ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/26679/19

Провадження № 11-кп/4820/320/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді- доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м.Хмельницькому, апеляційну скаргу обвинуваченого за ч.2 ст.187 КК України ОСОБА_6 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 грудня 2021 року, -

в с т а н о в и л а:

Цим вироком, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Хмельницького, українця, громадянина України, не працюючого, одруженого, маючого на утримання малолітню доньку, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 19.08.2014 року Хмельницьким міськрайонним судом за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з встановленням іспитового строку 1 рік;

- 10.07.2015 року Хмельницьким міськрайонним судом за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі;

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та призначено йому покарання за ч. 2 ст. 187 КК України у виді 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід стосовно ОСОБА_6 залишено попередній - тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 рахується з дня набрання вироком законної сили, зараховано в строк відбуття покарання час попереднього ув`язнення з 21.08.2019 року до дня вступу вироку в законну силу, включно, із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 27.08.2019 року на тимчасово вилучене майно - скасовано.

Долю речових доказів вирішено на підставі ст.100 КПК України.

За вироком суду, ОСОБА_6 в період часу з 22:17 год. 20.08.2019 року по 01:11 год. 21.08.2019, перебуваючи разом із ОСОБА_8 , в одній із кімнат будинку АДРЕСА_2 , реалізовуючи свій злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій та свідомо бажаючи настання їх наслідків з метою заволодіння чужим майном ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 , підійшли до останнього та з метою подолання можливого опору потерпілого, одночасно, з двох сторін нанесли йому близько 10 ударів кулаками рук в область голови та обличчя, від чого ОСОБА_10 перемістився на підлогу. Продовжуючи реалізовувати свій єдиний умисел, спрямований на відкрите заволодіння майном, нанесли близько 10 ударів ногами по тулубу потерпілого ОСОБА_10 , після чого ОСОБА_8 підняв з підлоги порожню скляну пляшку об`ємом 1 літр з горілки марки «Хлібний Дар» якою наніс ще 4 удари в область голови ОСОБА_10 , в результаті чого потерпілому ОСОБА_10 були спричиненні тілесні ушкодження у вигляді ран м`яких тканин: лівої половини тім`яно-скроневої ділянки голови, литої тім`яно-потиличної ділянки голови, лівої половини потиличної ділянки голови, що за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричиняють короткочасний розлад здоров`я, а також тілесні ушкодження у вигляді підшкірних крововиливів: нижньої повіки правого ока, нижньої повіки лівого ока, саден шкіри: правої половини обличчя в проекції середньої частини виличної кістки, бічної поверхні правої половини грудної клітини (чисельних), переднє-бічної поверхні правої половини грудної клітини на рівні 9-го ребра, задньої поверхні лівої половини грудної клітини на рівні лопатки (чисельних), тильної поверхні правої кісті, задньої поверхні ліктьового суглобу правої верхньої кінцівки, які за своїми ознаками відносяться до легких тілесних ушкоджень. Після цього ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 , умисно, повторно, відкрито, з корисливих мотивів вирвав з рук потерпілого мобільний телефон марки «Samsung» моделі «Galaху М 20» ІМЕІ « НОМЕР_1 », ІМЕІ « НОМЕР_2 », вартістю 3135 грн. 74 коп., з сім картою оператора мобільного зв`язку «Київстар» № НОМЕР_3 , яка будь-якої цінності для потерпілого не представляє, на рахунку якої коштів не було, який перебував у чорному чохлі шкіряного типу вартістю 250 грн. В подальшому з викраденим майном ОСОБА_6 та ОСОБА_8 покинули місце вчинення злочину розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Вказаними протиправними діями потерпілому ОСОБА_10 спричинено тілесні ушкодження та майнової шкоди на загальну суму 3385 грн. 74 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуваний вирок та ухвалити новий, яким перекваліфікувати його дії на ч.2 ст.125 КК України, в зв`язку з недоведеністю вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.

Вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим, оскільки в основу рішення суд поклав показання потерпілого ОСОБА_10 , який в судовому засіданні неодноразово підтвердив, що не знайомився з матеріалами кримінального провадження ( зокрема, в частині проведення слідчих дій) і не знає що в них зазначено.

Сторона захисту заявляла клопотання про визнання доказів, а саме проведених слідчих дій - недопустимими, так як зазначена інформація в протоколі слідчого експерименту за участю потерпілого від 09.09.2019 року є спотвореною, перекрученою. Крім того, потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні не підтвердив цю інформацію, зіславшись на те, що не пам`ятає всіх подробиць і не бачив хто і скільки разів наносив йому удари і забрав його телефон.

Апелянт звертає увагу на те, що свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , в судовому засіданні, не підтвердили вчинення розбою.

Слідчий експеримент був проведений в кабінеті слідчого, що є грубим порушенням і не відповідає дійсності.

Апелянт зазначає, що кримінальне правопорушення вчинено двома особами, але порушено два окремих кримінальних провадження і в об`єднанні їх було відмовлено, що створило прецедент, при цьому не було повного та всебічного розгляду, тому порушено презумпцію невинуватості.

Стверджує, що під час досудового розслідування ОСОБА_6 підписав, під тиском працівників поліції (без участі захисника), угоду про визнання винуватості, так як останні його запевнили що ОСОБА_8 надав показання і вину визнав, але в суді угоду не було затверджено.

Крім того, у вироку суду зазначено, що обвинувачений вину визнав, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину, що не відповідає дійсності.

Апелянт стверджує, що ОСОБА_6 ніколи на обліку у лікаря-нарколога не перебував, алкоголем не зловживав. Перебуває лише на обліку з діагнозом ВІЛ з 06.11.2017 року.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який його засуджено, та кваліфікація його дій за ч.2 ст.187 КК України, при наведених у вироку обставинах, підтверджуються зібраними в кримінальному провадженні та дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, з якою погоджується колегія суддів.
Твердження обвинуваченого про те, що його дії слід перекваліфікувати з ч.2 ст. 187 КК України на ч.2 ст.125 КК України, оскільки недоведена його вина у цьому злочині, колегія суддів відхиляє та вважає, що підстави для скасування чи зміни вироку відсутні, так як судом першої інстанції, при його ухвалені, були дотримані вимоги кримінального та кримінального процесуального закону.
Як убачається із показань обвинуваченого ОСОБА_6 , в суді першої інстанції, вину у вчиненні кримінального правопорушення він не визнав та пояснив, що разом з дружиною та малолітньою дитиною, перебували біля залізничного вокзалу, коли до них підійшов потерпілий та попросив познайомити з будь-якою дівчиною. На таке прохання вони попрямували до будинку, в якому проживала дівчина, проте на той час її там не було, а знаходився ОСОБА_8 . Всі разом вживали алкогольні напої, під час чого, на ґрунті ревнощів, він наніс тілесні ушкодження ОСОБА_10 . Про те, що ОСОБА_8 забрав мобільний телефон та банківську картку у потерпілого, йому стало відомо пізніше, коли ОСОБА_11 - його дружина, зняла кошти з банкомату, а ОСОБА_8 продав телефон. На вказані кошти придбали алкогольні напої, продукти та продовжили їх розпивати.
За показаннями потерпілого ОСОБА_10 , він повертався додому з дачі, в район Лезнево, та очікував на привокзальній площі на транспорт, для здійснення пересадки на станцію Раково, до нього підійшла ОСОБА_11 , з проханням допомогти з дитячим візком добратися до помешкання. Коли зайшли в приміщення будинку, де не було світла, йому одразу був нанесений удар кулаком в обличчя, та в подальшому його почали бити двоє чоловіків з двох сторін. Спочатку наносили удари кулаками рук в область голови і обличчя, коли він впав, ще удари ногами по тулубу, а також, кілька ударів пляшкою по голові, яка розбилась. Після чого перевернули на живіт, хтось сказав забрати телефон, після чого вирвали з рук мобільний телефон «Samsung», моделі «Galaху М 20», де під чохлом була банківська картка ПАТ КБ «Приватбанк», з якої в подальшому були зняті грошові кошти в сумі 1000 грн.
Із показань свідка ОСОБА_8 , слідує, що він спав у будинку свого знайомого. Його розбудили невідомі люди, з якими тривалий час розпивав алкогольні напої, під час чого ОСОБА_6 наносив удари ОСОБА_10 через ревнощі. Помітивши телефон, який випав у потерпілого, забрав його і продав, кошти поділив між всіма, на які купили продукти. В телефоні знаходилась банківська картка, з якої ОСОБА_11 зняла кошти.
Свідок ОСОБА_11 підтвердила факт нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 та ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_10 , після чого телефон, який належав останньому, помітила у ОСОБА_8 на вулиці. Кошти з картки допомогла зняти.
Крім того вина ОСОБА_6 підтверджується об`єктивними даними, а саме:
-протоколу прийняття заяви потерпілого ОСОБА_10 про вчинене кримінальне правопорушення від 21.08.2019 року, в якому він просить прийняти міри до невідомих осіб, які 21.08.2019 року із застосуванням насильства відкрито заволоділи його мобільним телефоном марки «Samsung» моделі «Galaху М 20»;
-травмкарти потерпілого ОСОБА_10 від 21.08.2019 року, відповідно до якої у останнього виявлені тілесні ушкодження у вигляді забійних рваних травм голови, підшкірних гематом та саден тканин голови;
-протоколу огляду місця події від 21.08.2019 року з ілюстративними таблицями, де об`єктом огляду є будинок АДРЕСА_2 , та в одній із кімнат, з лівої сторони від входу в кімнату, на стіні зафіксовано плями бурого кольору;
-протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21 серпня 2019 року, згідно з яким, потерпілий ОСОБА_10 впізнає ОСОБА_6 , як особу, яка у складі групи осіб, відкрито заволоділи його майном, при цьому наносилт тілесні ушкодження;
-протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21 серпня 2019 року, відповідно до якого, свідок ОСОБА_12 впізнає ОСОБА_6 як особу, яка 21.08.2019 року, у нічний час, продала йому мобільний телефон марки «Samsung»;
-заяви ОСОБА_12 про добровільну видачу працівникам поліції мобільного телефону марки «Samsung», моделі «Galaху М 20», який він купив у ОСОБА_6 , та який оглянуто і визнано речовим доказом;
-протоколу огляду від 21.08.2019 року та фототаблиці до нього, в ході якого було оглянуто добровільно надані ОСОБА_11 речі її чоловіка ОСОБА_6 , зокрема футболку білого кольору та шорти білого кольору в синьо-червону клітинку, в які він був одягнений з 20.08.2019 року по 21.08.2019 року та на яких наявні сліди бурого кольору, зовні схожі на кров;
-протоколу огляду предмета від 21.08.2019 року з ілюстративними таблицями, з якого слідує, що було зафіксовано загальний вигляд та характеристики мобільного телефону марки «Samsung» моделі «Galaху М 20», яким заволоділи ОСОБА_6 та особа, матеріали відносно якої, виділені в окреме провадження.
-речовими доказами, якими визнано мобільний телефон марки «Samsung» моделі «Galaху М 20» ІМЕІ « НОМЕР_1 », ІМЕІ « НОМЕР_2 », ґудзик з частиною тканини, змив речовини бурого кольору та контрольний змив, чоловіча футболка білого кольору із плямою бурого кольору та чоловічі шорти білого кольору в синьо-червону клітинку із плямою бурого кольору;
-висновку експерта про оцінку №13092019_130901 від 13.01.2019 року, відповідно до якого станом на 21.08.2019 року ринкова вартість мобільного телефону марки «Samsung» моделі «Galaху М 20» становить 3135,74 гривень;
-даними відеозапису та протоколу проведення слідчого експерименту від 09.09.2019 року, з яких вбачається, що потерпілий ОСОБА_10 вказує на місце злочину, детально розповідає та демонструє обставини нападу на нього ОСОБА_6 , в тому числі нанесення йому ударів порожньою пляшкою в область голови та відібрання ним же мобільного телефону;
-висновку експерта № 572 від 06.09.2019року, згідно з яким у ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження у вигляді ран м`яких тканин: лівої половини тім`яно-скроневої ділянки голови, литої тім`яно-потиличної ділянки голови, лівої половини потиличної ділянки голови, що за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричиняють короткочасний розлад здоров`я, а також тілесні ушкодження у вигляді підшкірних крововиливів: нижньої повіки правого ока, нижньої повіки лівого ока, саден шкіри: правої половини обличчя в проекції середньої частини виличної кістки, бічної поверхні правої половини грудної клітини (чисельних), переднє-бічної поверхні правої половини грудної клітини па рівні 9-го ребра, задньої поверхні лівої половини грудної клітини на рівні лопатки (чисельних), тильної поверхні правої кісті, задньої поверхні ліктьового суглобу правої верхньої кінцівки, які за своїми ознаками відносяться до легких тілесних ушкоджень;
-відеозапису та протоколу проведення слідчого експерименту від 10.09.2019 року, з яких вбачається, що свідок ОСОБА_11 вказує на місце злочину, а також на механізм нанесення ударів ОСОБА_10 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , у тому числі нанесення ударів порожньою пляшкою в область голови та відібрання ними же мобільного телефону;
-даними відеозапису та протоколу проведення слідчого експерименту від 10.09.2019року, з яких слідує, що ОСОБА_6 вказав на місце злочину, детально розповів та продемонстрував як саме разом із ОСОБА_8 наносили удари ОСОБА_10 та заволоділи його мобільним телефоном.
Цим та іншим перевіреним і дослідженим у судовому засіданні доказам місцевий суд дав належну оцінку в їх сукупності і прийшов до обґрунтованого висновку про доведення винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого, ч.2 ст.187 КК України, а саме, у вчиненні розбою, за попередньою змовою групою осіб, оскільки судом встановлено, що обвинувачений усвідомлював суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно-небезпечні наслідки.
Так суд встановив, що на місці події, в одній із кімнат будинку АДРЕСА_2 , поряд із потерпілим ОСОБА_10 , під час протиправно спричинених тілесних ушкоджень, був присутній ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , що підтверджується встановленими фактами спільного вживання ними алкогольних напоїв, незадовго до події, фактом нанесення тілесних ушкоджень та відкрито вирваного з рук потерпілого мобільного телефону із фактом подальшого його збуту свідком ОСОБА_8 та зняттям коштів з банківської карти, яка знаходилась в чохлі мобільного телефону, свідком ОСОБА_11 .
Суд першої інстанції прийшов до висновку, що досліджені докази у своїй сукупності доводять винуватість ОСОБА_6 саме у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, поза розумним сумнівом. З таким висновком погоджується і колегія суддів, та не знаходить підстав для перекваліфікації діянь ОСОБА_6 з ч.2 ст.187 КК України на ч.2 ст.125 КК України, на що є посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого.
Колегія суддів вважає, що докази, зібрані у справі, є належними, відповідають вимогам допустимості й достовірності, а сукупність зібраних доказів суд оцінював з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.
Доводи обвинуваченого про те, що в основу рішення суд поклав показання потерпілого ОСОБА_10 , який в судовому засіданні неодноразово підтвердив, що не знайомився з матеріалами кримінального провадження (зокрема, в частині проведення слідчих дій) і не знає що в них зазначено, є необґрунтованими, оскільки показання ОСОБА_10 , в судовому засіданні першої інстанції, підтверджуються в сукупності з іншими доказами у даному кримінальному провадженні, підстав ставити під сумнів показання потерпілого колегія суддів не вбачає.
Твердження апелянта про те, що докази, а саме проведені слідчі дії, є недопустимими, так як вони спотворюють інформацію про події, а потерпілий ОСОБА_10 , під час судового слідства, не підтвердив таку інформацію, зіславшись на те, що не пам`ятає всіх подробиць і не бачив хто і скільки разів наносив йому удари і забрав його телефон, є безпідставними, так як судом першої інстанції були досліджені відеозаписи з протоколами проведення слідчих експериментів від 09.09.20219 року з потерпілим ОСОБА_10 від 10.09.2019 року, із свідком ОСОБА_11 від 10.09.2019 року, з обвинуваченим ОСОБА_6 , які визнані допустимими, належними доказами і які, у своїй сукупності, доводять винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, тому підстав їх визнавати недопустимими доказами у колегії суддів не має.
Щодо показань свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , які на думку апелянта, в судовому засіданні першої інстанції не підтвердили вчинення розбою щодо потерпілого ОСОБА_10 , то показання цих свідків узгоджуються з іншими доказами у кримінальному провадженні, які були дослідженні судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції і не дають підстав для перекваліфікації, інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, на ч.2 ст.125 КК України оскільки, як убачається з досліджених доказів умислом обвинуваченого ОСОБА_6 охоплювався саме розбійний напад на потерпілого з метою заволодіння його майном.
Посилання апелянта на те, що під час досудового розслідування він підписав, під тиском працівників поліції (без участі захисника), угоду про визнання винуватості, так як останні, його запевнили, що ОСОБА_8 надав показання і вину визнав, але в суді угоду не було затверджено, кримінальне правопорушення вчинено двома особами, але порушено два окремих кримінальних провадження і в об`єднанні їх було відмовлено, що створило прецедент, при цьому не було повного та всебічного розгляду, тому порушено презумпцію невинуватості, є безпідставним. Ухвалою Хмельницького міськрайоного суду Хмельницької області від 09.10.2019 року у затвердженні укладеної угоди було відмовлено, оскільки відповідно до вимог ст.12 КК України, злочин в якому обвинувачується ОСОБА_6 є тяжким злочином, що виключає можливість укладення угоди про визнання винуватості. Тому відповідно до ч.7 ст.474 КПК України було продовжено судовий розгляд у загальному порядку, у зв`язку із затвердженням вказаної угоди матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_8 були виділенні в окреме провадження.
Щодо підписання угоди про визнання винуватості під тиском працівників поліції, то такі звинувачення є безпідставними, так як ні обвинувачений, ні його захисник не звертались у відповідні органи із заявою про вчинення незаконних дій працівниками поліції щодо ОСОБА_6 .
Посилання апелянта на те, що у вироку суду зазначено, що він вину не визнав, але в подальшому - визнав, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину, то вказане не відповідає дійсності. Під час судового слідства ОСОБА_6 не визнавав вину, про що зазначено в оскаржуваному вироку.
Відповідно до довідки Наркологічного диспансеру Хмельницької обласної адміністрації №1975 від 22.08.2019 року, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на профілактичному обліку в ХОНД з діагнозом: епізодичне вживання алкоголю, що засвідчено підписами лікаря- нарколога ОСОБА_13 , головного лікаря ОСОБА_14 та скріплено печаткою ХОНД (т.1а.с.132), а тому доводи апеляційної скарги, з цього приводу, колегією суддів відхиляються.
Інші порушення, які допущенні судом, на думку апелянта, ніяким чином не спростовують висновок суду про вчинення цього кримінального правопорушення саме ОСОБА_6 , а тому підстав вважати його необґрунтовано засудженим за ч.2 ст.187 КК України, колегія суддів не вбачає.
Необхідним та достатнім є і призначене обвинуваченому покарання за ч.2 ст.187 КК України, у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років з конфіскацією майна, призначене у відповідності до положень ст.65 КК України, з наведенням у вироку обґрунтувань такого рішення.
Воно є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Положеннями ст.65 КК України визначено, що при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні обвинуваченому покарання, в межах санкції статті, інкримінованого кримінального правопорушення, судом враховані фактичні обставини кримінального провадження, тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, характер дій обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, дані про його особу, обставина, що пом`якшують покарання обвинуваченого - визнання своєї вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю цього злочину, обставина, що обтяжує покарання - рецидив злочинів.
Зокрема, судом враховано, що ОСОБА_6 раніше судимий, є людиною молодого віку, одружений, має на утриманні малолітню доньку, на обліку у психоневрологічному диспансері не перебуває, проте перебуває на профілактичному обліку у лікаря нарколога в ХОНД з діагнозом епізодичне вживання алкоголю, неодноразово судимий, характеризується посередньо, взята до уваги позиція потерпілого.
З урахуванням наведеного, підстав для зміни чи скасування вироку, у межах апеляційної скарги, немає.

Керуючись п.1 ч.1 ст.407, ч.1 ст.418, ст.419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 грудня 2021 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той же строк, з часу вручення копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3