Житомирський апеляційний суд
Справа №274/1132/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2022 року. Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали контрольного провадження в кримінальному провадженні №274/1132/19 за апеляційною адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05 липня 2022 року, якою ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 2-х місяців з дня постановлення ухвали, без визначення розміру застави,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_9 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою обрати її підзахисному запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. Вважає ухвалу суду незаконною та необгрунтованою, такою, що ухвалена з порушенням вимог КПК України та практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ). Зазначає, що суд продовжуючи запобіжний захід порушив презумпцію невинуватості обвинуваченого, а саме, наперед, до визнання останнього винним вказав про вид і розмір покарання. Крім того, судом належним чином не врахував дані про особу обвинуваченого та стан його здоров`я, а також не встановив наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Зауважила, що факт дії воєнного стану в Україні не відносить до таких ризиків та вважає, що суд не повинен був на нього посилатись в оскаржуваному рішенні. Вказує на численні суперечності висновків суду щодо процесуального статусу її підзахисного у провадженні. Вважає, що показання потерпілої про те, що обвинувачений їй погрожує, не повинні братись до уваги, оскільки остання є наркозалежною та притягувалась до кримінальної відповідальності. Звертає увагу на те, що суд затягує розгляд справи та тривалий час продовжує ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

В ухвалі суду зазначено, що 26.02.2019 року до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000320 щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 263 КК України, ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 146 КК України та ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 189 КК України. Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06.05.2022 року, обвинуваченому ОСОБА_7 було продовжено дію раніше обраного запобіжного заходу до двох місяців з дня постановлення ухвали.

29.06.2022, прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 2 місяці без визначення розміру застави, оскільки ризики, передбачені п.!.№.% ч.1 ст.177 КПК України, які слугували підставою для обрання такого запобіжного заходу не зникли і існують на даний час.
Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , суд врахував, що останній обвинувачується у вчиненні низки злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі, дані, що характеризують особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого, ніж тримання під вартою, а тому дійшов висновку про продовження строку дії раніше застосованого до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 2 місяців з дня постановлення ухвали.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_9 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Відповідно до ст. 331 КПК України, суд, під час судового розгляду, за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу, за результатами розгляду якого, суд своєю вмотивованою ухвалою може продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Приписами статті 177 КПК України встановлено, що однією з підстав для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою є наявність ризиків, які дають суду достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.

Згідно положень ст.178 КПК України, при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує ризики, зазначені у ст. 177 цього Кодексу, а також на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів.

Крім цього, Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи, завжди має бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено у разі засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Так, ЄСПЛ у своєму рішенні по справі «Летельє проти Франції» № 12369/86 від 26.06.1991 вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався.

Врахував дані про особу ОСОБА_7 , його вік, міцність соціальних зв`язків, факт притягнення в минулому до кримінальної відповідальності за умисний особливо тяжкий злочин (ч.1 ст.115 КК України).

Крім того, судом взято до уваги тяжкість кримінальних правопорушень, у яких обвинувачується ОСОБА_7 , одне з яких відноситься до категорії тяжких та за яке передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк до семи років.

Врахував суд і окремі обставини вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, в яких він обвинувачується, а саме те, що два з них мають насильницький характер.

Взяв до уваги факт дії в Україні воєнного стану, пов`язаного з російською агресією, що значно обмежує виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

Таким чином, суд вважав доведеним наявність ризиків, передбачених п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КК України, які не зменшилися, а саме : можливість обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу у цьому ж кримінальному провадженні та продовжити кримінальне правопорушення.

Вищевказане у сукупності спростовує доводи сторони захисту про те, що суд при прийнятті оскаржуваного рішення не врахував дані про особу обвинуваченого та про недоведеність ризиків.

Крім цього, з урахуванням даних про тяжкість кримінальних правопорушень, в яких обвинувачується ОСОБА_7 , суд першої інстанції прийшов до обгрунтованих висновків про те, що з метою забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_7 обрання йому менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою є недоцільним.

Враховуючи наведене та окремі положення ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001, зі змісту яких вбачається, що суворість призначеного покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, апеляційний суд повністю погоджується з висновками суду першої інстанції про доведеність існування зазначених ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про неможливість застосування на даному етапі провадження, відносно обвинуваченого іншого, менш суворого виду запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Доводи захисника про те, що суд першої інстанції допустив численні суперечності щодо процесуального статусу її підзахисного, колегія суддів вважає такими, що не впливають на правильність висновків суду при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що кримінальне провадження тривалий час перебуває на розгляді в суді і обвинуваченому ОСОБА_7 автоматично продовжується строк тримання під вартою, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у відповідності до вимог ст.331 КПК України кожні два місяці суд переглядає питання доцільності тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 з урахуванням стадії судового розгляду та інших конкретних обставин даного кримінального провадження.

Інші доводи апеляційної скарги захисника також не спростовують висновків суду щодо доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

Будь-яких інших порушень, які б могли стати підставою для скасування оскаржуваного рішення суду апеляційний суд не вбачає.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обгрунтованою, а тому підстав для її скасування чи зміни не має.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05 липня 2022 року, якою ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 2-х місяців, з дня постановлення ухвали, без визначення розміру застави без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :