Справа № 199/2292/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2022 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: представника власників/володільців майна ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро погоджене з прокурором Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра Дніпропетровської області ОСОБА_4 клопотання дізнавача СД ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_5 про арешт майна, заявлене в рамках кримінального провадження №0000207, розпочатого за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась дізнавач за погодженням із прокурором із вищевказаним клопотанням, в обґрунтування якого послалась на те, що в СД ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000207, кваліфікованому за ст.190 ч.1 КК України. В рамках даного кримінального провадження, на підставі ухвали слідчого судді 09 серпня 2022 року було проведено обшук, за наслідками якого було виявлено та вилучено банківські картки, мобільні телефони, сім-картки, флеш-носій та планшет. За таких обставин, посилаючись на те, що вказане майно є речовими доказами в кримінальному провадженні, дізнавач просила її клопотання задовольнити та накласти арешт на зазначене майно.

В судове засідання дізнавач та прокурор, не з`явились, повідомлені належним чином.

Представник власників/володільців майна у судовому засіданні надав суду пояснення, відповідно до яких проти задоволення клопотання заперечував в повному обсязі та зазначив, що під час проведення обшуку було відшукано і вилучено майно, що не було передбачено ухвалою слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку, та не має відношення до розслідуваного кримінального провадження, а тому просив відмовити у задоволенні клопотання про арешт цього майна.

Вислухавши пояснення представника власників/володільців майна та дослідивши матеріали поданого клопотання, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

В судовому засіданні встановлено, що СД ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000207, кваліфікованому за ст.190 ч.1 КК України та розпочатому за фактом неправомірного заволодіння невстановленою особою грошовими коштами ОСОБА_6 на суму 5527,00 гривень.

Ухвалою слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 серпня 2022 року надано дозвіл на проведення обшуку житла домоволодіння АДРЕСА_1 , в тому числі господарчих будівель та споруд, інших будівель чи приміщень побутового, службового, господарського, виробничого та іншого призначення, розташованих на території вказаного домоволодіння, що на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_7 , є місцем фактичного проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини розслідуваного кримінального правопорушення, відшукання та вилучення знаряддя та/або засобів вчинення кримінального правопорушення або майна, які були здобуті у результаті його вчинення та мають безпосереднє відношення та значення для розслідуваного кримінального правопорушення, відповідають ознакам речових доказів у даному кримінальному провадженні, а саме з метою відшукання та вилучення: мобільного телефону ІМЕІ: НОМЕР_1 ; sim-карти з номером телефону НОМЕР_2 ; банківської картки № НОМЕР_3 AT «А-Банк»; чорнових записів, журналів, реєстрів, які використовуються (використовувались) при вчиненні кримінального правопорушення.
09 серпня 2022 року на підставі вищевказаної ухвали проведено обшук в буд. АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено наступні речі: мобільний телефон «Редмі нот 9» імеі: НОМЕР_4 , сім картка в телефоні НОМЕР_5 ; мобільний телефон «Нокіа» імеі: НОМЕР_6 , сім-картка в телефоні НОМЕР_7 ; мобільний телефон «Флай» імеі: НОМЕР_8 , сім-картка з номером НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 ; мобільний телефон «Астро» імеі: НОМЕР_12 , сім-картка з номером НОМЕР_13 ; мобільний телефон «Самсунг» чорного кольору без імеі, без сім-картки; мобільний телефон «Айфон» імеі: НОМЕР_14 , сім-картка відсутня; ноутбук «Самсунг N-150 DLUS модель 00188-945-625-572»; мобільний телефон «Нокіа» А 1202-2 імеі НОМЕР_15 без сім-картки; мобільний телефон «Флай SC 14» імеі: НОМЕР_16 без сім-картки; флеш-носій без н/м, без назви, без зазначення розміру; планшет «Номі Сігма С07008» імеі: НОМЕР_17 без сім-картки; планшет білого кольору без розпізнавальних знаків, на кришці планшета наліпка із зображенням кросівка.
За змістом ст.ст.131, 132, 167, 170 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження, різновидом яких є тимчасове вилучення майна та арешт майна, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених КПК України.

Частиною 3 ст.132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

За змістом ст.ст.168, 208, 234, 236 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку.

Відповідно до ст.170 ч.1 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частинами 2, 3 ст.170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Згідно ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частинами 10, 11 ст.170 КПК України визначено, що арешт може бути накладений у встановленому КПК України порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ст.173 ч.1 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 ч.1 ст.170 КПК України, тобто наявність ризиків приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна.

Аналізуючи наведені дізнавачем в її клопотанні фактичні обставини, як підстави для задоволення клопотання, в контексті долучених до клопотання матеріалів, як доказів таких фактичних обставин, з урахуванням на вказані вище положення чинного кримінального процесуального законодавства, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення такого клопотання. Правова позиція суду, покладена в основу такого результату розгляду клопотання, ґрунтується на тому, що застосування арешту майна як різновиду заходів забезпечення кримінального провадження має слугувати меті досягнення дієвості кримінального провадження, в рамках якого такий арешт здійснюється, зокрема шляхом забезпечення збереження майна, яка має значення речових доказів у такому кримінальному провадженні. У поданому дізнавачем клопотанні ставиться питання про арешт майна саме для збереження речових доказів, а тому таке майно повинно мати значення речових доказів саме у кримінальному провадженні №0000207, в рамках якого подане клопотання про арешт майна. Разом з тим, як слідує зі змісту клопотання та його матеріалів, майно, арешт якого просить здійснити дізнавач, не було предметом злочинного посягання у кримінальному провадженні №0000207, не входить до переліку майна, дозвіл на відшукання та вилучення якого було надано в ухвалі слідчого судді про дозвіл на обшук. Більш того, в тексті клопотання дізнавача відсутнє належне обґрунтування значення майна, арешт якого вирішується, для кримінального провадження №0000207, неможливо встановити таке значення і зв`язок зі змісту долучених до клопотання в якості доказів документів. Таким чином, оскільки арешт майна, який просить здійснити дізнавач, не має на меті досягнення дієвості саме кримінального провадження №0000207, а докази значення такого майна як речових доказів суду не подані, суд приходить до висновку про невідповідність клопотання, його меті нормам ст.ст.131, 173 КПК України, а тому і про відсутність підстав для задоволення такого клопотання.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.98, 131, 132, 167, 168, 170, 173, 208, 234, 236, 309, 369-372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання дізнавача СД ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_5 , погодженого з прокурором Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра Дніпропетровської області ОСОБА_4 , про арешт майна, заявлене в рамках кримінального провадження №0000207, розпочатого за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.1 КК України, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`яти днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного провадження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1