Справа № 276/1481/21
Провадження по справі№ 1-кп/276/54/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2022 року смт. Хорошів

Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі:
прокуророрів ОСОБА_4 , ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області кримінальне провадження №0000075 по обвинуваченню
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. ВолодарськВолинський Житомирської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, одруженого, має на утриманні 2 неповнолітніх дітей, працюючого в ТОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЖУ» на посаді комплектувальника, має інвалідність 3 групи, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.1 ст.135, ч.2 ст.286-1 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ :
ОСОБА_6 26 травня 2021 року близько 18 год. 20 хв., в порушення вимог пунктів 2.1 «а» та 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі Правила дорожнього руху України), не маючи при собі посвідчення на право керування транспортним засобом, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував технічно справним автомобілем «PEUGEOT- 207» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_10 , та рухався ним по вул. Самоцвітній в напрямку вул. Шкільної, що в смт. Хорошів Житомирської області.

В цей день та час, поблизу будинку № 13 вул. Самоцвітної смт. Хорошів Житомирської області, водій ОСОБА_6 , в порушення вимогам пунктів 2.3 «б», 2.9 «а», 10.1 та 11.3 Правил дорожнього руху України, в силу свого алкогольного сп`яніння, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, відволікся від керування автомобілем «PEUGEOT- 207» реєстраційний номер НОМЕР_1 повернувшись обличчям до заднього ряду сидінь автомобіля, не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкоди або небезпеку іншим учасникам, змінив напрямок руху, виїхав на смугу зустрічного руху та рухаючись вулицею Самоцвітна в смт. Хорошів передньою лівою частиною керованого ним транспортного засобу здійснив наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_11 , який перебував на краю зустрічної смуги руху проїзної частини дороги вулиці Самоцвітної в смт. Хорошів Житомирської області.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди малолітній пішохід ОСОБА_11 отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми та був доставлений до реанімаційного відділення КНП «Хорошівська ЦРЛ».

Порушення водієм ОСОБА_6 вимогам пунктів 2.3 «б», 10.1 та 11.3 Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в інкримінованих йому злочинах визнав частково та пояснив, що 26 травня 2021 року після роботи близько 18 години зі своїм товаришем вжив близько 150 грам коньяку та поїхав забирати своїх дітей від тещі. Забравши дітей, які сиділи на задньому сидінні автомобіля марки Пежо, який належить його дружині, він рухався до свого гаража по вул. Самоцвітній у смт. Хорошів зі швидкістю 30-40 км на годину. Рухаючись з правого боку проїзної частини вулиці Самоцвітної біля будинку №13 він відволікся та повернувся до своїх дітей, які перебували на задньому ряді сидінь автомобіля, в цей час крутнувши рукою кермо. Повернувшись обличчям до дороги помітив, що авто рухається по лівій стороні дороги, а тому направив автомобіль до правого боку проїзної частини вулиці Самоцвітної та продовжив рух до гаражу, який знаходився на відстані ще близько 700 метрів. Вирівнюючи авто побачив, як з лівого збоку по тротуару напроти руху автомобіля хтось біжить, однак він не помітив як збив дитину та не чув звуку удару, оскільки в автомобілі грала музика та можливо через те, що він перебував у стані сп`яніння. Також обвинувачений зазначив, що з місця дорожньо-транспортної пригоди він не втікав, оскільки після цього маневру, яким він фактично збив дитину, він у дзеркало заднього виду та бокові дзеркала не дивився та не бачив, що збив малолітнього ОСОБА_11 . Приїхавши до гаража, поставив автомобіль задньою частиною в гараж та помітив побиту ліву фару. В цей час до нього на велосипеді під`їхав хлопчик віком 9-10 років та сказав, що він збив «Владика». Після цього обвинувачений залишив своїх дітей біля гаражу та пішов на місце ДТП подивитися що трапилось, де побачив машини швидкої медичної допомоги та поліції. Підійшовши до слідчої ОСОБА_12 сказав, що то він збив дитину та подзвонив своїй дружині. Після цього працівники поліції відвезли його до лікарні для медичного освідування на стан сп`яніння, за результатами якого показник становив більше 3 проміле. Після цього його повезли до гаражу, де в подальшому працівники поліції провели огляд автомобіля та він також виявив царапину на лівій частині автомобіля в районі водійських дверцят. У подальшому його було затримано та 28 травня 2021 року обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та в цей же день його було звільнено з роботи. Обвинувачений також вказав, що водійський стаж має з 2007 року, проте у 2019 році його було позбавлено права керування транспортним засобом строком на 1 рік та посвідчення водія він після цього не поновлював і лише зрідка керував автомобілем «Пежо», оскільки більше ним керувала дружина. Пояснив, що на другий день після ДТП його дружина передала батьку малолітнього ОСОБА_11 для лікування сина 30 тис. грн., а пізніше його мати ще 15 тис. грн. Крім того, його мати внесла за нього заставу, гроші для якої позичила у родичів та знайомих і які потрібно повернути. Обвинувачений цивільний позов визнав частково на суму 50 тис. грн., оскільки таку суму він фактично спроможний сплатити цивільним позивачам, а також зазначив, що вибачався перед батьком малолітнього потерпілого після підготовчого судового засідання та безпосередньо під час судового розгляду, оскільки раніше не міг вибачитися особисто перед батьками потерпілого, так як перебуваючи під запобіжним заходом у вигляді застави це могло бути розцінено як незаконний вплив на них.

Допитаний як свідок законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_8 пояснив, що 26 травня 2021 року біля 18 години до нього подзвонила його мати, яка живе в будинку АДРЕСА_2 та повідомила, що його сина збила машина. Він відразу разом із дружиною та старшим сином на своєму автомобілі за 3-5 хвилин приїхали на місце пригоди, де вже була швидка медична допомога та відразу приїхали працівники поліції. Його син лежав на лівому краю проїзної частини дороги вулиці Самоцвітної головою до будинку АДРЕСА_2 та весь трусився і бився в конвульсіях від болю. Через 3-4 хвилин як він під`їхав по вулиці Самоцвітній зі сторони гаражів йшов ОСОБА_6 та один із хлопчиків друзів його сина сказав, що то «йде дядя, який збив його сина». Свідок підійшов до обвинуваченого, який мав ознаки сп`яніння, а саме запах алкоголю та хитався при ходьбі, та взяв його за руку і посадив до свого автомобіля, щоб той нікуди не дівся. Обвинувачений спершу нічого йому не говорив, що то він збив сина, після цього обвинуваченого забрали працівники поліції та посадили до свого автомобіля. Після цього свідок разом з дружиною поїхали за швидкою допомогою до Хорошівської лікарні, де також бачили обвинуваченого ОСОБА_6 , якого привезла поліція для освідування. Оскільки у його сина була проламана кістка на черепі, сина відразу повезли до обласної дитячої лікарні у с. Станішівка Житомирського району, де наступного ранку зробили операцію. В реанімації син пробув 6 днів без свідомості та потім ще 7 днів у хірургічному відділенні. Після цього лікування сина продовжували у себе дома в смт. Хорошів, де він перебуває під контролем батьків та лікарів по цей час. Зазначив, що за рекомендаціями лікарів його сину ОСОБА_13 періодично (раз на один-три місяці) проводять комп`ютерну томографію голови та наразі сину не можуть поставити металеву пластину, оскільки його голова ще росте. Свідок вказав, що його син ОСОБА_14 до дорожньо-транспортної пригоди був активним, відвідував секцію з боротьби, проте після ДТП його стан змінився, він швидко втомлюється, навчання в школі дається важче, оцінки стали гірші, перестав займатися спортом та взагалі звільнений від занять з фізкультури, у дитини з`являються головні болі та син боїться залишатися один. Також вказана подія завдали стресу самому свідку та членам його родини, оскільки вони переживали за життя малолітнього ОСОБА_11 , за час перебування сина у лікарні свідок схуд на 10 кілограм. Підтвердив, що родичі обвинуваченого передали його родині на лікування сина 45 тис. грн., проте обвинувачений після звільнення із слідчого ізолятора до початку судового розгляду до нього не приходив та перед ним не вбачався, вважає його вибачення не щирим та просить суворо покарати обвинуваченого.

Допитаний як свідок ОСОБА_15 пояснила, що вона працює начальником слідчого відділу відділення поліції №4 Житомирського РУП ГУНП в області та 26 травня 2021 року повертаючись з наради з м. Житомира, наприкінці робочого дня слідчий, який чергував у слідчо-оперативній групі, повідомив їй, що у смт. Хорошів сталась дорожньо-транспортна пригода із неповнолітнім потерпілим. Приїхавши до смт. Хорошів, вона відразу поїхала на місце пригоди, що по вул. Самоцвітній, де на той час вже потерпілого та обвинуваченого не було, а лише слідчий та працівники ГШР, які проводили слідчі дії та охороняли місце події. Свідок дала слідчому вказівки на проведення слідчих дій та доповіла керівництву про обставини події, перебуваючи на місці ДТП близько 15 хвилин. Після цього вона зателефонувала до слідчого ОСОБА_16 , який також був залучений до проведення невідкладних слідчих дій, та який повідомив, що він проводить огляд гаражного приміщення ОСОБА_6 , а тому свідок відразу вирушила до гаражного приміщення, яке знаходилось неподалік місця ДТП. Саме біля гаражу свідок побачила обвинуваченого, який напевно перебував у стані сп`яніння, так як мав незв`язну мову. Обвинувачений до свідка сам не підходив та не повідомляв, що це він скоїв ДТП, а вона запитавши його що трапилось так і не отримала чіткої відповіді від обвинуваченого про обставини ДТП.

Допитаний свідок ОСОБА_17 повідомив, що проживає в АДРЕСА_2 . Повертаючись 26 травня 2021 року у вечірні час до дому з меншим сином, побачив, що біля його будинку зібралась група людей та лунають крики. Підбігши ближче побачив, як на дорозі лежить малолітній ОСОБА_11 , який плакав та кричав від болю, поряд була бабуся потерпілого, інший мешканець будинку та діти. Через 3-4 хвилини приїхала швидка медична допомога. На місці події був старший син свідка ОСОБА_18 , який повідомив, що ОСОБА_19 збила машина «Пежо», яка поїхала в сторону гаражів. Свідок сказав хлопцям, які були на велосипедах, щоб вони поїхали та подивились чи є та машина. Через декілька хвилин його син ОСОБА_18 повернувся та сказав свідку, що «там дядя закриває гараж і в ньому є та машина». Після цього свідок відразу побіг до гаражного кооперативу та на виході з нього побачив обвинуваченого, який йшов до вул. Самоцвітної. Свідок запитав у обвинуваченого навіщо він поїхав з місця ДТП, але що казав обвинувачений він не пам`ятає. Повертаючись від гаражів до місця ДТП з обвинуваченим, на місці вже були працівники поліції та батько потерпілої дитини, який почав рухатися в їх сторону. Свідок зазначив, що обвинувачений був у стані сп`яніння, оскільки хитався при ходьбі. Про що спілкувався обвинувачений з батьком потерпілого хлопчика та з іншими людьми свідок не чув.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні пояснила, що проживає у будинку АДРЕСА_2 та 26 травня 2021 року у вечірній час сиділа на лавці на вулиці біля 3 під`їзду. В цей час свідок почула крики хлопців «Славік вставай!» та пішла в сторону першого під`їзду. Підійшовши до місця пригоди побачила свого внука ОСОБА_19 , який лежав на краю дороги біля бордюру на лівій стороні, який плакав та кричав від болю, по тілу були судоми. На голові внука та поряд з бордюром свідок бачила кров. На місці події було ще 4-5 неповнолітніх хлопчиків та інші люди. Вона відразу зателефонувала до швидкої допомоги та до батька потерпілого ОСОБА_21 , які душе швидко за 4-5 хвилин приїхали на місце пригоди. Пізніше приїхали і працівники поліції. Свідок зазначила, що звуків удару, гальмування, інших звуків коліс не чула та уваги на машини, які проїзжали по вулиці не звертала. Після цього вона разом з внуком у кареті швидкої допомоги поїхала до Хорошівської лікарні. Обвинуваченого ОСОБА_6 вона на місці події не бачила та з ним не спілкувалась.

Допитаний в судовому засіданні малолітній свідок ОСОБА_22 пояснив, що влітку 2021 року разом з другом ОСОБА_18 перебував біля будинку №13 по вул. Самоцвітній у смт. Хорошів. Славік зі своїм другом йшли по дорозі біля бордюру, свідок почув хлопок середньої сили, думаючи що машина збила гілку дерева, та побачив як їде машина «Пежо» сірого кольору. В машині перебував обвинувачений, який дивився вперед, та двоє дітей - дівчаток. Переднє водійське вікно автомобіля було дещо привідкрите. Свідок підбіг до бордюра, що був на відстані 3 метрів від нього, побачив ОСОБА_23 , який лежав на землі. Свідок вказав, що автомобіль перед ударом змінив напрямок руху ближче до лівого краю дороги, де був ОСОБА_23 з другом. Автомобіль перед наїздом не гальмував, звуків гальмування шин свідок не чув. Вказана машина після удару продовжила рух, об`їхала попереду припаркований автомобіль та після цього трохи збільшила швидкість, а пригальмувала лише біля гаражів, які були неподалік. Дорога, де стався наїзд на потерпілого рівна, без ям, обвинуваченому після наїзду на ОСОБА_23 ніхто не кричав та за ним не біг. Свідок разом зі своїм другом ОСОБА_18 на велосипедах поїхали за обвинуваченим до гаражів. Під`їхавши до гаражів він побачив, що обвинувачений вже заїхав задньою частиною автомобіля в гараж. Коли обвинувачений заїхав в гараж, то став дивитися що у нього фара поломана. Він з другом сказав обвинуваченому, що той збив дитину, на що обвинувачений казав, що він нікого не збивав. Свідок зазначив, що обвинувачений нічого не розумів та після цього обвинувачений пішов до вул. Самоцвітної, на місце ДТП подивитися що трапилось, гараж залишився відкритий, а його діти в автомобілі. Свідок з другом їхали позаду за обвинуваченим, обвинувачений як ішов, то хитався. Коли обвинувачений прийшов на місце події він спілкувався з працівниками поліції, але про що саме свідок не знає.

Допитаний в судовому засіданні малолітній свідок ОСОБА_24 пояснив, що він разом із другом ОСОБА_25 гралися біля будинку №13 по вул. Самоцвітній у смт. Хорошів та почув як щось «бахнуло», підійшовши до дороги, до якої було 3-4 метри, він побачив знайомого хлопчика Славіка, який лежав біля бордюру на краю проїзної частини, на голові у нього була кров. Славік лежав із закритими очима і нічого спочатку не говорив. Самого моменту ДТП свідок не бачив, вже перебуваючи біля Славіка побачив як до гаражів поїхав автомобіль «Пежо» сірого кольору, який він не раз бачив у цьому районі. Звуків гальмування шин свідок не чув, водій автомобіля також не подавав звукових сигналів, щоб хтось кричав чи біг за даним автомобілем свідок також не бачив. Точну швидкість автомобіля «Пежо», а також чи змінював він швидкість після ДТП вказати не може. Відразу після ДТП на місце події підбігла бабуся потерпілого, сусід ОСОБА_26 та його батько, які надавали допомогу ОСОБА_23 і викликали швидку допомогу. Після цього свідок разом із своїм другом ОСОБА_25 поїхали до гаражів за машиною «Пежо». Під`їхавши до гаражів свідок побачив обвинуваченого, який був біля машини разом з дитиною, вони повідомили обвинуваченому, що той збив дитину. Що при цьому казав обвинувачений свідок не пам`ятає, але він пішов подивитись на місце події, а свідок з другом їхали позаду нього. Також, свідок повідомив, що автомобіль був у гаражі, заїхавши задньою частиною, та він бачив на ньому побиту ліву передню фару. Прийшовши на місце події обвинувачений спілкувався із працівниками поліції, але про що саме свідок не чув.

Допитаний в судовому засіданні малолітній свідок ОСОБА_27 пояснив, що він разом із другом ОСОБА_23 йшов по вулиці в смт. Хорошів з правої сторони дороги (відносно напрямку їх руху), яка прилягає до багатоповерхового будинку. Славік ішов по краю дороги, а свідок по бордюру і траві, що поряд з дорогою. Їм на зустріч їхав автомобіль біло-сірого кольору з лівої сторони дороги, потім вказаний автомобіль різко повернув у їх сторону, «зачепив» Славіка лівою частиною, тобто де місце водія, та продовжила рух далі, водій не зупинявся та не виходив дивитися що трапилося. Свідок пояснив, що в напрямку їх із ОСОБА_23 руху інших автомобілів не було, чи були автомобілі позаду них він не пам`ятає. Чому вказаний вище автомобіль звернув у їх сторону свідку не відомо, вказав, що у тому місці на дорозі ям не було, ніхто перед автомобілем дорогу не перебігав, інших перешкод для його руху також не було. Перед наїздом автомобіль не гальмував та звукових сигналів не подавав. Після наїзду на ОСОБА_23 ніхто за вказаним автомобілем відразу не біг, не намагався його зупинити. Хто був за кермом, та хто ще був у салоні автомобіля свідок не бачив. Після наїзду ОСОБА_23 впав на землю на краю дороги, нічого не говорив та стогнав, поряд була кров. Свідок ОСОБА_27 побіг кликати на допомогу, куди поїхала та як саме поїхала машина, що збила ОСОБА_23 , він не дивився. Біля місця події, а саме біля під`їзду багатоповерхового будинку також було двоє хлопчиків, які після наїзду підійшли до місця, де лежав ОСОБА_23 . Після того як прибігли дорослі, свідок ОСОБА_27 пішов до дому та вже не бачив як приїхала швидка допомога і поліція.

Допитаний в судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_28 пояснив, що ним під час досудового розслідування проводилися експертиза технічного стану транспортного засобу «PEUGEOT- 207», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та транспортно-трасологічна експертиза, під час якої надано висновок про місце наїзду на пішохода ОСОБА_11 та місце контакту пішохода з транспортним засобом. Експерт ОСОБА_28 зазначив, що водій сприймає дорожню обстановку органами чуття (зору, слуху), проте чи повинен був обвинувачений ОСОБА_6 почути звук пошкодження автомобіля або контакту з пішоходом відповісти не може, оскільки це залежить від різних обставин (сили звуку, наявність сторонніх звуків, наявність захворювання органів слуху) та не входить до його компетенції як експерта. При цьому ОСОБА_28 зазначив, що враховуючи висоту механічних пошкоджень транспортного засобу «PEUGEOT- 207», а саме фари та лівого крила, найбільш вірогідно, що вони спричинені одним об`єктом, яким міг бути малолітній пішохід, проте не виключено, що такі пошкодження могли бути спричинені і дією різних об`єктів. Також, експерт пояснив, що зазначене у його висновку № СЕ-19/106-21/5690-ІТ від 07.06.2021 «місце наїзду на пішохода ОСОБА_11 розташоване в безпосередній близькості перед ближньою границею уламків фари автомобіля та слідів крові», означає відстань приблизно від 2 до 5 метрів до вказаних об`єктів в залежності від швидкості автомобіля, при цьому чим швидкість автомобіля більша, тим більша відстань від місця наїзду до уламків.

Вина обвинуваченого у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286-1 КК України крім показань самого обвинуваченого ОСОБА_6 , показів свідків підтверджена також сукупністю наданих і безпосередньо досліджених письмових доказів, які суд вважає належними та допустимими, зокрема:

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню №0000075 про внесення до Реєстру 26.05.2021 відомостей про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286-1 КК України та 27.05.2021 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 135 КК України;
- рапортом інспектора чергового відділення поліції №4 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_29 , згідно якого 26.05.2021 року о 18 годині 21 хвилин від ЕМД надійшло повідомлення на лінію 102 про те, що отримали виклик, що авто збило дитину 7 років;
- протоколом огляду місця події від 26.05.2021 з фототаблицею та схемою до протоколу, в яких зафіксовано місце дорожньо-транспортної пригоди, а саме вул. Самоцвітна поблизу будинку №13 що в смт. Хорошів, сліди кочення шин автомобіля та уламки розсіювача фари автомобіля, сліди бурого кольору на узбіччі дороги. Автомобіль на місці ДТП при огляді місця події відсутній;
- протоколом огляду місця події від 26.05.2021 з фототаблицею, проведеного у період з 20 год. 47 хв. по 21 год. 57 хв., а саме гаражного приміщення, що належить обвинуваченому, яке розміщене навпроти житлового будинку АДРЕСА_2 , в середині якого виявлено автомобіль «PEUGEOT- 207» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ліва фара якого є пошкодженою, а саме розбитий захисний пластик. У ході огляду взято змиви з керма, ручки перемикання передач, ручки водійських дверцят та вилучено запаховий слід з водійського сидіння;
- довідкою чергового лікаря Хорошівської лікарні №8 від 26.05.2021 про те, що ОСОБА_6 освідуваний в лікарні: госпіталізації не потребує, з рота запах алкоголю, Алкофор 19:40 год 3,03 проміле, Алкофор 20:00 3,06 проміле, висновок: алкогольне сп`яніння.
- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, дата та час огляду 26.05.2021 о 20 год. 00 хв., згідно якого ОСОБА_6 перебуває у стані алкогольного сп`яніння;
- ухвалою слідчого судді від 27.05.2021, якою надано дозвіл на проведення огляду місця події в гаражному приміщенні, що належить обвинуваченому, яке розміщене навпроти житлового будинку АДРЕСА_2 ;
- постановою про об`єднання матеріалів досудового розслідування від 27.05.2021 в одне провадження №0000075;

- висновком судово-медичної експертизи від 25.08.2021 №1361, відповідно до якої у ОСОБА_11 виявлено відкриту черепно-мозкову травму у вигляді забійної рани лівої тім`яної ділянки, перелому лівої тім`яної кістки, гострої епідуральної гематоми (скупчення крові між твердою мозковою оболонкою та кістками черепа), геморагічного забою лівої лобної частки, забою головного мозку, яка утворилась від дії тупих твердих предметів, не виключено в термін та за обставин, вказаних в описовій частині постанови про призначення експертизи та відносяться до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя;

- висновком судової експертизи технічного стану транспортного засобу від 07.06.2021 №СЕ-19/106-21/5701-IT, відповідно до якої на досліджуваному автомобілі «PEUGEOT- 207» реєстраційний номер НОМЕР_1 технічних несправностей, які впливають на безпеку руху, і могли б привести до створення аварійної ситуації й виникнення дорожньо-транспортної пригоди, не виявлено.

- висновком судової транспортно-трасологічної експертизи від 07.06.2021 №СЕ-19/106-21/5690-IT, відповідно до якої автомобіль «PEUGEOT- 207» реєстраційний номер НОМЕР_1 має механічні ушкодження в передній лівій та боковій передній лівій частині, які можуть характеризувати контакт з пішоходом. Місце наїзду на пішохода ОСОБА_11 розташоване по вул. Самоцвітній в смт. Хорошів, поблизу будинку №13 в напрямку вулиці Шкільної та розташоване в безпосередній близькості перед ближньою границею уламків фари автомобіля та слідів крові, позначених на схемі ДТД, складеної під час огляду місця події 26.05.2021;
- висновком судової автотехнічної експертизи від 24.06.2021 №1602/21-25, згідно якого з технічної точки зору та відповідно до механізму розвитку вказаної дорожньо-транспортної пригоди, в діях водія автомобіля «PEUGEOT- 207» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_6 вбачається невідповідність вимогам пунктів 2.3 «б», 10.1 та 11.3 Правил дорожнього руху України. З технічної точки зору створення аварійної обстановки й виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди слід вважати невідповідність дій водія автомобіля ОСОБА_6 , які суперечили наведеним вище вимогам Правил дорожнього руху України;

- протоколом проведення слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_6 від 16.07.2021, проведеного за участю захисника ОСОБА_7 , з якого вбачається, що під час перебуванні на місці ДТП, яке трапилось 26.05.2021, підозрюваний керував транспортним засобом, рухався в смт. Хорошів по вул. Самоцвітній в напрямку вул. Шевченка, проїзжаючи повз багатоповерхові будинки відволік свій погляд від керування, повернув голову назад до своїх дітей, подальших обставин він не зрозумів і не зрозумів, що трапилось, тому продовжив рух прямо. Інших обставин даної ДТП підозрюваний згідно ст. 63 Конституції України повідомляти відмовився;
- протоколом проведення слідчого експерименту з малолітнім ОСОБА_11 з фототаблицею та схемою від 16.07.2021, проведеного за участю законного представника, відповідно до якого потерпілий вказав на орієнтовне місце ДТП, що розташоване біля будинку №13 по вул. Самоцвітній в смт. Хорошів та напрямок його руху вздовж лівого краю проїзної частини вулиці Самоцвітної;
- протоколами від 20.08.2021 пред`явлення для впізнання за фотознімками автомобіля, який здійснив наїзд на потерпілого ОСОБА_11 , проведеного із малолітніми свідками ОСОБА_27 , ОСОБА_24 , ОСОБА_22 в присутності законних представників неповнолітніх та педагога, під час якого малолітні свідки впізнали автомобіль «PEUGEOT- 207» реєстраційний номер НОМЕР_1 по зовнішнім ознакам та кольору автомобіля.
Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене стороною обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 135 КК України визнане судом недоведеним.
Так, органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 135 КК України, зокрема, у тому, що одразу після наїзду на малолітнього пішохода ОСОБА_11 , водій ОСОБА_6 , будучи причетним до скоєння даної дорожньо-транспортної пригоди, в порушення вимог пункту 2.10 Правил дорожнього руху, не вжив усіх можливих заходів для надання першої медичної допомоги малолітньому потерпілому ОСОБА_11 , не викликав карету швидкої медичної допомоги, не відправив потерпілого до лікувального закладу, не повідомив про дорожньо-транспортну пригоду орган поліції, не вжив усіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, а натомість, з метою уникнення відповідальності за скоєне зник з місця пригоди, чим завідомо залишив без допомоги малолітнього потерпілого ОСОБА_11 , який перебував у небезпечному для життя стані та був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження, внаслідок безпорадного стану, коли ОСОБА_6 сам поставив потерпілого у небезпечний для життя стан та був зобов`язаний і мав змогу надати потерпілому допомогу.

По епізоду за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 135 КК України обвинувачений ОСОБА_6 вину фактично не визнав, суду пояснив, що рухаючись з правого боку проїзної частини вулиці Самоцвітної біля будинку №13 він відволікся та повернувся до своїх дітей, в цей час крутнувши рукою кермо. Повернувшись обличчям до дороги помітив, що авто рухається по лівій стороні дороги, а тому направив автомобіль до правого боку проїзної частини вулиці Самоцвітної та продовжив рух до гаражу, який знаходився на відстані ще близько 700 метрів. Вирівнюючи авто побачив, як з лівого збоку по тротуару напроти руху автомобіля хтось біжить, однак він не помітив як збив дитину та не чув звуку удару, оскільки в автомобілі грала музика та можливо через те, що він перебував у стані сп`яніння. Також обвинувачений зазначив, що з місця дорожньо-транспортної пригоди він не втікав, оскільки після цього маневру, яким він фактично збив дитину, він у дзеркало заднього виду та бокові дзеркала не дивився та не бачив, що збив малолітнього ОСОБА_11 . Приїхавши до гаража, поставив автомобіль задньою частиною в гараж та помітив побиту ліву фару. В цей час до нього на велосипеді під`їхав хлопчик віком 9-10 років та сказав, що він збив «Владика». Після цього обвинувачений залишив своїх дітей біля гаражу та пішов на місце ДТП подивитися що трапилось, де побачив машини швидкої медичної допомоги та поліції. Підійшовши до слідчої ОСОБА_12 сказав, що то він збив дитину та подзвонив своїй дружині.

Прокурор доводить винуватість ОСОБА_6 у завідомому залишені в небезпеці потерпілого ОСОБА_11 показаннями свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_20 , ОСОБА_22 , ОСОБА_24 , ОСОБА_27 , показами судового експерта ОСОБА_28 , а також письмовими доказами, зміст яких наведений вище.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами передбаченими цим Кодексом. Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості та підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором є основними засадами судочинства та закріплені в ст. 129 Конституції України.

Згідно зі ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» вказував, що рівень певності, якого має досягати суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», є важливим для постановлення справедливого рішення.

Отже, обвинувачення повинно довести «кожний факт», пов`язаний із злочином, щоб «не існувало жодної розумної підстави для сумнівів». Правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого по суті означає, що жодна з сумнівних обставин не може бути покладена в основу обвинувальних тез по справі, тобто воно висуває вимогу повної і безумовної доведеності обвинувачення. Ця вимога має на меті охорону законних інтересів обвинуваченого і служить гарантією досягнення істини у справі.

Таким чином, правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого виступає гарантією не тільки для обвинуваченого воно служить також гарантією досягнення мети правосуддя. Завдяки даному правилу досягається об`єктивна істина, так як обвинувачення ґрунтується тільки на безсумнівних доказах і безспірних фактах.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотиви і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч.1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Кваліфікація злочину - це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю та змістом кваліфікація завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового доказування кримінальними процесуальними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Частиною 1 статті 135 КК України передбачена кримінальна відповідальність за завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через малолітство, старість, хворобу або внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, зобов`язаний був піклуватися про цю особу і мав змогу надати їй допомогу, а також у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

Суспільна небезпека кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 135 КК полягає у тому, що людина, яка має можливість надати допомогу іншій людині і тим самим врятувати її від смерті або настання інших тяжких наслідків, не робить цього. Злочинність такої бездіяльності підвищується, якщо особа сама поставила іншу особу в небезпечний для життя стан або причетна до події, через яку особа опинилася в такому стані.

Об`єктивна сторона залишення в небезпеці характеризується двома видами злочинної бездіяльності: 1) бездіяльність-невтручання, що полягає у невиконанні особою обов`язку щодо надання необхідної допомоги потерпілому, який перебуває у небезпечному для життя стані й позбавлений можливості вжити заходів для самозбереження, коли небезпека виникла незалежно від суб`єкта цього злочину; 2) змішана бездіяльність - бездіяльність щодо надання допомоги потерпілому особою, яка сама поставила його в небезпечний для життя стан.

Бездіяльність - це пасивна форма поведінки особи, що полягає у невчиненні нею конкретної дії (дій), яку вона повинна була і могла вчинити в даних конкретних умовах. Бездіяльність за своїми соціальними та юридичними властивостями тотожна діянню, тобто вона суспільно небезпечна і протиправна, є свідомим і вольовим актом поведінки людини.

Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст. 135 КК України, завжди характеризується прямим умислом щодо самого діяння. Завідомість означає, що винний усвідомлює, що інша особа знаходиться в небезпечному для житті стані, що він зобов`язаний і має можливість надати їй допомогу і відмовляється від цього. Що стосується наслідків, ставлення суб`єкта кримінального правопорушення до них завжди характеризується необережністю (злочинною недбалістю чи злочинною самовпевненістю).

Моментом закінчення кримінального правопорушення є ухилення від надання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані.

Таким чином, про наявність в діях водія складу злочину, передбаченого ст. 135 КК України, свідчить не будь-яке залишення місця дорожньо-транспортної пригоди, а саме свідоме, вчинене з прямим умислом, залишення місця ДТП та потерпілої особи без допомоги, за умови що водій достеменно знав, що така особа перебуває у небезпечному для життя стані та позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження у разі коли він сам поставив потерпілого у небезпечний для життя стан.

Суд аналізуючи показання обвинуваченого ОСОБА_6 по епізоду інкримінованого йому злочину за ч.1 ст. 135 КК України, показання свідків та судового експерта, а також надані сторонами кримінального провадження та дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення приходить до висновку, що в судовому засіданні не встановлені достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_6 у вчиненні даного злочину.

До такого висновку суд прийшов виходячи з наступного.

Так, в ході судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_6 хоч і визнавав свою вину, проте згідно наданих показань послідовно заперечував вчинення ним злочину, передбаченого ч.1 ст. 135 КК України, вказав, що він відволікся від керування транспортним засобом, не бачив, що здійснив наїзд на потерпілого, у дзеркала заднього виду не дивився та не почув звуків удару, у тому числі, через те, що перебував у стані сп`яніння, а в салоні автомобіля грала музика, з місця ДТП не втікав, а продовжив рух до свого гаражу, який був поряд, після того як інші діти повідомили обвинуваченому, що він збив « ОСОБА_19 » він сам пішов до місця ДТП, автомобіль не ховав та не втікав.

Суд приходить до переконання, що показання обвинуваченого відповідають дійсності та відсутні підстави для визнання їх неправдивими, враховуючи, що вони узгоджуються з показаннями малолітніх свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_24 і ОСОБА_27 , які в своїх показаннях підтвердили, що автомобіль «Пежо» перед ДТП не гальмував, звукових сигналів не подавав, водій після наїзду на потерпілого не зупинявся та не виходив, інші особи водію не кричали та не намагались його зупинити. При цьому свідок ОСОБА_22 зазначив, що обвинувачений після наїзду на потерпілого дивився в перед, об`їхав припаркований попереду автомобіль та лише трохи збільшив швидкість, а оглядаючи фару біля гаражу нічого не розумів і після того як він з другом повідомив йому про ДТП, обвинувачений сам пішов дивитися що трапилося безпосередньо на місце ДТП.

Зазначені показання також підтверджуються дослідженим в судовому засіданні протоколом огляду місця події від 26.05.2021 з фототаблицею та схемою до протоколу, в яких зафіксовано сліди кочення шин автомобіля, відсутність слідів гальмування або різкого прискорення; протоколом проведення слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_6 від 16.07.2021, з якого вбачається, що під час перебуванні на місці ДТП, яке трапилось 26.05.2021, підозрюваний керував транспортним засобом, рухався в смт. Хорошів по вул. Самоцвітній в напрямку вул. Шевченка, проїзжаючи повз багатоповерхові будинки відволік свій погляд від керування, повернув голову назад до своїх дітей, подальших обставин він не зрозумів і не зрозумів, що трапилось; а також висновком судової транспортно-трасологічної експертизи від 07.06.2021 №СЕ-19/106-21/5690-IT, відповідно до якої автомобіль «PEUGEOT- 207» реєстраційний номер НОМЕР_1 має механічні ушкодження, а саме: пошкодження лівої передньої фари головного світла та лакофарбового покриття переднього лівого крила у вигляді подряпини, тобто такі пошкодження, які не перебувають у безпосередньому полі зору водія транспортного засобу, і які б відразу вказували йому на вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

Натомість з показів свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_20 не вбачається завідомого залишення обвинуваченим місця ДТП, зокрема, свідок ОСОБА_20 також не чула звуків гальмування автомобіля ні до, ні після наїзду та не звертала уваги на проїзжаючі по вулиці машини, а свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 не були безпосередніми очевидцями події та прибули пізніше, при цьому під час надання показань суду повідомили, що ОСОБА_6 не міг чітко пояснити обставини ДТП, що додатково підтверджує доводи обвинуваченого про те, що він не помітив як збив потерпілого, а тому і не міг відразу на місці пояснити всі обставини.

Крім того, допитаний в судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_28 не зміг однозначно підтвердити, що обвинувачений ОСОБА_6 повинен був почути звук пошкодження автомобіля або контакту з пішоходом, оскільки це залежить від багатьох факторів та має з`ясовуватися шляхом проведення слідчих експериментів та призначенням інших судових експертиз, яких стороною обвинувачення суду не надано.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішення має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версією захисту.

Поряд з цим, стороною обвинувачення інкриміновано та в суді доведено, що ОСОБА_6 вчинив ДТП внаслідок неуважності, відволікшись від керування транспортним засобом, нехтуючи вимогами пунктів 2.3 «б», 10.1 та 11.3 Правил дорожнього руху України, що не суперечить показам обвинуваченого про те, що він не помітив як збив малолітнього ОСОБА_11 .

Таким чином, стороною обвинувачення не спростовані «поза розумним сумнівом» належними та допустимими доказами доводи обвинуваченого про те, що він не втікав з місця ДТП, а внаслідок відволікання уваги від керування транспортним засобом не помітив як збив неповнолітнього ОСОБА_11 , а тому не знав, що потерпілий перебуває у небезпечному для життя стані.

Зокрема, доводи сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_6 не міг не бачити та не чути як він збив людину, оскільки звук наїзду на потерпілого чули інші діти, які перебували неподалік місця наїзду, ґрунтуються виключно на припущеннях, не враховують відмінність середовища в якому перебував обвинувачений (з його показань в салоні автомобіля грала музика та він був у стані сп`яніння, що саме собою притуплює сприйняття навколишньої обстановки) та діти, що гралися поруч, а тому не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку суду та спростовуються сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, які узгоджуються між собою, про що зазначено вище.

Таким чином, за встановлених в ході судового розгляду обставин суд не вбачає в діях ОСОБА_6 суб`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України - прямого умислу на залишення потерпілого ОСОБА_11 , який перебував в небезпечному для життя стані, без допомоги.

Згідно вимог ст. 377 КПК України, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Виправдувальний вирок згідно ч.1 ст.373 КПК України ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що обвинувачення ОСОБА_6 у завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів для самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан не знайшло свого підтвердження в ході судового слідства, а тому враховуючи положення ст. 62 Конституції України, суд приходить до остаточного висновку, що обвинуваченого ОСОБА_6 слід визнати невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 1 ст. 135 КК України, в зв`язку з не доведенням в діянні ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення та виправдати на підставі п.3 ч.1 ст. 373 КПК України.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів доведеною частково, і його дії кваліфікує за ч.2 ст.286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило малолітньому потерпілому ОСОБА_11 тяжке тілесне ушкодження.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд керується положеннями ст.65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини справи, які пом`якшують та обтяжують покарання. Згідно із приписами ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Обвинувачений ОСОБА_6 згідно ст. 12 КК України вчинив необережний тяжкий злочин, передбачений ч.2 ст. 286-1 КК України.
З правового висновку Верховного Суду у постанові від 20.04.2021 року в справі №457/529/20 вбачається, що щире каяття - це обставина, яка відображає психічний стан особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, і передбачає глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї кримінально караної поведінки, почуття сорому, докорів сумління і готовність нести кримінальну відповідальність. Щире каяття проявляється у самозасудженні особою вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, прагненні усунути нанесену шкоду та рішенні не вчиняти більше кримінальних правопорушень.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Вказана форма посткримінальної поведінки особи свідчить про те, що в особи відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності.

Поведінка ОСОБА_6 під час судового розгляду кримінального провадження, на переконання суду, свідчить про щирий жаль з приводу вчинених дій та їх осуд, зокрема, обвинувачений визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286-1 КК України, надав у суді повні показання про обставини його вчинення, від судового розгляду не ухилявся, разом із членами родини вживав заходів до відшкодування шкоди, зокрема, надання коштів для лікування потерпілого, під час проведення підготовчого та судових розглядів вибачився перед законним представником потерпілого, розуміє тяжкість вчиненого правопорушення та готовність понесення покарання за вчинене правопорушення, яке передбачено виключно у найтяжчому його виді - позбавлення волі.
Тому, суд, враховуючи вище викладені правові висновки Верховного Суду, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 відповідно до ст. 66 КК України враховує обставинами, які пом`якшують покарання щире каяття та добровільне часткове відшкодування шкоди.
Обставини, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
Обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, проте раніше у 2019 році притягувався до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у стані сп`яніння, на обліку лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, одружений та має на утриманні двох малолітніх дітей, є інвалідом ІІІ групи, на час вчинення злочину працював, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно (згідно даних досудової доповіді та характеристики від мешканців будинку 28.05.2021).

Згідно з досудовою доповіддю, наданою Хорошівським районним сектором філії Державної установи «Центр пробації» у Житомирській області, з урахуванням соціально-психологічної характеристики обвинуваченого, орган пробації дійшов висновку про середній ризик небезпеки для суспільства та повторного вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 , та що його виправлення без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_6 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням, оскільки, водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.

Таким чином, суд виходить із того, що ОСОБА_6 , сідаючи за кермо транспортного засобу не міг не розуміти значення своїх дій та міг передбачити їх негативні наслідки. Тобто обвинувачений, сідаючи за кермо транспортного засобу в стані алкогольного сп`яніння, не міг не розуміти, що він піддає загрозі як своє життя так і життя оточуючих, зокрема двох своїх дітей, що перебували в автомобілі.

Враховуючи вище викладене, суд вважає, що підстав для застосування відносно ОСОБА_6 ст. 69 КК України немає, оскільки не зважаючи на наявність пом`якшуючих обставин, під час розгляду справи не встановлено обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Крім того, суд при призначенні покарання відхиляє можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 вимог ст. 75 КК України, оскільки відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху» № 1231-IX від 16 лютого 2021 року звільнення від відбування покарання з випробуванням не допускається у випадках засудження за кримінальне правопорушення проти безпеки руху та експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, враховуючи, що обвинувачений вчинив необережне кримінальне правопорушення, з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання, відсутності обтяжуючих покарання обставин, з врахуванням ставлення ОСОБА_6 до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він щиро розкаявся у скоєному, частково добровільно відшкодував заподіяні злочином матеріальні і моральні збитки, з врахуванням особи обвинуваченого, який раніше не судимий, працює, характеризується позитивно, є інвалідом 3 групи та має на утриманні двох малолітніх дітей, проте раніше притягувався до відповідальності за керування транспортним засобом у стані сп`яніння та був позбавлений такого права судом, мав значний рівень алкоголю в крові на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди та з урахуванням думки законного представника потерпілого, який в судовому засіданні просив суворо покарати обвинуваченого, обираючи захід примусу, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, тобто в умовах призначення покарання у виді позбавлення волі на строк наближений до середньої межі, передбаченої санкцією частини 2 статті 286-1 КК України.

При цьому, суд враховує правовий висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 08.02.2018 року у справі №522/20964/16-к, відповідно до якого визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяв досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства. Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їхній небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі не в максимальних розмірах, передбачених санкцією ч.2 ст. 286 КК України, суд виходить із того, що воно буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, є достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, а також таким, що відповідає його особі та принципу верховенства права.

Щодо призначення додаткової міри покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом суд зазначає таке.

З листа Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 28.05.2021 №276/1393/18/5977/2021 вбачається, що постановою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 6 грудня 2018 року ОСОБА_6 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік.

Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» позбавлення права керувати транспортними засобами можна застосовувати як додаткове покарання незалежно від того, що особу вже було позбавлено такого права в адміністративному порядку. Однак призначення цього покарання особі, яка взагалі не мала права керувати транспортними засобами, є неможливим.

Враховуючи, що ОСОБА_6 мав посвідчення водія та право керування транспортним засобом, проте був тимчасово позбавлений такого права постановою суду, приймаючи до уваги вимоги частини третьої статті 55 КК України, відповідно до яких строк додаткового покарання у даному випадку буде обчислюватися з моменту відбуття основного покарання, а не з моменту фактичного вилучення посвідчення водія, суд призначає обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 6 років.

Відповідно до ст. 128 КПК України, ст. 1177 ЦК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого та шкода завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Так, законним представником потерпілого ОСОБА_8 подано цивільний позов в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього потерпілого ОСОБА_11 до обвинуваченого ОСОБА_6 про стягнення з останнього заподіяної моральної шкоди на користь ОСОБА_8 у розмірі 16826,2 гривень та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн., а також заподіяної моральної шкоди на користь ОСОБА_11 у розмірі 420000 гривень.

Розмір завданої моральної шкоди законний представник потерпілого обґрунтовує тим, що внаслідок дорожньої-транспортної пригоди його син отримав тяжкі тілесні ушкодження, що вплинуло на стан його здоров`я, завдало йому та його сину моральних страждань, перенесення психологічного стресу, а обвинувачений не вживав заходів щодо полегшення їх страждань, не намагався допомогти матеріально при лікуванні. На підтвердження заявленого ним розміру моральної шкоди надав висновок соціально-психологічного дослідження моральної шкоди потерпілого №18/2-08/21, проведений ГО «Спілка фахівців соціологічних та психологічних досліджень».
В судовому засіданні обвинувачений цивільний позов визнав частково, а саме в частині відшкодування моральної шкоди обом цивільним позивачам на загальну суму в розмірі 50000 грн., зазначив, що його родиною вже відшкодовано 45000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до частин першої, другої статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з пунктами 1, 3 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 3 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(далі - Постанова № 4), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Якщо законодавством встановлені межі відшкодування моральної шкоди, суд визначає її розмір з урахуванням цих меж. (пункт 9 Постанови № 4).
Суд вважає, що винними діями обвинуваченого потерпілому ОСОБА_11 заподіяна моральна шкода, оскільки останній зазнав сильного фізичного болю та душевних страждань, адже внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав тяжкі тілесні ушкодження, у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, тривалий час проходив лікування в умовах стаціонару, зокрема з 26 по 29 травня 2021 року перебував без свідомості та продовжує лікування в домашніх умовах, було порушено його нормальні життєві зв`язки, що пов`язано з обмеженням активних дій, а психотравмуюча подія призвела до значного накопичення стресового стану, підвищеної втомлюваності, обмеження спілкування з близькими та друзями, що також підтверджується висновком соціально-психологічного дослідження моральної шкоди потерпілого №18/2-08/21, який є належним письмовим доказом, що підтверджує існування та ступінь тяжкості понесених потерпілим моральних страждань.
Разом з тим, суд відхиляє доводи цивільного позивача - законного представника потерпілого про те, що обвинувачений не намагався допомогти матеріально при лікуванні потерпілого, оскільки зі змісту позовної заяви, наданих прокурором матеріалів провадження та з показань цивільного позивача ОСОБА_8 вбачається, що під час перебування ОСОБА_6 під вартою, родичами обвинуваченого передано їм кошти в сумі 45 тис. грн. для лікування сина.
Також суд відхиляє доводи цивільного позивача на підтвердження розміру моральної шкоди про те, що отримана потерпілим травма може викликати тяжкі негативні наслідки у майбутньому, оскільки такі доводи не підтверджені об`єктивними медичними даними та доказів наведеного позивачем суду не надано. Разом з тим, вказане не позбавляє потерпілого та його законних представників в подальшому звернутися до суду для відшкодування завданих збитків у разі проведення подальшого лікування та можливого встановлення інвалідності потерпілому.
Враховуючи викладене, з огляду на характер і тривалість моральних страждань цивільного позивача ОСОБА_11 , істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, враховуючи майновий і соціальний стан обвинуваченого (який є інвалідом ІІІ групи, має на утриманні двох малолітніх дітей), виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, а також з урахуванням доведеного обсягу пред`явленого обвинувачення суд приходить до висновку про часткове задоволення позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_11 моральної шкоди у розмірі 250 тис. грн.
Крім того, з огляду на глибину і тривалість моральних страждань цивільного позивача ОСОБА_8 , що пов`язані із протиправною поведінкою обвинуваченого по відношенню до його малолітнього сина ОСОБА_11 , враховуючі фактичні обставини провадження, з врахуванням часткового відшкодування обвинуваченим цивільному позивачу ОСОБА_8 в добровільному порядку 45 тис. грн., з яких витрачено на лікування потерпілого та пов`язаних з цим витрат 5766,2 грн. (придбання медичних препаратів - 4311,2 та витрати на пальне - 1455 грн.), виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, майнового стану обвинуваченого суд приходить до висновку про часткове задоволення позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 моральної шкоди у розмірі 10 тис. грн.
Так, згідно ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу. До вказаних витрат, згідно ч. 2 ст. 120 КПК України, належать витрати на правову допомогу, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором та їх несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Витрати цивільного позивача ОСОБА_8 на правову допомогу підтверджуються договором про надання правової допомоги від 20.07.2021, укладеним між Адвокатським бюро «Бовсунівський і партнери» та ОСОБА_8 , додатковою угодою до вказаного договору, п.2 якої визначена вартість наданих адвокатом послуг у розмірі 8 тис. грн. та квитанцією до прибуткового касового ордера №20/07-1 від 20.07.2021 про сплату цивільним позивачем ОСОБА_8 8 тис. грн. за надані послуги.

Суд вважає, що з урахуванням складності справи та її значення для цивільних позивачів, ціни позову, кількості судових засідань та обсягу проведених представником процесуальних дій, такі витрати цивільного позивача ОСОБА_8 були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
З урахуванням наведеного, цивільний позов законного представника потерпілого ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_6 в частині відшкодування витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги адвоката, що пов`язано з цією справою в сумі 8000 грн., слід задовольнити в повному обсязі.
На підставі ст. 124 Кримінального процесуального кодексу України слід стягнути з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати, а саме: документально підтверджені витрати на залучення експертів в сумі 5320,07 грн.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 27.05.2021 на автомобіль марки «PEUGEOT-207» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 , слід скасувати, оскільки в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.
На підставі викладеного, а також враховуючи те, що підстав для звернення застави в дохід держави, внесеної за обвинуваченого ОСОБА_6 судом не встановлено, запобіжний захід у вигляді застави останнім не був порушений, суд вважає, що запобіжний захід у вигляді застави підлягає продовженню з встановленими обов`язками до набрання вироком законної сили, а внесений розмір застави підлягає поверненню заставодавцю ОСОБА_30 після набрання вироком законної сили.
Керуючись ст. ст. 50, 65-67 Кримінального кодексу України, ст. ст. 100, 124, 174, 349,368-371,373-374, 376, 395 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні і виправдати на підставі пункту 3 частини першої статті 373 Кримінального процесуального кодексу України в зв`язку з недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання за цей злочин у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 6 років.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з дня взяття його під варту для приведення даного вироку до виконання.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк тримання під вартою під час досудового розслідування з 26 травня 2021 року по 27 липня 2021 року включно, із розрахунку - один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді застави з покладеними обов`язками до набрання вироком законної сили залишити без змін, після набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді застави з покладеними обов`язками - скасувати.

Заставу визначену ухвалою слідчого судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 22.07.2021 року у розмірі 118950 (сто вісімнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят) грн. 00 коп., внесену за обвинуваченого ОСОБА_6 на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Житомирській області UA0000277 згідно платіжного доручення від 26.07.2021 №@2PL304260 - повернути заставодавцю ОСОБА_30 відповідно до ст. 182 КПК України, після набрання вироком суду законної сили.

Цивільний позов законного представника потерпілого ОСОБА_8 , який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_11 , до обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_2 10000 (десять тисяч) грн. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 250000 (двісті п ятдесят тисяч) грн. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_2 8000 (вісім тисяч) грн. витрат на правову допомогу.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз у кримінальному провадженні, які становлять 5320 грн. 07 коп., а саме:

-за проведення інженерно-транспортної експертизи технічного стану транспортного засобу №СЕ-19/106-21/5701-IT від 07.06.2021 року в сумі 1372 гривні 96 копійок;

-за проведення судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/106-21/5690-ІТ від 07.06.2021 року в сумі 1372 гривні 96 копійок;

-за проведення судової автотехнічної експертизи №1602/21-25 від 24.06.2021 року в сумі 2574 гривні 15 копійок.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 27.05.2021 на автомобіль марки «PEUGEOT-207» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 - скасувати.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме:

- автомобіль марки «PEUGEOT-207» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 - повернути власнику ОСОБА_10 ;

- змив з керма, змив з ручки перемикання передач, змив з внутрішньої ручки ведійських дверцят, які упаковано до трьох паперових конвертів та опечатано згідно правил опечатування речових доказів, запаховий слід із переднього ведійського сидіння, який вилучено на фланельову серветку та упаковано до одорологічного пакету №0001063 та заклеєно печаткою №0001065 та поміщено до кімнати зберігання речових доказів, що за адресою: смт. Хорошів, вул. Гвардійців Кантемирівців, 2 після набрання вироком законної сили знищити.

На вирок суду протягом 30 днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Згідно ч. 6 ст. 376 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення обвинуваченим та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1