Провадження № 1-кс/947/6782/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.08.2022 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участі слідчого ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання заступника начальника відділу СУ ГУНП України в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджене заступником начальника відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_5 , про арешт майна в рамках кримінального провадження за № 0000109 від 19.03.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 204 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з поданого клопотання, в провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000109 від 19.03.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 204 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що група осіб, достовірно знаючи про встановлений чинним законодавством порядок виробництва та обігу алкогольних напоїв, переслідуючи корисливий мотив, з метою незаконного збагачення, порушуючи вимоги законодавства України про обіг підакцизних товарів.

До вчинення зазначеного кримінального правопорушення може бути причетний ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , реалізує незаконно виготовлену алкогольну продукцію, у торгівельному павільйоні розташованому за адресою: АДРЕСА_2 .

19.07.2022 року на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси був проведений обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено: 3 пластикові пляшки із маркуванням «50» зі слідами речовини прозорого кольору з яскраво вираженим запахом спирту об`ємом 0,5 мл, запаковані в сейф пакет № 7287301; мобільний телефон «Samsung Galaxy A51» imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , запакований в сейф пакет SUD2016656; 3 банківські картки: НОМЕР_3 , Raifaisen НОМЕР_4 , monobank НОМЕР_5 запаковані в сайф пакет SUD 2016657.

Таким чином, з метою збереження вилученого майна, яке визнано слідчим речовими доказами, сторона обвинувачення звертається до слідчого судді з вказаним клопотання про арешт майна.

В судовому засіданні слідчий вимоги поданого клопотання підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити, зазначивши, що вилучене майно необхідне для проведення з ним ряду слідчих дій та відповідних судових експертиз.

Власник майна ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення клопотання, пояснила, що було вилучено її майно, вона відношення до кримінального провадження не має, підстави для накладення арешту на її майно відсутні, просила відмовити в задоволенні клопотання.

Власник майна ОСОБА_6 до судового засідання не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах клопотання заявою.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши учасників судового засідання, враховуючи положення ч. 1 ст. 172 КПК України, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 132 КПК України - застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 98 КПК країни речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Матеріалами клопотання підтверджено, що органом досудового розслідування на теперішній час обґрунтовано здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 204 КК України.

Як вбачається з долучених до клопотання документів, 19.07.2022 року на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси був проведений обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено речі, переляк яких міститься в клопотанні.
Слідчим суддею встановлено, що тимчасово вилучене майно відповідає критеріям речових доказів, встановлених ч. 1 ст. 98 КПК України.

Викладене також підтверджується постановою слідчого про визнання речових доказів від 19.07.2022 року, яка долучена до матеріалів клопотання, та відповідно до якої вилучені речі визнано речовими доказами в рамках кримінального провадження.

Окрім того, як вбачається з клопотання та наданих у судовому засідання пояснень слідчого, вилучене під час обшуку майно необхідне для проведення з ним ряду слідчих дій та відповідних судових експертиз.

У зв`язку з викладеним, слідчий суддя приходить до переконання про наявність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, з метою збереження речових доказів якими є вилучені речі, які мають суттєве значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Як вбачається з підстав та мети застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, вилучені речі, можуть бути речовими доказами в рамках кримінального провадження.
При цьому, оскільки майно є речовими доказами в рамках кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що існує ризик його можливого зміни або знищення, в цілях подальшого ймовірного уникнення передбаченої законом відповідальності за ймовірно вчинені дії, у випадку підтвердження їх факту у встановленому законом порядку.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
У зв`язку з викладеним, з метою забезпечення досягнення завдань кримінального провадження наявна необхідність в накладенні арешту майна на вилучені речі.
Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. The United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
Слідчим суддею встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавлених осіб пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності окремих осіб, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.
При цьому, слідчий суддя акцентує увагу, що у випадку, якщо в рамках даного кримінального провадження буде спростовано відповідність зазначеного майна категорії речових доказів, зацікавлені особи в порядку ст. 174 КПК України мають процесуальне право на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.
На підставі викладеного, враховуючи наявність правових підстав для накладення арешту на вилучене майно, оскільки існує необхідність в забезпеченні його збереження, а також з метою забезпечення повного, всебічного розслідування кримінального провадження, слідчий суддя приходить до переконання, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права та інтереси власника майна, про які йдеться в клопотанні, та якого така особа зазнає внаслідок застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, тому клопотання сторони обвинувачення підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 98, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ:
Клопотання заступника начальника відділу СУ ГУНП України в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджене заступником начальника відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_5 , про арешт майна в рамках кримінального провадження за № 0000109 від 19.03.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 204 КК України задовольнити.
Накласти арешт із забороною користування, володіння та розпорядження на майно виявлене та вилучене під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_6 , а саме на: 3 пластикові пляшки із маркуванням «50» зі слідами речовини прозорого кольору з яскраво вираженим запахом спирту об`ємом 0,5 мл, запаковані в сейф пакет № 7287301; мобільний телефон «Samsung Galaxy A51» imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , запакований в сейф пакет SUD2016656; 3 банківські картки: НОМЕР_3 , Raifaisen НОМЕР_4 , monobank НОМЕР_5 запаковані в сайф пакет SUD 2016657.

Виконання ухвали покласти на заступника начальника відділу СУ ГУНП України в Одеській області ОСОБА_3 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1