Справа № 296/2995/22
УХВАЛА
Іменем України

08 червня 2022 року м.Житомир

Слідчий суддя Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 , розглянувши клопотання прокурора відділу Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_2 про накладення арешту на майно, поданого в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000218 від 02.06.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.152 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернулася до слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира із клопотанням про накладення арешту, у виді заборони права на відчуження, розпорядження та/або користування вилученим майном під час огляду місця події проведеного 02.06.2022 слідчим СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 , проведено огляд місця події в приміщенні кухні буд. АДРЕСА_1 за участю громадянина ОСОБА_4 , яке має значення речового доказу у даному кримінальному провадженні, а саме на плед.

Обґрунтовуючи клопотання прокурор вказала, що вилучені речі є речовими доказами, містять на собі сліди вчинення злочину та у випадку не накладення на них арешту можуть бути знищені.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання дійшов висновку про необхідність повернення клопотання для усунення недоліків з наступних підстав.

Згідно з ст.ст.131, 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно з ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч. 2 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч.2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мета відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Однак, всупереч вимог ст.171 КПК України клопотання не містить переліку документів, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, та/або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Слід зазначити, що приєднання до клопотання копій документів, без посилання на них в мотивувальній частині клопотання із чітким зазначенням виду майна, власника (володільця) та документа, який підтверджує вказанні обставини не є виконанням вимог ч.2 ст. 171 КПК України. Додавання таких документів до клопотання є виконанням вимог абзацу другого ч.2 ст. 171 КПК України, а не вимог пунктів 2 та 3 ч.2 ст. 171 КПК України.

Крім того, частиною 1 статті 172 КПК України визначено, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Частинами 5, 7 статті 173 встановлені вимоги до ухвали слідчого судді про арешт майна та порядок її вручення, зокрема така ухвала вручається (надсилається) фізичній або юридичній особі, щодо майна якої вирішувалося питання про арешт, підозрюваному, обвинуваченому, засудженому, третій особі.

Таким чином, виконання вимог ст. 172 та ст. 173 КПК України ставиться в залежність від повноти клопотання слідчого (прокурора) про арешт майна та виходячи з системного зв`язку зі статтею 171 КПК України покладає на сторону обвинувачення обов`язок зазначити усю необхідну інформацію для забезпечення розгляду клопотання слідчим суддею.

Однак, всупереч вимог ст.171 КПК України клопотання не містить відомостей щодо володільця (власника) конкретного майна (виду майна) та контактні дані володільця (власника) майна, що унеможливлює розгляд справи у строки визначені КПК України.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати наслідки арешту майна для інших осіб.

Отже, відсутність в клопотанні посилання на перелік документів, які підтверджують право власності на конкретне майно, що належить арештувати, та/або факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном, відомостей щодо володільця (власника) майна (по кожній речі, виду майна окремо), не дозволяє перевірити слідчому судді фактичні обставини справи, а також унеможливлює виконання вимог процесуального законодавства щодо повідомлення власника (володільця) про розгляд поданого клопотання та наведенню ним своєї позиції, і становить перешкоду для реалізації права на доступ до правосуддя (ст. 6 Конвенції). Крім того, не розкрито значення вилученого майна саме як речових доказів, а наведено лише зміст статей КПК.

Згідно ч. 3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Зважаючи на викладене, слідчий суддя вважає за необхідне повернути клопотання про арешт майна прокурору для усунення недоліків.

Керуючись ст. ст. 98,99,132,171-173КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора відділу Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_2 про накладення арешту на майно - повернути для усунення недоліків.

Встановити строк для усунення зазначених недоліків 72 години з моменту отримання копії ухвали.

Після усунення недоліків сторона кримінального провадження не позбавлена права повторно звернутися із даним клопотанням до суду в загальному порядку.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження у суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1