Справа № 298/320/22
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.07.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді судове провадження 11-сс/4806/310/22, за апеляційною скаргою прокурора Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 08.06.2022.

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ ВП №2 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши залишати місце постійного проживання за адресоюАДРЕСА_1 , в певний період доби, а саме з 22 по 06 год. ранку наступної доби, на строк до 06.08.2022, щодо:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Зарічево Перечинського району Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, тимчасово непрацюючого, одруженого, що має на утриманні неповнолітню дитину, не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.332 КК України, відомості про яке 18.03.2022 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000032.
Цією ж ухвалою на підозрюваного ОСОБА_6 відповідно до ч.5 ст.194 КПК України покладено обов`язки:прибувати до посадових осіб органів досудового розслідування, прокуратури та суду на їх виклики; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та або місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , за попередньою змовою групою осіб, спільно з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , а також іншими на даний час не встановленими досудовим розслідуванням особами, з метою отримання незаконних прибутків, шляхом забезпечення протягом тривалого часу стабільного складу групи, яке супроводжувалось особистими зустрічами та телефонними зв`язками, вчинили умисний тяжкий злочин у сфері недоторканості державного кордону України, пов`язаного з незаконним переправленням осіб через державний кордон України, за наведених нижче обставин.

-2-

Так, у невстановлений досудовим розслідуванням час ОСОБА_6 , через невстановлену на даний час досудовим розслідуванням особу, дізнався, що громадянину України, необхідно перетнути державний кордон України поза межами пункту пропуску до однієї з країн Європейського Союзу, а саме Словацьку Республіку. На підставі отриманої інформації, у ОСОБА_6 виник злочинний умисел спрямований на організацію незаконного переправлення ОСОБА_11 через державний кордон України поза межами пункту пропуску громадян через державний кордон України до однієї з країн Європейського Союзу, а саме Словацької Республіки. В подальшому, ОСОБА_6 надав інформацію ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про те, що ним підібрано особу, яку необхідно переправити через державний кордон України, та доручив учасникам злочинного угрупування організувати таке переправлення, шляхом надання засобів для перетину через державний кордон України поза межами пункту пропуску громадян через державний кордон України, а також підшукування місця та напрямку для перетину державного кордону України поза межами пунктів пропуску через державний кордон України. Продовжуючи свій злочинний умисел ОСОБА_9 , з метою підготовки засобів для перетину державного кордону України, разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_10 визначили план та порядок перетину державного кордону України, поза межами пунктів пропуску через державний кордон України ОСОБА_11 , а також порядок оплати, що полягало у наступному: спочатку громадяни України ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , за попередньою домовленістю мають зустрітися з ОСОБА_6 та ОСОБА_9 на автозаправній станції «ОККО», яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 та після домовленості, мають їх супроводити до с.Зарічево Ужгородського району Закарпатської області, де ОСОБА_11 залишиться у будинку батьків ОСОБА_6 певний час, а ОСОБА_12 супроводити до пункту пропуску «Малий Березний Убля» для її офіційного перетину через державний кордон України, яка спочатку мала вивезти свій автомобіль марки «Фольсваген», а потім повернутись на територію України для сплати коштів в сумі 5000 доларів за незаконний перетин її чоловіка ОСОБА_11 . Узгодивши між усіма учасниками групи план переправлення ОСОБА_11 через державний кордон України, ОСОБА_9 , діючи з відома ОСОБА_6 та ОСОБА_10 повідомив ОСОБА_11 , що може організувати його незаконне переправлення через державний кордон України, шляхом його доставки до прикордонної зони, вказання вірного напрямку в сторону державного кордону України зі Словацькою Республікою та гарантії безпечного та конспіративного перетину державного кордону, за рахунок ретельної підготовки та вивчення патрулів прикордонної служби, за що ОСОБА_11 змушений передати через свою дружину ОСОБА_12 , котра у даному випадку, після повернення в Україну має передати грошові кошти в сумі 5000 доларів за незаконний перетин свого чоловіка ОСОБА_11 поза офіційним пунктом пропуску. Надалі, 15.03.2022 о 13 год. 20 хв., ОСОБА_6 та ОСОБА_9 відповідно до обумовленого раніше плану, з корисливого мотиву, діючи з відома ОСОБА_10 , перебуваючи на території автозаправної станції «ОККО» в м.Уждгороді вул.Гагаріна,101, на автомобілі марки «Skoda Octavia» сірого кольору, універсал, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зустрілись із ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , де обговоривши подальші свої дії, ОСОБА_12 та ОСОБА_11 сіли у свій автомобіль марки «Фольсваген» та прослідували за автомобілем марки «Skoda Octavia» сірого кольору, універсал, реєстраційний номер НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_6 , та в якості пасажира ОСОБА_9 , до будинку батьків ОСОБА_6 , за адресою АДРЕСА_3 . На наступний день, а саме 16.03.2022 о 09 год., за вказівками ОСОБА_6 , ОСОБА_12 на своєму автомобілі марки «Фольсваген», вирушила в напрямку пункту пропуску «Малий Березний Убля», де виїхала у Словацьку Республіку. Того ж дня, близько 16 год. ОСОБА_12 повернулась на

-3-

територію України в пішому порядку, де на неї, в сервісному центрі пункту пропуску очікував ОСОБА_9 на автомобілі марки «Форд Фієста» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який відвіз останню до будинку батьків ОСОБА_6 в АДРЕСА_3 . Окрім того, 16.03.2022 близько 14 год., ОСОБА_6 зателефонував ОСОБА_11 , який на той час перебував у будинку батьків ОСОБА_6 , щоб ОСОБА_11 збирав свої особисті речі. Після чого, за отриманими вказівками від ОСОБА_6 , ОСОБА_11 сів в автомобіль марки «Форд Фієста» реєстраційний номер НОМЕР_2 , за кермом якого перебував ОСОБА_9 , який у свою чергу довіз ОСОБА_11 до околиці м.Перечина з метою проведення конспіративних заходів, пов`язаних зі зменшенням транспортних засобів, залучених до вчинення даного протиправного діяння, де ОСОБА_11 пересів до транспортного засобу «Фольсваген Гольф», за кермом якого перебував ОСОБА_10 та ще дві невідомі особи.

Після чого, перебуваючи в транспортному засобі «Фольсваген Гольф», за кермом якого знаходився ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ще дві невідомі особи, попрямували в сторону населеного пункту Дубриничі Ужгородського району Закарпатської області, де зайшли в кафе «Любош» для отримання подальших вказівок від ОСОБА_6 . О 18 год. 40 хв., після отримання вказівок від ОСОБА_6 , ОСОБА_10 наказав сісти в автомобіль і вони разом поїхали до населеного пункту Мирча Ужгородського району Закарпатської області, де за попередньою домовленістю, ОСОБА_11 та ще дві невідомі особи пересіли у невстановлений досудовим розслідуванням автомобіль марки В АЗ 2105, темно-червоного кольору, який довіз їх до населеного пункту Завосино Ужгородського району Закарпатської області. Перебуваючи на околиці населеного пункту Завосино, ОСОБА_11 та ще двох невідомих осіб зустріла невстановлена на даний час досудовим розслідуванням особа в балаклаві, яка наказала ОСОБА_11 та ще двом особам слідувати за ним до лісу.

Після півторагодинної ходьби лісом, невстановлена на даний час особа провідник, довів ОСОБА_11 та ще двох осіб до загороджувального паркану. Однак потрапити до Словацької Республіки ОСОБА_11 не вдалось, оскільки його було затримано прикордонним нарядом відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 », а двом іншим невстановленим особам та невстановлені особі-провідника вдалось втекти.

03.06.2022 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.332 КК України

Необхідність застування ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий мотивував наявність обґрунтованої підозри та ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на інших підозрюваних, свідків у даному кримінальному провадженні, може знищити, сховати документи, речі які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема, шляхом погодження показань з особами причетними до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вказав на те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.332 КК України. Обґрунтованість підозри стверджується долученими до клопотання доказами, які на даній стадії процесу є достатніми для висновку про обґрунтованість підозри, однак, на думку слідчого судді, слідчим не доведено, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду та незаконно впливати на учасників кримінального провадження. Клопотання про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під

-4-

вартою належним чином не мотивоване, а доводи, викладені у ньому, з достатністю не вказують на наявність обставин та ризиків, підтверджених фактичними даними, які би давали підстави вважати, що застосування щодо підозрюваного найсуворішого виду запобіжного заходу буде виправданим. А також не наведено доводів про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.А тому, слідчий суддя дійшов висновку про можливість застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час доби без застосування електронних засобів контролю, який зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді від 08.06.2022 та постановити нову ухвалу про обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб. Вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою, а висновки викладені в ухвалі такими, що не відповідають фактичним обставинам провадження. На його думку, слідчий суддя не врахував достатньою мірою тяжкість кримінального правопорушення у якому обґрунтовано підозрюється ОСОБА_6 , а також наявність ризиків, передбачених п.п.1,2 3,5 ч.1 ст.177 КПК України, яким можливо запобігти лише шляхом застування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Існування заявлених органом досудового розслідування ризиків підтверджується тяжкістю злочину у якому підозрюється ОСОБА_6 . Окрім того, наразі проводяться слідчі дії щодо встановлення співучасників злочину та відшукування речових доказі, а отже перебування ОСОБА_6 на волі може негативно вплинути на хід досудового розслідування, оскільки він може вдатися до приховування речових доказів та впливати на свідків чи ймовірних співучасників. Також, підозрюваний має злочинні зв`язки та досвід незаконного перетину державного кордону, а тому є ризик, що він зможе покинути територію України та переховуватись від органу досудового розслідування за кордоном. З урахування наведених обставин, просить застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою .

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які заперечили проти апеляційної скарги прокурора, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) констатував, що Конвенція, по суті, відсилає до національного законодавства і встановлює обов`язок забезпечувати дотримання матеріально-правових та процесуальних норм такого законодавства, водночас вимагаючи також, щоб будь-яке позбавлення свободи відповідало меті статті 5 Конвенції, яка полягає в захисті людини від свавілля.

Таким чином, підставами для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення; наявність конкретних фактичних та правових підстав.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному

-5-

провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків зазначених у ст.177 цього Кодексу, враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слідчий суддя, вирішуючи питання про взяття під варту, перш за все має вирішити питання, чи існують підстави для «розумної підозри» щодо причетності підозрюваного до злочину.

Розумність підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту й затримання, закріпленої в статті 5 Конвенції.

Відповідно практики Європейського суду з прав людини «розумна підозра у вчиненні кримінального правопорушення, про яку йдеться в статті 5 пар.1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин».

Вимога розумної підозри містить у собі два питання: перше з них становить питання права: розумна підозра має стосуватися правопорушення, передбаченого законом; друге питання факту: мають бути доведені обставини, які за розумного та неупередженого тлумачення викликають підозру щодо причетності певної особи до певного злочину.

Колегія суддів враховує, що стандарт переконання «розумна підозра» достатньо вимогливий, хоча значно слабкіший за стандарт «поза розумним сумнівом», який вимагається для кримінального засудження.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ця вимога не означає, що сторона обвинувачення навіть на ранніх стадіях розслідування, зобов`язана довести всі елементи правопорушення, оскільки цей стандарт не вимагає, щоб сторона обвинувачення мала докази, достатні для остаточного вирішення питання про винуватість.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, СВ ВП №2 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.332 КК України, відомості про яке 18.03.2022 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000032.

03.06.2022 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.332 КК України.

Наявні докази, які містяться в матеріалах судового провадження дають підстави вважати, що підозра у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.332 КК України, на цій стадії досудового розслідування, є підтвердженою.

-6-

Вагомість наявних доказів на підтвердження обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч.2 ст.332 КК України, доведена органами досудового розслідування та сумнівів у колегії суддів щодо їх повноти та достатності не викликає. Зокрема, обґрунтованість підозри підтверджується доказами, а саме: повідомленням про виявлення кримінального правопорушення; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 18.03.2022; протоколом пред`явлення особи для впізнання від 18.03.2022; проколом пред`явлення для впізнання за фотознімками від 18.03.2022 та іншими матеріалами провадження.

Згідно ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вказаних вимог законодавства не дотримався в повному обсязі, а тому апеляційний суд вважає апеляційну скаргу прокурора в частині, що стосується необґрунтованості висновку слідчого судді щодо недоведеності прокурором та слідчим обставин, передбачених п.3 ч.1 ст.194 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу підозрюваному, не ґрунтується на встановлених фактичних обставинах.

В силу ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.

Судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно відповідати вимогам ст.370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим та містити, як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи винного та інших обставин, в тому числі ризиків, наведених у ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Апеляційний суд вважає, що при обранні запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 ці вимоги закону були дотримані не в повному обсязі, внаслідок чого слідчий суддя прийшла до помилкового висновку про відмову в задоволенні клопотання слідчого про

-7-

застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, яке підлягає скасуванню з постановленням судом апеляційної інстанції нового рішення та часткового задоволення клопотання слідчого.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, дослідивши клопотання слідчого та додані до нього матеріали, вислухавши доводи учасників судового провадження, слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість даного клопотання, прийшла до помилкового висновку про необхідність відмови у його задоволенні через те, що слідчим не доведено наявність існування заявлених слідчим ризиків, а також недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів щодо ОСОБА_6 .

Колегія суддів приходить до висновку про необхідність в даному випадку обрання щодо підозрюваного ОСОБА_6 виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки під час апеляційного розгляду встановлено, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.332 КК України та обґрунтованість цієї підозри підтверджується вагомими наявними доказами, які додані до клопотання слідчого та встановлена наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Зокрема, перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, апеляційний суд вважає, що в супереч доводам слідчого судді, з огляду на характер та конкретні обставини кримінального провадження, такі існують та доводяться відповідними доказами.

Колегія суддів погоджується з доводами слідчого та прокурора про існування ризику переховування ОСОБА_6 від органів досудового розслідування та/або суду.

Ризик переховування від правосуддя апеляційний суд оцінює в світлі обставин цього кримінального провадження та даних про особу підозрюваного. В той же час, ризик переховування обумовлюється серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не може сама по собі служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення особи (рішення у справах «Ідалов проти Росії»; «Гарицький проти Польщі»; «Храїді проти Німеччини»). В той же час сама вірогідність бути засудженим у майбутньому може бути тим фактором, який спонукатиме підозрюваного до втечі з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Таким чином, тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку значно підвищують ймовірність ризику переховування ОСОБА_6 від органів досудового розслідування та/або суду.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

-8-

За таких обставин ризик впливу на свідків існує до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Разом з тим, кримінальне правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_6 , за версією слідства, здійснювалось з невстановленим на даний час колом осіб, яким ОСОБА_6 може повідомити інформацію, що стала йому відома у зв`язку з набуттям статусу підозрюваного у кримінальному провадженні.

Обґрунтованим, на думку апеляційного суду є і ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що ризик не є визначеною подією, а по суті представляє ймовірність отримання несприятливих для досудового розслідування подій, визначених у ч.1 ст.177 КПК України.

При цьому, на думку колегії суддів стороною обвинувачення не доведено існування ризиків передбачених п.п.2,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки слідчим прокурором не зазначено та не надано доказів яким саме чином ОСОБА_6 може вчиняти ці дії.

У справі «Смірнови проти Росії» (п.59) ЄСПЛ зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10.11.1969 у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27.06.1968 у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10.11.1969 у справі «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26.06.1991 у справі «Летельє проти Франції»).

ЄСПЛ визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність з боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.

Також колегія суддів враховує дані, що характеризують особу підозрюваного ОСОБА_6 , ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його суспільну небезпечність, а також те, що кримінальне правопорушення вчинено в умовах воєнного стану.

З огляду на викладене, саме вказані фактичні обставини кримінального провадження, та тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_6 вказують на те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, а також запобігти встановленим ризикам.

При цьому, апеляційний суд враховує і те, що зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним у п.35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає виправданим тримання підозрюваного під вартою.

Аналізуючи вищенаведені обставини у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про те, що вони свідчать про неможливість усунення ризиків з числа передбачених ч.1 ст.177 КПК України, встановлених щодо ОСОБА_6 у менш обтяжливий спосіб, та вважає за необхідне з цих підстав апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

-9-

Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до вимог ч.5 ст.182 КПК України розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи вказані вимоги кримінального процесуального закону, апеляційний суд вважає за необхідне для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_6 обов`язків, передбачених цим Кодексом, визначити останньому заставу в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 198480 грн.

Приймаючи до уваги характер і обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , враховуючи особу підозрюваного, його майновий стан, інші дані про його особу та наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, колегія суддів вважає, що застава в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_13 , що буде достатнім стримуючим фактором, який зможе запобігти таким ризикам та не є завідомо непомірною для підозрюваного з урахуванням викладеного вище.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів сприяла учасникам судового провадження у можливостях надання ними доказів, доведення їх переконливості.

Відповідно до ч.3 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

При таких обставинах, виходячи з вимог п.2 ч.3 ст.407 КПК України колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, а ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням апеляційним судом нової.

При прийнятті рішення колегія суддів також, враховує вимоги ст.26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час апеляційного розгляду стороною захисту не заявлялось клопотань щодо приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б могли вплинути на висновки суду; а також положення ст.404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.177,183,196,197,404,405,407,422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційнускаргу прокурора Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 08.06.2022 скасувати.
Клопотання слідчого СВ ВП №2 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити частково.
Обрати відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Строк тримання ОСОБА_6 під вартою встановити до 03.08.2022 включно.

-10-

Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_6 обов`язків, передбачених КПК України в розмірі 80 (вісімдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 198480 (сто дев`яносто вісім тисяч чотириста вісімдесят) грн.
Роз`яснити, що підозрюваний ОСОБА_6 або заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу в розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
У разі внесення застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме: прибувати до посадових осіб органів досудового розслідування, прокуратури та суду на їх виклики; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та або місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в України
Організацію виконання ухвали доручити прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 .
Ухвала набирає законної сили після її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: