Справа № 761/6566/22
Провадження № 1-кс/761/3978/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2022 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в режимі відео конференції клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000744, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 квітня 2020 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 364 КК України,

в с т а н о в и в:

28 березня 2022 року прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000744, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 квітня 2020 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 364 КК України, а саме: - торговельно-офісного комплексу з об`єктами громадського призначення та паркінгом (літера «В»), загальною площею 151805,3 кв. м., у тому числі по частині літери "В", належного ТОВ «Три О» (), який розташований за адресою: м. Київ, площа Спортивна, будинок 1а: по підвалу V-го рівня частини літ. "В" - 1504,2 кв. м, по підвалу ІV-го рівня частини літ. "В" - 1479,1 кв. м, по підвалу ІІІ-го рівня частини літ. "В" - 1479,5 кв. м, по підвалу ІІ-го рівня частини літ. "В" - 1429,0 кв. м, по підвалу І-го рівня частини літ. "В" - 1432,0 кв. м, по цокольному поверху частини літ. "В" - 1367,7 кв. м, по першому поверху частини літ. "В" - 774,4 кв. м, по другому поверху частини літ. "В" - 1344,6 кв. м, по третьому поверху частини літ. "В" - 1654,0 кв. м,по четвертому поверху частини літ. "В" - 1654,0 кв. м, по п`ятому поверху частини літ. "В" - 1654,1 кв. м, по шостому поверху частини літ. "В" - 1651,4 кв. м, по сьомому поверху частини літ. "В" - 1664,5 кв. м, по восьмому поверху частини літ. "В" - 1653,9 кв. м, по дев`ятому поверху частини літ. "В" - 1651,5 кв. м, по десятому поверху частини літ. "В" - 1670,7 кв. м, по одинадцятому поверху частини літ. "В" - 1667,0 кв. м, по дванадцятому поверху частини літ. "В" - 1036,8 кв. м, по тринадцятому поверху частини літ. "В" - 1708,4 кв. м, по чотирнадцятому поверху частини літ. "В" - 1716,8 кв. м, по п`ятнадцятому поверху частини літ. "В" - 1711,7 кв. м, по шістнадцятому поверху частини літ. "В" - 1720,6 кв. м, по сімнадцятому поверху частини літ. "В" - 1718,9 кв. м, по вісімнадцятому поверху частини літ. "В" - 1718,8 кв. м, по дев`ятнадцятому поверху частини літ. "В" - 1721,3 кв. м, по двадцятому поверху частини літ. "В" - 1722,2 кв. м, по двадцять першому поверху частини літ. "В" - 1718,6 кв. м, по двадцять другому поверху частини літ. "В" - 1722,5 кв. м, по двадцять третьому поверху частини літ. "В" -1720,0 кв. м, по двадцять четвертому поверху частини літ. "В" - 1722,3 кв. м, по двадцять п`ятому поверху частини літ. "В" - 1718,2 кв. м, по двадцять шостому поверху частини літ. "В" - 1718,8 кв. м, по двадцять сьомому поверху частини літ. "В" - 1723,5 кв. м, по двадцять восьмому поверху частини літ. "В" - 1720,9 кв. м, по двадцять дев`ятому поверху частини літ. "В" - 1720,3 кв. м, по тридцятому поверху частини літ. "В" - 1720,8 кв. м, по тридцять першому поверху частини літ. "В" - 159,5 кв. м, по тридцять другому поверху частини літ. "В" - 159,9 кв. м, по тридцять третьому поверху частини літ. "В" - 359,8 кв. м, по тридцять четвертому поверху частини літ. "В" - 579,6 кв. м, по тридцять п`ятому поверху частини літ. "В" - 461,7 кв. м, а також по частині літери "В": по підвалу 5-го рівня частини літ. "В" - 6399,3 кв. м, по підвалу 4-го рівня частини літ. "В" - 6191,6 кв. м, по підвалу 3-го рівня частини літ. "В" - 6389,4 кв. м, по підвалу 2-го рівня частини літ. "В" - 6395,9 кв. м, по підвалу 1-го рівня частини літ. "В" - 3580,4 кв. м, по першому поверху частини літ. "В" - 6790,9 кв. м, по другому поверху частини літ. "В" - 7333,1 кв. м, по третьому поверху частини літ. "В" - 7360,4 кв. м, по четвертому поверху частини літ. "В" - 7362,1 кв. м, по п`ятому поверху частини літ. "В" - 5737,9 кв. м, по шостому поверху частини літ. "В" - 4864,3 кв. м, по сьомому поверху частини літ. "В" - 5438,1 кв. м, по восьмому поверху частини літ. "В" - 3337,4 кв. м, по дев`ятому поверху частини літ. "В" - 5086,0 кв. м, по десятому поверху частини літ. "В" - 3321,6 кв. м, по одинадцятому поверху частини літ. "В" - 2313,7 кв. м, по дванадцятому поверху частини літ. "В" - 1393,7 кв. м, по тринадцятому поверху частини літ. "В" - 1374,9 кв. м, по чотирнадцятому поверху частини літ. "В" - 1701,1 кв. м.

Своє клопотання прокурор обґрунтовує тим, що відділом детективів захисту фінансів у бюджетній сфері та міжнародної технічної допомоги Бюро економічної безпеки України здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000744, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 квітня 2020 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 364 КК України. Процесуальне керівництво у зазначеному кримінальному провадженні здійснюється прокурорами відділу Офісу Генерального прокурора.

Постановою старшого детектива другого відділу детективів БЕБ України ОСОБА_5 від 23 лютого 2022 року нерухоме майно ТОВ «Три О» (), яке розташоване за адресою: м. Київ, площа Спортивна, будинок 1а, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000744 від 09 квітня 2020 року.

За таких обставин, виникла необхідність у накладенні арешту на вищевказане майно, оскільки воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 , який входить до складу групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000744 від 09 квітня 2020 року, підтримав клопотання з підстав у ньому наведених.

Враховуючи те, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, не було тимчасово вилучено, а розгляд справи без повідомлення власника є необхідним з метою забезпечення арешту майна, слідчий суддя приходить до висновку про доцільність здійснення розгляду вищевказаного клопотання прокурора без повідомлення власника майна про час та місце судового засідання.

Заслухавши позицію прокурора, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого, прокурора та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а тому суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

За змістом ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

У свою чергу, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Разом із цим, у своєму клопотанні прокурор хоча й зазначає, що майно, на яке планується накласти арешт, відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, однак не конкретизує, яким саме критеріям, та не посилається на докази, здобуті під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000744 від 09 квітня 2020 року та долучені ним до матеріалів клопотання, якими це підтверджується.

Крім того, долучена до матеріалів клопотання прокурора про арешт майна постанова детектива про визнання речовим доказом у кримінальному провадженні нерухомого майна ТОВ «Три О» не містить і конкретних обґрунтувань, щодо відповідності його ознакам речових доказів, у зв`язку з чим слідчий суддя визнає її суто формальною.

Також, слідчий суддя звертає увагу на те, що клопотання прокурора про арешт майна не містить жодного посилання на докази, які свідчать про наявність ризиків, передбачених абзацом 2 частини 1 статті 170 КПК України, запобігання яких є завданням такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна. Не долучені такі докази і до матеріалів клопотання про арешт майна. У той же час, клопотання прокурора не містить і жодних доказів того, що такий обсяг втручання у господарську діяльність ТОВ «Три О» виправдовує завдання кримінального провадження.

Окрему увагу вбачається за необхідне звернути на те, що слідчий суддя критично оцінює висновок економічного дослідження від 22 квітня 2021 року № 22/04/2021-1, проведений фахівцем-бухгалтером ОСОБА_6 , оскільки він не містить відомостей про попередження зазначеного спеціаліста про відповідальність, передбачену законом. Крім того, з урахуванням того, що вищевказане дослідження було проведено ще у квітні 2021 року, тобто майже рік тому, слідчий суддя вважає, що в органу досудового розслідування було достатньо процесуального часу для призначення та проведення у кримінальному провадженні відповідної експертизи для підтвердження або спростування зазначених у висновку відомостей, а також встановлення розміру шкоди, яка на думку процесуального керівника, що ініціював вирішення питання про застосування такого обмежувального заходу як арешт майна, завдана державі.

З урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, слідчий суддя вважає, що досягнення мети досудового слідства в рамках даного кримінального провадження не може бути компенсоване таким підходом органу досудового розслідування щодо невмотивованого ініціювання питання про накладення арешту на майно.

Більш того, на переконання слідчого судді, ініціювання прокурором питання про накладення арешту на зазначене в клопотанні майно, не відповідає положенням Конституції України, вимогам кримінального процесуального закону України та практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд із національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 рік) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 рік), учасником яких є й Україна.

Статтею 1 Протоколу № 1 (1952 рік) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи постановлення судом незаконного рішення, тоді як ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що ст. 1 Протоколу № 1, яка спрямована на захист особи (фізичної та юридичної) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи для захисту права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22 червня 2004 року).

При цьому, у своїх висновках ЄСПЛ неодноразово наголошував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу № 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним.

У свою чергу, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Враховуючи викладене, з огляду на те, що прокурором ані у своєму клопотанні, ані в ході судового розгляду не було належним чином доведено необхідності застосування в рамках кримінального провадження № 0000744 від 09 квітня 2020 року такого обмежувального заходу як арешт вищевказаного майна, а також наявності ризиків, передбачених абзацом 2 частини 1 статті 170 КПК України, зокрема можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження зазначеного майна, слідчий суддя не знаходить достатніх підстав для задоволення клопотання прокурора.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 7, 9, 98, 131-132, 170-173, 309-310, 392-393, 395, 532 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000744, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 квітня 2020 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 364 КК України залишити без задоволення.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1