Дата документу 30.05.2022 Справа № 331/549/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1011/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №331/549/19Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2022 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 12 травня 2022 року про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаною ухвалою районного суду продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 до 10.07.2022 року включно.

В апеляційній скарзі захисник просив ухвалу суду скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту, або інший запобіжний захід, не позбавлений з позбавленням волі. Свої вимоги мотивував тим, що в порушення вимог кримінального процесуального закону прокурор взагалі не надав клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, а звернувся до суду усно, чим було порушено право на захист обвинуваченого. При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою суд не врахував, що ОСОБА_7 раніше не судимий, має постійне місце проживання, має стійкі соціальні зв`язки, характеризується виключно позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має незадовільний стан здоров`я. Також суд не врахував, що потерпілий заперечував проти задоволення клопотання прокурора та просив змінити обвинуваченому запобіжний захід на домашній арешт. Жодний ризик, передбачений ст.177 КПК, не доведений. Відтак, оскільки не доведено обґрунтованість підозри та наявність існування ризиків, а також не доведено неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, є підстави для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; з`ясувавши позицію обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З представлених матеріалів провадження вбачається, що в провадженні Жовтневого районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні передбаченого ч.1 ст.115 КК кримінального правопорушення.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, виходив з того, що ризики, які стали підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на даний час не відпали і не зменшилися, а тому для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою. При цьому інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти даним ризикам.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності ризиків зазначених у ст.177 КПК, зобов`язаний оцінити та врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

При вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Перевіряючи наявність у даній справі ризиків, передбачених ст.177 КПК, суд першої інстанції правильно встановив, що ризики того, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду та незаконно впливати на свідків, об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого.

На користь існування вказаних ризиків свідчать ті обставини, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя особи, яке становить високий ступінь суспільної небезпеки. За вчинення даного злочину передбачено покарання лише у виді позбавлення волі.

Наведені обставини дають достатні підстави для висновку, що ОСОБА_7 , який не має сталих соціальних зв`язків, офіційно не працевлаштований, будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначене у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, потенційно може ухилитися від суду шляхом переховування з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміноване йому кримінальне правопорушення.

Відтак, зважаючи на обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, його характер та тяжкість, можливу міру покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винуватим, а також характеристики особи обвинуваченого, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст.177, 178, 183 КПК, оскільки, виходячи з вищевикладеного, є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжують існувати ризики, встановлені у даному провадженні.
Продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою та більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а тому продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Вимагаючи скасувати ухвалу суду, захисник виходив з того, що суд не мав підстав для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки прокурор не подав письмового клопотання у відповідності до вимог ст.184 КПК.

При вирішенні таких заперечень колегія суддів виходить з того, що ч.3 ст.331 КПК зобов`язує суд незалежно від наявності клопотань до спливу продовженого строку повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. А тому суд, продовжуючи строк тримання обвинуваченого під вартою, діяв у відповідності до вимог кримінального процесуального закону.

Наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, відсутність у нього судимостей, та інші обставини, на які посилався захисник в апеляційній скарзі, не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого. Ці обставини не здатні у повному обсязі мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Посилання захисника на заперечення з боку потерпілого проти задоволення клопотання прокурора є безпідставним, оскільки з журналу судового засідання вбачається, що потерпілий був відсутній в судовому засіданні, в якому вирішувалося питання про продовження строку тримання під вартою. Більш того, думка потерпілого з цього приводу не є вирішальною для суду.
До заперечень апеляційної скарги про необґрунтованість підозри колегія суддів ставиться критично. При цьому колегія суддів виходить з того, що питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою було вирішено на етапі підготовчого судового засідання, який унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні.
Відомості про стан здоров`я обвинуваченого були предметом перевірки суду першої інстанції, який, виходячи з наявних медичних довідок, дійшов висновку про відсутність даних, які би безумовно унеможливлювали подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою. Більш того, з матеріалів провадження вбачається, що на теперішній час стан здоров`я обвинуваченого стабільний, він перебуває в умовах Запорізької міської медичної частини під постійним наглядом медичних працівників.

У контексті наведених обставин не можна визнати переконливими, а отже й достатніми доводи апеляційної скарги захисника про скасування судового рішення на зазначених у ній підставах.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді також не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 12 травня 2022 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4