Справа № 215/3156/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2022 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря ОСОБА_2

прокурора Криворізької північної окружної прокуратури- ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою від 14.06.2022 р. Тернівського районного суду м. Кривого Рогу, ОСОБА_4 було продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою по 12.08.2022 р..
Прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в зв`язку з призначенням слідуючого судового засідання за межами його дії.

Обвинувачений проти клопотання прокурора заперечує, надав до суду через канцелярію суду текст клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, у якому зазначив, що він має 4-х річну дитину, хвору матір пенсіонерку, вищу освіту, постійно був працевлаштований, має двокімнатну квартиру. Також додав, що тривалий час тримається під вартою, в тому числі в зв`язку з воєнним станом, а бажає бути корисним. Документи на підтвердження викладеного в його клопотанні надавав раніше суду.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши попередню ухвалу від 14.06.2022 р., клопотання прокурора, обвинуваченого, вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, а в клопотанні обвинуваченого про зміну запобіжного заходу потрібно відмовити та продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, виходячи з наступного.

Дійсно, згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш мяких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього кодексу.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, забезпечує особам, яким обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які, з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення законності позбавлення свободи, що означає необхідність перевірки не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а також і мети, з якою застосовувалися затримання та подальше тримання під вартою. При цьому рішення суду про продовження строку тримання під вартою, не може базуватися на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Суд має з`ясувати можливість застосування до особи, яка тримається під вартою, будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується в тому числі тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутація, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Згідно з ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, повинно містити в тому числі виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Стороною обвинувачення доведено наявність обставин, передбачених п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК України.

Тобто, оскільки, обставини на які посилався суд при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовженні строку його дії, прокурор у своєму клопотанні не змінилися, крім зменьшення ризику переховування від суду, так як він тримається під вартою з 26.05.2020 р., тобто вже практично 1/3 частину від максимального розміру покарання, що може бути йому призначено за ст. 185 ч. 3 КК України, суд вважає, що інший запобіжний захід не може запобігти ризику, передбаченому ст. 177 КПК України, а саме ризику продовження своєї злочинної діяльності, так як він, обвинувачується у тому, що маючи не погашену судимість, вчинив нові тяжкі злочини в період іспитового строку, за які передбачено покарання до 6 років позбавлення волі, в провадженні Тернівського районного суду м. Кривого Рогу, перебувають ще два кримінальні провадження за ст. 185 ч. ч. 1, 2 КК України, 18.11.2020 р. був засуджений до позбавлення волі на строк 4 роки, неодружений, на момент взяття під варту не працював, тому може вчинити інше кримінальне правопорушення, чим перешкоджати кримінальному провадженню, яке є суспільним інтересом, що незважаючи на презумпцію невинуватості превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Крім цього, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Вказаний ризик, на який посилався слідчий суддя при обранні ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд при продовженні строку його дії, та посилається в клопотанні прокурор, продовжує існувати.

Розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тобто застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого на даний час неможливе, ризик, який виправдовує тримання особи під вартою, продовжує існувати та не зменшився, тому, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 ,слід продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Наявність малолітньої дитини, хворої матері пенсіонера, вищої освіти, житла, перебування під вартою понад 2 роки 2 місяці, самі по собі не є підставою для зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Крім цього, недотримання прокурором строку, визначеного ч. 1 ст. 199 КПК України, для подачі клопотання, теж саме по собі не є підставою для відмови прокурору в його задоволенні.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 197, 199, 315 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по 08.10.2022 р..

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим з дня вручення її копії.