УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 липня 2022 року

м. Київ
справа № 308/8216/22
провадження № 51-2123ск22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу адвоката ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 , на ухвалу судді Закарпатського апеляційного суду від 15 липня 2022 року про відмову у відкритті апеляційного провадження.
Суть питання
Як убачається зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення, ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 липня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання сторони захисту про повернення застави заставодавцю у кримінальному провадженні № 0000114.
Не погоджуючись з указаним рішенням слідчого судді, сторона захисту оскаржила його до апеляційного суду.
Суддя Закарпатського апеляційного суду ухвалою від 15 липня 2022 року, відповідно до вимог ч. 4 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України), відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою сторони захисту на зазначену ухвалу слідчого судді з мотивів того, що відповідно до положень ст. 309 КПК України вказане судове рішення не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на допущені, на її думку, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати зазначену ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Обґрунтовуючи свої вимоги захисник вважає, що апеляційний суд безпідставно відмовив у відкритті апеляційного провадження за її апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді, яку вважає незаконною. При цьому зазначає, що відмова у відкритті апеляційного провадження на підставі ч. 4 ст. 399 КПК України суперечить загальним засадам кримінального провадження, закріплених у ст. 129 Конституції України та статтях 7 і 24 КПК України, зокрема, щодо забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, у даному випадку ухвали слідчого судді, яка не передбачена кримінальним процесуальним законом, посилаючись на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 23 травня 2018 року та є відмовою у доступі до правосуддя і порушенням права на справедливий суд.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Згідно з п. 8 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що вищезазначеною статтею Конституції України гарантується право на апеляційний перегляд справи, а не кожного окремого судового рішення в межах кримінального провадження, виходячи з чого КПК визначає, в яких випадках і які саме рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку (див., наприклад, постанову Верховного Суду від 04 квітня 2019 року у справі №494/6/18).
У постановах від 17 жовтня 2018 року (справа №646/5552/17) та від 28 лютого 2019 року (справа №161/4229/18), які стосуються права на апеляційне оскарження ухвал слідчих суддів, Верховний Суд підкреслив, що «норми Конституції України та кримінального процесуального закону беззастережно гарантують право на апеляційне оскарження лише судового рішення, постановленого за наслідком розгляду справи (кримінального провадження в суді першої інстанції) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження).
Відповідно до норм ч. 3 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.
Перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування в апеляційному порядку, викладено в частинах 1 та 2 ст. 309 КПК України.
Частиною 3 вказаної норми процесуального закону встановлено, що скарги на інші ухвали слідчого судді (які не визначені в частинах 1 та 2 ст. 309 КПК України) оскарженню не підлягають, і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Встановлення законодавцем такого обмеження права на апеляційне оскарження рішень слідчих суддів має на меті забезпечення належного здійснення правосуддя через розумне регулювання кількості справ, що надходять до судів апеляційної інстанції, та створення умов для ефективного використання обмежених ресурсів судової влади.
Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Як слідує з оскаржуваного судового рішення, захисник подала апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді, якою відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту про повернення застави заставодавцю, тобто на судове рішення слідчого судді, апеляційне оскарження якого не передбачено ст. 309 КПК України.
Тому суддя Закарпатського апеляційного суду, встановивши, що апеляційну скаргу було подано на судове рішення, яке відповідно до вимог КПК України не підлягає апеляційному оскарженню, згідно з положеннями ч. 4 ст. 399 цього Кодексу, правомірно відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою апелянта.
Верховний Суд вважає необґрунтованими посилання сторони захисту на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 23 травня 2018 року (провадження №13-19кс18), оскільки у цьому правовому висновку йдеться про те, що апеляційні суди зобов`язані відкривати апеляційне провадження за скаргами на ухвали слідчих суддів про надання дозволу на проведення позапланових перевірок. Право на апеляційне оскарження вказаного судового рішення підлягає забезпеченню на підставі п. 17 ч. 1 ст. 7 та ч. 1 ст. 24 КПК України, які його гарантують, з огляду на положення ч. 6 ст. 9 цього Кодексу, яка встановлює, що у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.
Отже, у вищезазначеному правовому висновку вирішувалось питання про постановлення слідчим суддею ухвал, не передбачених кримінальними процесуальними нормами, тоді як в даному випадку слідчий суддя розглянув скаргу і ухвалив рішення відповідно до положень ч. 11 ст. 182 КПК України.
До того ж, є безпідставними і посилання захисника в обґрунтування можливості апеляційного оскарження ухвали слідчого судді на постанови Верховного Суду від 18 грудня 2018 року (справа № 628/969/18) та від 23 грудня 2020 року (справа № 686/6896/19), оскільки особам у наведених провадженнях було застосовано інші запобіжні заходи. Тобто суди застосували інші запобіжні заходи, застосування яких в свою чергу може бути оскаржено в апеляційному порядку. Водночас, з копії оскаржуваної ухвали апеляційного суду вбачається, що слідчий суддя відмовив у задоволенні клопотання про повернення застави заставодавцю, а тому таке рішення не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Також посилання адвоката на те, що оскаржувана ухвала перешкоджає їй у доступі до правосуддя не можна вважати обґрунтованими. Оскільки Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях наголошував на тому, що держави-учасниці Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мають певну свободу у визначенні підстав та правил апеляційного і касаційного оскарження судових рішень.
З огляду на викладене Верховний Суд відзначає, що наявність визначених у законі обмежень щодо апеляційного оскарження окремих ухвал слідчого судді в межах кримінального провадження не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя в цілому.
Отже, Верховний Суд вважає, що відмова апеляційного суду у відкритті апеляційного провадження у зв`язку із оскарженням судового рішення слідчого судді, оскарження якого не передбачене процесуальним законом, не є свідченням обмеження доступу до правосуддя та не суперечить принципу верховенства права, як про це зазначає адвокат ОСОБА_4 у своїй касаційній скарзі.
З урахуванням наведеного Верховний Суд дійшов висновку, що ухвала судді апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження постановлена відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Також Верховний Суд зазначає, що касаційний суд не може перевірити посилання сторони захисту щодо незаконності ухвали слідчого судді, в якій, на її думку, слідчий суддя безпідставно відмовив у поверненні суми застави заставодавцю, оскільки рішення слідчого судді не є предметом касаційного оскарження.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Таким чином, оскільки із касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд вважає за необхідне відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України відмовити у відкритті касаційного провадження.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 , на ухвалу судді Закарпатського апеляційного суду від 15 липня 2022 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3