Справа №363/1236/21 Головуючий в суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/2504/2022 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_2
11 серпня 2022 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника- адвоката ОСОБА_8 на вирок Вишгородського районного суду Київської області від 26 квітня 2022 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Стаханів Луганської області, громадянина України, не одруженого, працюючого кухарем ФОП ОСОБА_9 , проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 406 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки.
Початок строку відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_7 .
Зараховано у строк покарання попереднє ув`язнення ОСОБА_7 з 05.10.2020 року по 31.03.2021 року
Вироком вирішено цивільний позов потерпілої, вирішено питання процесуальних витрат.
В С Т А Н О В И Л А:
Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 , будучи солдатом строкової служби на посаді старшого водія 2 відділення 2 взводу оперативного призначення роти оперативного призначення (на бронеавтомобілях) 1 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, 3 жовтня 2020 року, приблизно о 13-30 год. перебуваючи у спальному приміщенні 1 поверху казарми № НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , у порушення вимог ст.ст. 17, 28 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 14, 16, 127, 128 Статуту, ст.ст. 1-6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України реалізовуючи свій злочинний умисел, який виник після відмови потерпілого ОСОБА_10 надати сигарету, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, та бажаючи їх настання, маючи на меті продемонструвати свою перевагу над останнім, що полягало у більшому терміні проходження військової служби, порушив статутні правила взаємовідносин між військовослужбовцями, що виявилось у вчиненні іншого насильства, а саме у змушувані до віджимання від підлоги у кількості не менше двадцяти разів.
ОСОБА_7 , будучи невдоволеним відмовою солдата ОСОБА_10 продовжувати виконання віджимання від підлоги, продовжуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, діючи умисно, передбачаючи суспільно небезпечний характер своїх дій, маючи на меті підвищити власний авторитет у колективі та продемонструвати свою уявну перевагу над потерпілим, що полягала у більшому терміні проходження військової служби, наніс один удар кулаком правої руки в область грудної клітини ОСОБА_10 , внаслідок якого потерпілий отримав легкі тілесні ушкодження у вигляді садна в проекції середньої третини грудини.
Через декілька секунд після отриманого удару нанесеного солдат ОСОБА_10 впав на підлогу.
Надання першої медичної допомоги з метою відновлення ознак життя ОСОБА_10 результатів не дали та в подальшому о 15-05 год. 3 жовтня 2020 року бригадою екстреної медичної допомоги Вишгородської станції екстреної медичної допомоги комунального закладу Київської обласної ради Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф було констатовано біологічну смерть солдата ОСОБА_10 .
Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 031-32-2021 від 19.03.2021 Київського міського клінічного бюро судово-медичних експертиз сукупність виконання фізичних навантажень настання смерті ОСОБА_10 не перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку із виконанням ним фізичних навантажень як у сукупності так і з ударом нанесеним солдатом ОСОБА_7 в область грудної клітини в проекцію середньої третини грудини.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного йому покарання, а саме застосувати ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування призначеного покарання.
Зазначає, що при призначенні покарання суд першої інстанції формально послався на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 та обставини, що пом`якшують покарання, при цьому жодним чином не мотивував рішення щодо неможливості звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.
Вказує, що судом залишено поза увагою те, що після вчинення злочину ОСОБА_7 не притягувався до відповідальності, не ухилявся від слідства та суду, працевлаштований, є військовозобов`язаним та має намір вступити до Збройних сил України.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий, яким ОСОБА_7 виправдати за ч. 2 ст. 406 КК України.
Мотивуючи такі апеляційні вимоги, зазначає, що судом першої інстанції порушено повноту і всебічність судового розгляду, а висновки суду грунтуються на припущеннях.
Вказує, що висновки суду про те, що винуватість ОСОБА_7 підтверджується показами свідків та висновками судово-медичних експертиз, не відповідають дійсності, оскільки наведені у вироку висновки експертиз не доводять того, що тілесне ушкодження виявлене на трупі потерпілого отримано внаслідок удару обвинуваченого ОСОБА_7 , не встановлено наявності причинно-наслідкового зв`язку дій обвинуваченого ОСОБА_7 з отриманням потерпілим ОСОБА_10 легкого тілесного ушкодження, за наявності можливості його отримання при інших обставинах.
Таким чином, захисник стверджує, що в матеріалах кримінального провадження відсутні докази, які дають підстави для кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 406 КК України, а, оскільки обвинувачення за ч. 1 ст. 406 КК України не висувалось, останній підлягає виправданню за інкримінованим кримінальним правопорушенням.
Також, захисник вказує, що, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні докази, які б вказували, що смерть потерпілого ОСОБА_10 настала внаслідок дій обвинуваченого ОСОБА_7 , то безпідставним є і цивільний позов потерпілої.
Вислухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку вимог та доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що судовий розгляд проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, порушень вимог закону, які були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, колегією суддів не встановлено.
Доводи захисника ОСОБА_8 про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, не заслуговують на увагу, оскільки судом встановлено фактичні обставини кримінального провадження на підставі досліджених та належно оцінених доказів.
Відповідно до ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину при наведених у вироку обставинах, підтверджуються зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, з якою погоджується колегія суддів.
Покладені в основу вироку докази повністю викривають обвинуваченого ОСОБА_7 в порушенні статутних правил взаємовідносин між військовослужбовцями за відсутності між ними відносин підлеглості, що заподіяло легкі тілесні ушкодження, а твердження захисника про те, що висновки суду першої інстанції грунтуються на припущеннях, спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Суд навів належне мотивування своїх висновків щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні злочину, за який його засуджено, з яким погоджується колегія суддів.
Так, з показань обвинуваченого, які він надав в суді першої інстанції, слідує, що свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 406 КК України визнав повністю, не оспорюючи час, місце, спосіб, вид, мотив і мету, форму вини та повністю підтвердив обставини вчиненого ним кримінального правопорушення. Зокрема пояснив, що знаходився в казарменому приміщенні військової частини НОМЕР_1 , покликав ОСОБА_10 до себе та спитав чи немає у нього сигарет, на що останній відповів що немає, після чого ОСОБА_7 наказав потерпілому прийняти упор лежачи. ОСОБА_10 зробив біля 20 віджимань, після чого ОСОБА_7 наказав йому знайти сигарети, отримав відмову ОСОБА_7 наніс правою рукою незначний удар ОСОБА_10 в область грудної клітини, внаслідок ОСОБА_10 трохи нахилився в перед, а потім почав падати назад. Солдати, які знаходилися в цей час в казармі почали піднімати ОСОБА_10 і сажати на стілець, але потім поклали на підлогу. ОСОБА_10 робили непрямий масаж серця, через хвилин 20-30 приїхала швидка медична допомога. Не заперечував той факт, що ним щодо солдата ОСОБА_10 вчинено протиправні дії, а саме позастатутні правовідносини. Цивільний позов визнав частково, у розмірі 100 000грн. також зазначив, що на даний час перерахував потерпілій чотири тисячі гривень. Вказав, що розкаюється у вчиненому, просить вибачення.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що показання потерпілої ОСОБА_11 та свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , є логічними та послідивними, узгоджуються з показами обвинуваченого ОСОБА_7 , прямо та достовірно вказують на те, що останній порушив статутні правил взаємовідносин між військовослужбовцями за відсутності між ними відносин підлеглості, що заподіяло легкі тілесні ушкодження, саме у спосіб та за обставин, зазначених в обвинувальному акті.
Крім показів обвинуваченого, потерпілої та свідків, вина ОСОБА_7 також підтверджується наступними дослідженими судом доказами, зокрема:
- протоколом огляду місця події від 03.10.2020 року;
- лікарським свідоцтвом про смерть № 357, від 05.10.2020 року, відповідно до якого, ОСОБА_10 причина смерті гостра ішемічна хвороба серця, дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25.06.2020 року № 123;
- наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 10.08.2020 року № 154;
- наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24.04.2019 року № 87;
- наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15.01.2020 року № 10;
- довідкою т.в.о. начальника відділення кадрів військової частини НОМЕР_1 від 07.10.2020 року № 1791;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 05.10.2020 року та флеш носієм відеозаписом відтворення;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 05.10.2020 року та флеш носієм з відеозаписом відтворення;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 05.10.2020 року та флеш носієм з відеозаписом відтворення;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 05.10.2020 року та флеш носієм з відеозаписом відтворення;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 06.10.2020 року та флеш носієм з відеозаписом відтворення;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 06.10.2020 року та флеш носієм з відеозаписом відтворення;
- протоколами проведення слідчого експерименту від 10.11.2020 року та флеш носієм з відеозаписом відтворення;
- висновком експерта № 158К від 17.02.2021року, наданого за постановою прокурора військової прокуратури Дарницького гарнізону від 29.12.2020 року, встановлено, що враховуючи наявність хронічних захворювань ОСОБА_10 у вигляді енцефалопатії, феохромацитоми наднирника, ряду патологічних змін серця, а також відсутності ознак впливу зовні (гематом, забоїв, розривів органів) експерти дійшли висновку, що смерть ОСОБА_10 настала від захворювань серця - дилятаційної (застійної) кардіоміопатії з розвитком гострої серцевої недостатності на фоні феохромацитоми наднирника;
- висновком експерта № 031-32-2021 від 19.03.2021 року, встановлено, що настання смерті ОСОБА_10 не перебуває в прямому причинно-наслідковому зв`язку із виконанням ним фізичних навантажень, з отриманням тілесних ушкоджень/їх спричиненням тощо, як було зазначено вище з кожним окремо, так і з їх сукупністю.
Суд першої інстанції дослідиввищевказані письмові та інші докази, ретельно їх перевірив, детально виклав зміст та результати їх аналізу у вироку і дав їм належну оцінку. Зазначені докази узгоджуються між собою, не містять суперечностей, сумнівів щодо їх достовірності не викликають, а тому їх обгрунтовано покладено в основу вироку.
Всупереч доводам захисника, сукупність вищезазначених доказів, вказує на те, що тілесне ушкодження виявлене на трупі ОСОБА_10 отримано внаслідок удару ОСОБА_7 , які спричинили легке тілесне ушкодження.
При цьому, посилання захисника про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_7 з отриманням потерпілим ОСОБА_10 легкого тілесного ушкодження, за наявності можливості його отримання при інших обставин, колегія суддів вважає неспроможними.
Колегія суддів вважає, що місцевим судом взято до уваги та надано належну оцінку всім доказам, які містяться в матеріалах кримінального провадження, здобутим у відповідності до вимог кримінального процесуального закону та які у своїй сукупності є достатніми для висновку про доведеність обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 406 КК України поза розумним сумнівом, а тому посилання апеляційної скарги захисника на неповноту та однобічність судового розгляду є безпідставними.
Доводи захисника ОСОБА_8 про те, що дії ОСОБА_7 підлягали кваліфікації за ч. 1 ст. 406 КК України, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду матеріалів кримінального провадження.
Колегія суддів вважає непереконливими доводи апеляційної скарги обвинуваченого про призначення йому покарання за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, явно несправедливим через суворість, з огляду на наступне.
Згідно з положеннями ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував характер та ступінь вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, характеризується по місцю роботи позитивно, посередньо характеризується за місцем проходження військової служби, а також позицію потерпілої, яка просила призначити покарання обвинуваченому пов`язаного з позбавленням волі, враховуючи також позицію сторони обвинувачення щодо призначення покарання у виді позбавлення волі.
Щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину визнано місцевим судом як обставину, яка згідно з ст.66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_7 .
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.
Із огляду на зазначене, місцевий суд обґрунтовано дійшов до висновку, про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 406 КК України у виді 2 років позбавлення волі, з чим погоджується колегії суддів.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про часткове відшкодування завданої потерпілій шкоди, колегія суддів вважає такими, що не можуть слугувати підставою для застосування щодо нього ст. 75 КК України.
На думку колегії суддів, застосування у даному випадку інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням не відповідатиме принципам законності та справедливості покарання, а тому звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України із встановленням іспитового строку не буде достатнім і необхідним для виправлення останнього.
На переконання колегії суддів, призначене судом покарання обвинуваченому ОСОБА_7 з огляду на вимоги статей 50, 65 КК України узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність та відповідає основній його меті як заходу примусу.
Обставини, на які вказує в поданій апеляційній скарзі обвинувачений, були належним чином враховані та оцінені судом першої інстанції, відтак колегія суддів вважає їх непереконливими.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів і вимог поданих апеляційних скарг і не знаходить підстав для скасування чи зміни вироку, а тому апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника залишає без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Вишгородського районного суду Київської області від 26 квітня 2022 року щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 406 КК України - без змін.
Ухвала суду може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: