозри.

Скарга обґрунтована тим, що СУ ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування в рамках кримінального провадження, відомості якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000010 від 13 січня 2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.362, ч.2 ст.358, ч.4 ст.190, ч.3 ст.365-2 КК України.

26.05.2022 р. старшим слідчим в ОВС ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_6 було винесено постанову про перекваліфікацію кримінальних правопорушень з ч.3 ст.362 КК України на ч.1 ст.362 КК України та з ч.3 ст.365-2 на ч.2 ст.358 КК України.

В подальшому слідчим за погодження з прокурором 26.05.2022р. було вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1ст.362 та ч.2ст.358 КК України ОСОБА_5 . 23.06.2022р. старшим слідчим в ОВС ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_6 було винесено повідомлення про завершення досудового розслідування і відкриття матеріалів справи та 24.06.2022р. вручені підозрюваній та захиснику. В подальшому 28.06.2022р. стороною захисту було розпочато ознайомлення з матеріалами досудового розслідування.

Захисник посилається на те, що зважаючи на той факт, що при внесенні 13.01.2022р. даних про вчинення кримінальних правопорушень за ч.1 ст. 362, ч.2 ст.358,, ч.3 ст.365-2 КК України, які є нетяжкими злочинами і так як станом на цю дату встановлено винних осіб не було в силу вимог імперативності ст.284 ч.1 п. 3-1 прокурор був зобов`язаний звернутись до суду та закрити провадження за даними статтями. Вказане також не було і зроблено 26.10.2022 року після перекваліфікації злочинів та встановлення всіх даних в провадженні № 0000010. Зазначає, що саме повідомлення про підозру вручене поза межами строку притягнення до відповідальності, в справі де прокурор був зобов`язаний взагалі закрити провадження, що ставить поза межі визначені законом факт повідомлення про підозру як за однією так і за іншою статтею.

Крім цього, захисник посилається на безпідставність висунутої підозри. Вважає, що обставини, викладені у повідомленні про підозру є нічим іншим - як переведенням справ цивільної (господарської, в залежності від суб`єктного складу сторін) юрисдикції в кримінальну площину для підтвердження показників «ефективності» правоохоронної діяльності. Вказує, що ОСОБА_5 , проводячи в червні 2018 року державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно за Іпотекодержателем по іпотечному застереженню, в порядку ст.37 ЗУ «Про іпотеку», діяла у відповідності до положень ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ № 1127 від 25.12.2015 року, із змінами і доповненнями. Під час внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з відкриттям відповідних розділів у ньому, оперувала виключно відомостями, які містились в представлених їй Іпотекодержателем документах, перелік яких визначено вказаними вище Законом. У повідомленні про підозру не зазначено жодним чином, які саме неправдиві відомості з відкриттям відповідного розділу у ДРРП внесла ОСОБА_5 із злочинним умислом і чи взагалі у неї був такий умисел.

Так, в червні 2018 року до ОСОБА_5 з приводу державної реєстрації права власності по іпотечному застереженню, в порядку ст.ст.35-37 ЗУ «Про іпотеку» звернувся громадянин ОСОБА_7 , надавши відповідний пакет документів, а саме: Іпотечний Договір № 26 (з майновим поручителем) від 15.05.2007 року,. пункти 4.1, 4.2, 4.5 пп.4.5.3 містять іпотечне застереження; додатковий правочин про внесення змін і доповнень до іпотечного договору № 26 (з майновим поручителем) від 15.05.2007 року, яким вказані вище пункти не змінювались; договір передачі прав за Іпотечним договором №26 від 15.05.2007 року за реєстровим № 992, Іпотечним договором № 26/1 від 15.05.2007 року за реєстровим № 995, Іпотечним договором №65 від 10.08.2006 року за реєстровим №3751 та Іпотечним договором №65/1 від 10.08.2006 року за реєстровим №3764, у відповідності до змісту якого ОСОБА_7 набув прав іпотекодержателя за Договором № 26; копію вимоги про усунення порушень зобов`язання від 03.10.2017 року, видавник ОСОБА_7 ; копії рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення боржникам та майновим поручителям-іпотекодавцям, що підтверджували наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя; висновок про вартість майна станції технічного обслуговування, автомийки та магазину загальною площею 905,8 кв.м. по АДРЕСА_1 , складений оцінювачем ОСОБА_8 від 08.12.2017 року; висновок про ринкову вартість земельної ділянки площею 0,843 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :17:003:0071, складений оцінювачем ОСОБА_8 від 08.12.2017 року.

Під час здійснення повноважень державного реєстратора, згідно положень ст.ст.18-27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та ст.ст.35-37 Закону України «Про іпотеку», в редакції, яка діяла станом на 18.06.2018 року, ОСОБА_5 було вчинено наступний комплекс дій: 1) після встановлення особи заявника, перевірки наявності документів про сплату адміністративного збору, перевірки наявності і змісту оригіналів документів, необхідних для заявленої реєстрації прав, за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру нею було зареєстровано, сформовано та роздруковано заяву про державну реєстрацію прав №28759623 від 18.06.2018 року (щодо права власності на об`єкт нерухомості - станція технічного обслуговування, автомийка та магазин, адреса: АДРЕСА_1 ) та заяву про державну реєстрацію прав № 28760657 від 18.06.2018 року (щодо права власності на об`єкт нерухомості - земельна ділянка, адреса: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :17:003:0071, які були засвідчені підписом нотаріуса та відповідно заявника ОСОБА_7 ; 2) виготовлено електронні копії документів, поданих заявником для державної реєстрації прав, шляхом їх сканування та розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлено відсутність раніше зареєстрованих інших заяв на це саме майно; 4) здійснено пошук у Державному реєстрі прав відомостей про нерухоме майно, право власності на та суб`єкта цього права, інших речових прав та суб`єкта цих прав, іпотеку та суб`єкта цього права, обтяження прав на нерухоме майно та суб`єкта цих прав; 5) за результатами проведеної перевірки документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав, було встановлено відсутність підстав, визначених у ст.ст.23-25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції, яка діяла станом на 18.06.2018 року; 6) за результатами розгляду вище вказаних заяв ОСОБА_7 , ОСОБА_5 було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; 7) після прийняття вказаних вище рішень, зважаючи на наявність в Державному реєстрі прав відповідних розділів, вже відкритих державним реєстратором ОСОБА_9 , ОСОБА_5 були внесені відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав до вже відкритих розділів Державного реєстру прав; 8) сформовано відповідні Витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексні номери 128455589 та 128457194 від 21.06.2018 року та видано такі заявнику ОСОБА_7 ; 9) внаслідок необхідності виправлення технічних помилок у відомостях про суб`єкта права власності (були виявлені заявником) нею були за допомогою програмних засобів сформовані Заява про внесення змін до запису Держреєстру речових прав на нерухоме майно (виправлення помилок у відомостях про власника та підстав виникнення права власності) реєстраційний номер 28827819 від 21.06.2018 року та Заява про внесення змін до запису Держреєстру речових прав на нерухоме майно (уточнення відомостей про власника); 10) за результатами розгляду цих заяв і перевірки відповідних даних, після внесення змін щодо зазначених відомостей у відповідні розділи Державного реєстру прав, того ж дня, 21.06.2018 року, ОСОБА_5 було сформовано нові Витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності з індексними номерами 128467876 та 128470368, які були видані на руки заявнику ОСОБА_7 ..
Крім цього, заявник звернув увагу, що у ч.2 ст.22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції, чинній на той час визначено «Відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом».
У судовому засіданні захисник підозрюваної ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 підтримав подану ним скаргу із підстав, зазначених у ній та просив задовольнити. Вказав, що закінчились строки давності притягнення до кримінальної відповідальності. Повідомлення про підозру вручене поза межами цього строку. Підстави, для притягнення ОСОБА_5 до відповідальності відсутні, в її діях відсутній склад кримінального правопорушення. Всі дії ОСОБА_5 були вчинені відповідно до закону. Вважає, що є наявність господарського або цивільного спору.
Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні скарги. Просив долучити до матеріалів справи супровідний лист про те, що обвинувальний акт скеровано до суду. Вказав, що повідомлення про підозру відповідає вимогам закону. До вручення повідомлення про підозру не було порушено жодних строків та повідомлення про підозру було вручено у межах строків. Послався на те, що вимоги ст.284 КПК України не зобов`язують прокурора закривати провадження. Прокурор зазначив, що підозру ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень є встановленою поза розумним сумнівом. Так, ОСОБА_7 звернувся до ОСОБА_5 із заявою про реєстрацію права власності на нерухоме майно. На переконання сторони обвинувачення реєстрація права власності була незаконною, не було надано усіх необхідних документів для здійснення реєстрації за ОСОБА_7 права власності на нерухоме майно. Зазначив, що обвинувальний акт щодо іншого реєстратора перебуває на розгляді у суді. Зазначив, що ОСОБА_5 усвідомлено здійснила реєстрацію права власності на нерухоме майно за ОСОБА_7 , та видала йому витяги із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що є офіційним документом та дає право на розпорядження спірним майном.

Заслухавши доводи захисника підозрюваної та прокурора, дослідивши скаргу та долучені матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
У відповідності до ч.1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, дізнавача в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування визначено та регламентовано Главою 26 КПК України.
Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, передбачено ч. 1 ст. 303 КПК України.
Відповідно до п. 10 ч. 1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржено повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником;
Слідчим суддею встановлено, що Головним управлінням Національної поліції в Закарпатській області проводилось досудове розслідування кримінального провадження за №0000010 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.01.2022 року.
26.05.2022 року старшим слідчим в особливо важливих справах відділу слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області майором поліції ОСОБА_6 , за погодженням із прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_10 , в рамках кримінального провадження №0000010 від 13.01.2022 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.362 КК України, а саме в несанкціонованій зміні інформації, яка оброблюється в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), автоматизованих системах, вчинені особою, яка має право доступу до неї та ч.2 ст.358 КК України, тобто, підроблення документів, тобто складення та видача нотаріусом завідомо підроблених офіційних документів, які надають певні права.
За версією сторони обвинувачення 21.06.2018 року ОСОБА_5 , несучи персональну відповідальність за внесення даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, являючись приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу, відповідно до п.2 ч.1 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» будучи держаним реєстратором, грубо, зловживаючи, своїми повноваженнями як особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність пов`язану з наданням публічних послуг та відповідно до ст.3 Закону України «Про нотаріат», будучи фізичною особою, уповноваженою державою на здійснення незалежної професійної нотаріальної діяльності, зокрема щодо посвідчення прав та фактів, які мають юридичне значення, грубо порушуючи вимоги ст.ст. 43, 46, 46-1, Закону України «Про нотаріат» зі свого робочого комп`ютера у кабінеті за місцем здійснення своєї діяльності у АДРЕСА_2 , отримавши 18.06.2018 від ОСОБА_7 заяву та документацію для реєстрації права власності за ним на Ѕ частини земельної ділянки розміром 0,0843 га під кадастровим номером :17:003:0071, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та Ѕ частини будівлі станції технічного обслуговування, автомийки та магазину, загальною площею 905,8 кв.м., з реєстраційною адресою: АДРЕСА_1 , які є складовою частиною предмету іпотеки, незважаючи на відсутність повного переліку документів, необхідних для вчинення реєстраційних дій, за наявності передбачених законодавством підстав для відмови у державній реєстрації прав, під особистим логіком та паролем, маючи право доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, здійснила реєстрацію переходу права власності Ѕ частини вказаної земельної ділянки та на Ѕ частини вказаної будівлі з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 да ОСОБА_7 , тобто здійснила несанкціоновану зміну інформації, яка обробляється в автоматизованій системі Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, шляхом безпідставного внесення даних про нового власника вказаного об`єкта нерухомості.

Крім цього, 21.06.2018 року, не зупиняючись на досягнутому, ОСОБА_5 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно небезпечних наслідків, сформувала та роздрукувала витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №128467876 від 21.06.2018 на вказану земельну ділянку та за №128470368 від 21.06.2018 на станцію технічного обслуговування, автомийки та магазину, з завідома внесеними нею вищенаведеними неправдивими відомостями, які в подальшому власноручно підписала та скріпила відтиском печатки «Приватний нотаріус Кузьо Галина Василівна Ужгородський міський нотаріальний округ» та видала ОСОБА_7 .. Таким чином ОСОБА_5 склала та видала завідомо підроблений офіційний документ, який надає певні права витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Під час розгляду скарги було долучено супровідний лист від 06.07.2022 року за №09/2-123-22, згідно якого обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000010 від 13.01.2022 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.1 ст.362 та ч.2 ст.358 КК України скеровано до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області.
У відповідності до практики Європейського суду з прав людини «підозра» є частиною більш широкого поняття «обвинувачення», яке відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України являє собою твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод за тлумаченням Європейського суду з прав людини вміщено концепцію терміну «кримінальне обвинувачення», яка характеризується скоріше матеріальним, аніж формальним характером (справа «Девеєр проти Бельгії», рішення від 27 лютого 1980 року, скарга № 6903/75). У справі «Еклє проти Федеративної Республіки Німеччини» (рішення від 15 липня 1982 року, скарга № 8130/78) Європейський суд з прав людини констатував, що кримінальне обвинувачення може бути визначене як «офіційне повідомлення особи компетентним органом про те, що вона підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення». Розвиваючи зазначену концепцію Європейський суд з прав людини у справі «Фоті та інші проти Італії» (рішення від 10 грудня 1982 року) навів ширше витлумачення цього визначення, включивши до нього також «інші підстави, що підтверджують це звинувачення, і які можуть спричинити серйозні наслідки, що можуть ускладнити становище підозрюваного». Такими підставами, які можуть спричинити серйозні наслідки, можуть бути видача ордеру на арешт, обшук приміщення чи особистий обшук.
З огляду на зазначене, підозра є певним етапом обвинувачення, оскільки під час підозри висувається припущення про можливе вчинення особою кримінального правопорушення, а відтак має відповідати загальним вимогам, які характеризують зміст обвинувачення. Враховуючи, що підозра є припущенням про вчинення конкретною особою кримінального правопорушення, то існування підозри нерозривно пов`язане із наявністю підозрюваного.
Як закріплено в ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Таким чином, аналіз змісту ч.1 ст.42 КПК України дозволяє зробити висновок, що підозра (кримінальне переслідування у формі підозри) починається з моменту, коли особі повідомлено про підозру або ця особа затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.1 ст.111 КПК України повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.
Процесуальна процедура повідомлення про підозру регулюється положеннями глави 22 КПК України: порядок повідомлення про підозру передбачено ст. 278 КПК України, випадки повідомлення про підозру передбачені ст. 276 КПК України, зміст повідомлення про підозру ст. 277 вказаного закону.
Таким чином, підставою оскарження повідомлення про підозру може бути порушення вищевказаних процесуальних норм.
Відповідно до ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках:
1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення;
2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів;
3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.1 ст.277 КПК України письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором. Повідомлення має містити такі відомості:
1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення;
2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру;
3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення;
4) зміст підозри;
5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;
6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру;
7) права підозрюваного;
8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.
Відповідно до положень ст.278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання. У разі якщо особі не вручено повідомлення про підозру після двадцяти чотирьох годин з моменту затримання, така особа підлягає негайному звільненню.
Як на підставу для скасування повідомлення про підозру сторона захисту вказує, що повідомлення про підозру ОСОБА_5 вручене поза межами строку притягнення до відповідальності та прокурор в силу імперативності п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України зобов`язаний був звернутися до суду та закрити провадження за даними статтями.
Так, згідно п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі. Учасники кримінального провадження мають право заявляти клопотання прокурору про закриття кримінального провадження за наявності передбачених цим пунктом підстав.

Закриття кримінального провадження з підстави, передбаченоїпунктом 3-1 частини першої цієї статті, здійснюється судом за клопотанням прокурора (ч.4 ст.284 КПК України).
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду в постанові від 23 лютого 2021 року, у справі № 397/42/20, зазначив про те, що у п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України законодавцем встановлено імперативне правило, за яким суд приймає рішення про закриття кримінального провадження у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за умови, що не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення.
Вказана норма про закриття кримінального провадження застосовуються тільки у випадку, якщо у кримінальному провадженні повно, всебічно та неупереджено проведено досудове розслідування, вичерпано можливості отримання доказів та невстановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, тобто жодній особі не повідомлено про підозру.
У даному випадку у кримінальному провадженні ОСОБА_5 було вручено повідомлення про підозру.
Підстава на яку посилається сторона захисту не може бути підставою для скасування повідомлення про підозру, разом із тим закінчення строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, є самостійною підставою для закриття кримінального провадження (ст. 49 КК України).
Щодо доводів сторони обвинувачення про безпідставність підозри слідчий суддя вважає за необхідне зазначити наступне.
Контекстний аналіз наведених положень у зіставленні з п.10 ч.1 ст. 303 КПК України дає підстави вважати, що під час розгляду скарги на повідомлення про підозру підлягають з`ясуванню дотримання під час повідомлення про підозру Глави 22 КПК України, у тому числі щодо відповідності підозри вимогам ст. 277 КПК України.
Повнота та всебічність проведеного розслідування не є тими обставинами, які мають оцінюватися слідчим суддею при з`ясуванні достатності доказів, що стали підставою для повідомлення особі про підозру.
Слідчий суддя при розгляді даної категорії скарг, повинен перевіряти дотримання органом досудового розслідування вимог ст. ст. 277, 278 КПК України при складанні, затвердженні та врученні повідомлення про підозру, а не вдаватися до оцінки фактичних обставин кримінального правопорушення, встановленню винуватості особи у його вчиненні, та наявності у діях підозрюваного складу кримінального правопорушення, тобто до вирішення тих питань, які не є предметом розгляду слідчого судді під час досудового розслідування. Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування та судового розгляду.
Крім того, системний аналіз норм КПК України та практики ЄСПЛ дозволяє прийти до висновку, що КПК України оперує поняттями, які відповідають декільком різним стандартам доказування (переконання) - стандарт «обґрунтованої підозри», переконання (доведення) «поза розумним сумнівом» та стандарти «достатніх підстав (доказів)» тощо.
Стандарти «достатніх підстав (доказів)» використовуються в широкому колі різноманітних ситуацій, що виникають в ході кримінального провадження, тому вони не є сталими, а залежать від конкретної ситуації, цілі прийняття тих чи інших рішень (вчинення дій) та їх правових наслідків. При цьому вони застосовуються як для прийняття процесуальних рішень слідчими суддями (судом) (статті 157, 163, частина 5 статті 234, 260 та інші статті КПК), так і слідчими, прокурорами (статті 134, 271, 276 КПК та інші).
Таким чином, повідомлення про підозру на підставі пункту 3 частини 1 статті 276 КПК передбачає дотримання стандарту «достатніх підстав (доказів)».
Для цілей повідомлення особі про підозру стандарт «достатніх підстав (доказів)» передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням (демонструють причетність до його вчинення) і вони є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування для висунення обвинувачення або спростування такої підозри.
Так, прокурором у судовому засіданні було долучено документи на підтвердження обґрунтованості підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, зокрема, протокол допиту свідка ОСОБА_13 від 15.05.2019 року, протокол допиту потерпілого ОСОБА_11 від 11.02.2022 року, протокол допиту потерпілої ОСОБА_12 від 11.02.2022 року, висновки експерта №4/139 від 11.05.2019 року та №19/9/1-150-СЕ/19 від 16.03.2020 року, копію іпотечного договору №61/1 від 10.08.2006 року, копію договорів про передачу прав за Іпотечними договорами, копії рішень про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №41727250 від 21.06.2018 року та №41727583 від 21.06.2018 року, витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №128467876 від 21.06.2018 та за №128457194 від 21.06.2018.

При цьому, питання доведеності вини, оцінки доказів та наявності складу кримінального правопорушення в діянні підозрюваної ОСОБА_5 не є предметом доказування при розгляді даної скарги. При розгляді скарги на повідомлення про підозру слідчий суддя має оцінити достатність та належність доказів лише стосовно того чи досягнуто стороною обвинувачення стандарт переконання «достатність доказів» для цілей повідомлення про підозру.
Суд під час розгляду кримінального провадження по суті повинен оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, а слідчий суддя на даному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати такі питання, та на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для повідомлення такій особі про підозру.
На стадії досудового розслідування слідчий суддя може, враховуючи правову позицію ЄСПЛ щодо визначення поняття "обґрунтована підозра" як існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (п.175 Рішення в справі "Нечипорук і Йонкало проти України" (заява N42310/04, рішення від 21 квітня 2011 року, остаточне 21.07.2011)), оцінити лише достатність зібраних доказів для підозри певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, не вдаючись до їх оцінки як допустимих.
Дослідивши матеріали кримінального провадження, надані сторонами в судовому засіданні, в межах своєї компетенції, слідчий суддя вважає, що матеріалами скарги не доведено що повідомлення про підозру ОСОБА_5 є очевидно протиправним та необґрунтованим.
Також, слід наголосити, що відповідно до ч.1-3 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, що передбачені КПК України. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу.
При цьому, як в матеріалах поданої скарги, так і в судовому засіданні, стороною захисту не наведено даних, які б викликали сумніви щодо законності повідомлення про підозру чи спростовували висновок сторони обвинувачення щодо причетності ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення, в межах якого здійснюється досудове розслідування.
Враховуючи наведене, слідчий суддя приходить до висновку, що повідомлення про підозру ОСОБА_5 від 26.05.2022 року у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.358 КК України, ч.1 ст.362 КК України у кримінальному провадженні№0000010 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.01.2022 року за своїм змістом відповідає вимогам ст. 277 КПК України, при врученні повідомлення про підозру слідчим були дотримані вимоги ст.278 КПК України, а доводи сторони захисту є такими, що не тягнуть за собою скасування повідомлення про підозру. За таких обставин у задоволенні скарги слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 2, 7, 24, 42, 136, 277, 278, 303, 309, 368, 372 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги захисника підозрюваної - адвоката ОСОБА_4 про скасування повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.358 КК України, ч.1 ст.362 КК України у кримінальному провадженні №0000010 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.01.2022 року, - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області ОСОБА_1