Дата документу 13.06.2022 Справа № 317/3988/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 317/3988/21 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/922/22 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянула 13 червня 2022 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за спільною апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 11 лютого 2022 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась в с. Нижня Хортиця Запорізького району Запорізької області, громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

29.11.2021 року приблизно о 14 год 00 хв., ОСОБА_7 , знаходячись в салоні маршрутного таксі, яке рухалося з м. Запоріжжя по автомобільній дорозі Т-0806 по маршруту, який пролягає через АДРЕСА_3 , та має кінцевий шлях с. Біленьке Запорізького району Запорізької області, під`їждаючи до с. Нижня Хортиця на ґрунті виниклого словесного конфлікту з потерпілою ОСОБА_9 , маючи умисел на спричинення легких тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, нанесла один удар кулаком правої руки в область правого ока потерпілої ОСОБА_9 , внаслідок чого спричинила останній тілесні ушкодження у вигляді синця з набряком м`яких тканей в ділянці спинки носу праворуч з розповсюдженням на підочноямкову ділянку праворуч, крововилив на білкові оболонці правого ока, які згідно висновку судово-медичного експерта № 2266п від 01.12.2021 року кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження.

Вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 11 лютого 2022 року:
ОСОБА_7 визнана винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, і їй призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили увалено не обирати.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 суму спричиненої моральної шкоди в сумі 5000 гривень. В іншій частині позову відмовлено.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги.

В спільній апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник адвокат ОСОБА_8 не погоджуються з оскаржуваним вироком в частині задоволення цивільного позову, оскільки вважають стягнуту суму надмірно завищеною та належним чином не обґрунтованою потерпілою. Просять частково скасувати вирок суду в частині задоволених позовних вимог цивільного позову про стягнення на користь потерпілої ОСОБА_9 5000 грн. суми спричиненої моральної шкоди та ухвалити в цій частині новий вирок, яким цивільний позов ОСОБА_9 задовольнити частково, стягнувши на користь потерпілої 500 грн. суми спричиненої моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог зазначають, що причиною конфлікту була протиправна поведінка потерпілої, яка протягом тривалого часу винна обвинуваченій грошові кошти, що підтверджується наявною борговою розпискою, та ухиляється від виконання своїх зобов`язань перед обвинуваченою, не відповідає на дзвінки, ігнорує вимоги сплати боргу, а, в подальшому, змінила місце проживання та уникає контакту. Тому, зустрівши ОСОБА_9 , обвинувачена в котрий раз спитала про борг, на що потерпіла зухвало та цинічно сказала, що нічого віддавати не буде, грошей вона не винна та взагалі її не знає. Така поведінка потерпілої дуже обурила обвинувачену та, перебуваючи у стані сильного емоційного потрясіння від такої поведінки ОСОБА_9 , вона не втримала себе та вдарила її.

Зазначають, що обвинувачена у скоєному щиро кається, є законослухняною громадянкою та, перебуваючи у досить зрілому віці, раніше не мала проблем із законом, проте при вирішенні позову ОСОБА_9 просять врахувати також і поведінку самої потерпілої під час конфлікту. Так, суд не оцінив належним чином, що відразу після інциденту ОСОБА_9 почала лаятися на обвинувачену та викрикувати образи, які ображали та принижували гідність обвинуваченої. Крім того, ОСОБА_9 погрожувала знищити її житло.

Стосовно наданих письмових доказів лікування ОСОБА_9 - карти № 147 хворого, який лікується у фізіотерапевтичному відділенні КНП «Міська лікарня № 3» від 15.12.2022 року звертають увагу, що конфлікт з ОСОБА_9 стався 29.11.2021 року. Згідно висновку судово-медичного експерта № 2266п від 01.12.2021 року внаслідок удару тупого предмету у ОСОБА_9 утворився синець з набряком м`яких тканей в ділянці спинки носу праворуч з розповсюдженням на підочинкову ділянку праворуч, крововилив в обліковий оболонці правового ока, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Враховуючи, що протягом двох з половиною тижнів з 29.11.2021 року по 15.12.2022 року ОСОБА_9 не звернулася за лікуванням до медичного закладу, є досить великі сумніви, що вказана у картці хворого «травма носа» якось пов`язана з завданими обвинуваченою тілесними ушкодженнями у області ока. Відповідний причинно-наслідковий зв`язок між цими травмами відсутній, належними та допустимими доказами потерпілою не доведений.

Окрім того, додатково звертають увагу на загальну недоведеність ОСОБА_9 суми нанесеної моральної шкоди. Посилаючись на проходження амбулаторного лікування, неприємне медикаментозне лікування, закладеність носу, гнусавість та необхідність здійснення оперативного втручання, ОСОБА_9 жодним чином не доведено, оскільки до позовної заяви не долучено відповідних висновків лікарів, їх призначень та анамнез хвороби, а дані симптоми можуть бути наслідками раніше перенесених хвороб та не бути у причинно-наслідковому зв`язку з подіями, які мали місце 29.11.2021 року.

Крім того, у позовній заяві ОСОБА_9 , як наслідки отримання легких тілесних ушкоджень, посилалась на порушення своїх планів на життя, оскільки вона, начебто не змогла працевлаштуватися, проте нею не надано ніяких доказів на підтвердження даних обставин та чим саме легкі тілесні ушкодження не дали їй змоги влаштуватися на роботу тоді чи зараз. Крім того, ОСОБА_9 не має ніякої фахової педагогічної освіти, щоб працювати вихователем чи вчителем.

Позиції учасників судового провадження

Обвинувачена ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу. Зазначила, що сама потерпіла поводилася незаконно. Вона не втрималася та вдарила потерпілу під око.
Прокурор у судовому засіданні висловив заперечення стосовно доводів та вимог апеляційної скарги через її необґрунтованість.
Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце апеляційного розгляду, в судове засідання апеляційної інстанції не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Враховуючи дані обставини, а також прохання обвинуваченої щодо розгляду провадження за відсутності її захисника, відповідно до положень ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний суд проводить апеляційний розгляд без участі захисника обвинуваченої.
У судове засідання апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_9 та її представник адвокат ОСОБА_10 , будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце апеляційного розгляду, не з`явились. Враховуючи дані обставини та відповідно до положень ч. 4 ст. 405 КПК України апеляційний суд проводить апеляційний розгляд без участі потерпілої сторони.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку за обставин, зазначених у вироку, правильність кваліфікації її дій за ч. 1 ст. 125 КК України, жодною стороною кримінального провадження не оспорюються, а тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, кваліфіковано правильно.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги сторони захисту в частині визначення розміру моральної шкоди, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у п. 9 роз`яснив, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вирішуючи питання цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 до обвинуваченої ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції врахував вищевказані вимоги закону та правильно, задовольнивши вимоги потерпілої частково, визнав його у розмірі 5000 грн.

Зокрема, суд першої інстанції правильно врахував те, що після отримання потерпілою ОСОБА_9 ушкоджень легкого ступеня тяжкості у вигляді синця з набряком м`яких тканей в ділянці спинки носу праворуч з розповсюдженням на підочноямкову ділянку праворуч, крововилив на білкові оболонці правого ока, останній була заподіяна моральна шкода, яка виразилась у фізичних стражданнях, необхідністю проходити лікування, відірваністю від соціального життя, емоційною напругою, почуттям приниження та образи та побоюванням за стан здоров`я.

Також суд першої інстанції вірно зважив і на те, що у потерпілої внаслідок заподіяння їй тілесних ушкоджень було порушено її звичний режим життя, оскільки внаслідок отриманих тілесних ушкоджень вона не могла виходити на вулицю, забирати свою дитину з дитячого садочка.

Враховуючи наслідки завданого удару в область обличчя у вигляді синця під оком, судова колегія не вбачає сумнівів у обґрунтованості наведених потерпілою доводів.

Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди у сумі 5000 грн. відповідає засадам розумності та виваженості, а отже є справедливою сатисфакцією для відновлення морального стану потерпілої.

Доводи ж сторони захисту про необхідність зменшення ОСОБА_7 розміру моральної шкоди до 500 грн., апеляційна інстанція вважає необґрунтованими, оскільки менший розмір відшкодування моральної шкоди буде несправедливим та не відповідатиме характеру та обставинам вчиненого кримінального правопорушення, ступеню страждань потерпілої, негативним наслідкам, які для неї настали та, хоча і тимчасових, але змін у житті потерпілої.

Посилання сторони захисту на поведінку потерпілої, яка заборгувала обвинуваченій грошові кошти, та відмовляється їх віддавати, не звільняє обвинувачену від обов`язку відшкодувати завдану потерпілій моральну шкоду за вчинене кримінальне правопорушення і саме у визначеному судом розмірі, який, з урахуванням наведених вище обставин, є справедливим, а питання боргових забов`язань не є предметом даного розгляду та можуть вирішуватися у порядку цивільного судочинства.

Твердження захисту про те, що потерпіла ОСОБА_9 з 29.11.2021 року по 15.12.2022 року не звернулася за лікуванням до медичного закладу та наведені апелянтами сумніви щодо зв`язку між травмою носа та тілесним ушкодженням у області ока, є неспроможними.

Так, згідно витягу з ЄРДР потерпіла ОСОБА_9 01.12.2021 року звернулася до відділу поліції з заявою про те, що 29.11.2021 року їй було спричинено тілесні ушкодження (а.п. 42). Згідно висновку експерта № 2266п в цей же день, тобто 01.12.2021 року, було проведено судово-медичну експертизу потерпілої ОСОБА_9 , якою встановлено наявність у потерпілої тілесних ушкоджень у вигляді синця з набряком м`яких тканин в ділянці спинки носу праворуч з розповсюдженням на підочноямкову ділянку праворуч, крововилив на білковій оболонці правого ока (а.п. 43).

Доводи апелянтів про недоведеність потерпілою суми нанесеної моральної шкоди, оскільки до позовної заяви не долучено відповідних висновків лікарів, їх призначень та анамнез хвороби, а дані симптоми можуть бути наслідками раніше перенесених хвороб та не бути у причинно-наслідковому зв`язку з подіями, які мали місце 29.11.2021 року, спростовуються висновком експерта № 2266п від 01.12.2021 року, згідно якого потерпілій спричинені тілесні ушкодження у вигляді синця з набряком м`яких тканин в ділянці спинки носу праворуч з розповсюдженням на підочноямкову ділянку праворуч, крововилив на білковій оболонці правого ока.

Крім того, в матеріалах провадження наявна довідка КНП «Міська лікарня № 3» ЗМР, за змістом якої ОСОБА_9 з 15.12.2021 року по 24.12.2021 року перебувала на амбулаторному лікуванні з приводу травми носа, отриманої 29.11.2021 року. При повторних оглядах 01.02.2022 року та 08.02.2022 року ОСОБА_9 продовжують турбувати носові кровотечі, біль у носових шляхах. Продовжує лікування амбулаторно. Також вказана довідка містить перелік отриманого потерпілою лікування (а.п. 63).

Одночасно, з приводу заявлених стороною захисту доводів щодо відсутності доказів отриманого лікування, апеляційна інстанція зауважує, що потерпілою було заявлено позовні вимоги лише про стягнення моральної шкоди, що отримало розв`язання в оскаржуваному вироку.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що потерпіла не надала доказів на підтвердження неможливості працевлаштуватися, а також про відсутність у неї фахової педагогічної освіти, щоб працювати вихователем чи вчителем, колегія суддів вважає безґрунтовними, з огляду на ту обставину, що потерпілою було заявлено цивільний позов на суму 30 000 грн., між тим, зваживши на всі обставини справи та недоведеність певних доводів, районний суд задовольнив його частково та визначив розмір моральної шкоди у сумі 5 000 грн.

Отже, на думку апеляційного суду, визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди, з урахуванням недоведеності обвинуваченою протилежного, не можна визнати вочевидь непомірним. Натомість стягнута сума моральної шкоди відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи вищевикладене, місцевий суд, обґрунтовано, з урахуванням вказаних норм чинного законодавства, стягнув з обвинуваченої ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 моральну шкоду у сумі 5 000 грн.

З огляду на вказане, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим, підстави для його скасування, відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

спільну апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 11 лютого 2022 року відносно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4