Справа № 149/910/21
Провадження №11-кп/801/89/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 березня 2022 року м. Вінниця

Колегія суддів Вінницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

представника потерпілих ОСОБА_8

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_11

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження № 0000157 від 03.02.2021 року, за апеляційними скаргами прокурора відділу Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_6 та представника потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 29.09.2021 року, яким

ОСОБА_11 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

уродженця та жителя

АДРЕСА_1 ,

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, та виправдано його на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю в його діянні наявності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України;

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Вирішено долю речових доказів.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь держави витрати на проведення експертиз в сумі 5720,75 грн.

У задоволенні цивільного позову у кримінальному провадженні ОСОБА_10 і ОСОБА_9 до Державного підприємства «Хмільницьке лісове господарство», третя особа ОСОБА_11 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи (стягнення компенсації завданої моральної шкоди) відмовлено.

в с т а н о в и в :

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.
ОСОБА_11 02.02.2021 біля 19:30 год., керуючи технічно справним автомобілем "ЗІЛ-131" , д.н.з. НОМЕР_1 , під час виїзду з узбіччя на проїзну частину провулку Сандрацького в с. Широка Гребля Хмільницького району Вінницької області не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, та в момент об`єктивної появи в полі його зору пішохода ОСОБА_12 , не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, внаслідок чого допустив наїзд на останнього, після чого, з метою уникнення відповідальності вчинив дії , спрямовані на приховування вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, помістив ОСОБА_12 в автомобіль "ЗІЛ-131" , д.н.з. НОМЕР_1 , та перевіз його до річки Південний Буг, де скинув у воду.

Внаслідок наїзду на пішохода ОСОБА_12 від отриманих травм загинув на місці пригоди.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 124 від 14.03.2021 у ОСОБА_12 виявлено: розтрощення голови з руйнуванням головного мозку (рани та синці на голові, рани та крововиливи на слизовій нижньої губи, численні переломи кісток мозкового та лицевого відділів черепа, розміщення головного мозку); закриту тупу травму грудей у вигляді крововиливу в м`якій тканині по передній поверхні справа, переломи 2-6 ребер справа по середньо-ключичній лінії, забій правої легені; садно шиї. Дані тілесні ушкодження виникли від дії тупих твердих предметів, можливо 02.02.2021 за обставин ДТП. Враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень, які мали місце у ОСОБА_12 та є складовими черепно-мозкової травми, травми грудей, можна припустити, що під час первинного контакту з транспортним засобом ОСОБА_12 знаходився у вертикальному положенні, передньою частиною тіла до нього з подальшим падінням та накатуванням колеса на голову в напрямку зліва направо.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 124 від 14.03.2021 у ОСОБА_12 виявлено: розтрощення голови з руйнуванням головного мозку (рани та синці на голові, рани та крововиливи на слизовій нижньої губи, численні переломи кісток мозкового та лицевого відділів черепа, розміщення головного мозку); закриту тупу травму грудей у вигляді крововиливу в м`якій тканині по передній поверхні справа, переломи 2-6 ребер справа по середньо-ключичній лінії, забій правої легені; садно шиї. Дані тілесні ушкодження виникли від дії тупих твердих предметів, можливо 02.02.2021 за обставин ДТП. Розтрощення голови з руйнуванням головного мозку має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного для життя в момент заподіяння та стоїть в причинному зв`язку зі смертю. Смерть ОСОБА_12 настала від розтрощення голови з руйнуванням головного мозку.

Відповідно до висновку автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № СЕ-19/102-21/2901-ІТ від 22.02.2021 в заданій дорожній обстановці, дії водія автомобіля "ЗІЛ-131" , д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_11 , з технічної точки зору, регламентувались вимогами п.п. 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху. В ситуації, яка склалася, з технічної точки зору, можливість попередження виникнення ДТП (наїзду на пішохода) у водія ОСОБА_11 полягала у виконанні ним вимог п.п. 10.1, 12.3 ПДР України, для чого у нього були відсутні будь-які перешкоди технічного характеру. В ситуації, яка склалась, в діях водія ОСОБА_11 вбачається невідповідність вимогам п.п. 10.1, 12.3 ПДР України. Дії водія ОСОБА_11 , які не відповідали вимогам п. 10.1 ПДР України, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної ДТП.

Таким чином, водій ОСОБА_11 порушив вимоги п.п. 10.1, 12.3 ПДР України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306 (зі змінами та доповненнями), згідно з якими:

1) п. 10.1 "Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху."

2) п. 12.3 "У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди."

Порушення ОСОБА_11 вищевказаних вимог ПДР України перебуває у причинному зв`язку з виникненням ДТП та її наслідками- настанням смерті пішохода ОСОБА_12 .

Таким чином, ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме: порушенні правил безпеки дорожнього руху особою , яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

Крім того, біля 19 год. 30 хв. 02.02.2021 водій ОСОБА_11 , здійснивши наїзд на пішохода ОСОБА_12 , автомобілем "ЗІЛ-131", д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Першотравневій в с. Широка Гребля Хмільницького району Вінницької області, усвідомлюючи одразу після наїзду, що потерпілий перебуває у небезпечному для життя стані, достовірно знаючи, що ОСОБА_12 отримав небезпечні для життя тілесні ушкодження, діючи умисно, маючи реальну можливість надати допомогу ОСОБА_12 , який був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпородного стану, таку допомогу потерпілому не надав, не вжив заходів для надання йому першої медичної допомоги, не звернувся за допомогою до інших осіб , не викликав представників лікувального закладу, хоча повинен був і мав об`єктивну можливість це зробити, натомість, з метою уникнення відповідальності вчиняв дії, спрямовані на приховування вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, помістив ОСОБА_12 в автомобіль "ЗІЛ-131", д.н.з. НОМЕР_1 , та перевіз його до річки Південний Буг, де скинув у воду.

Таким чином, ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, а саме: завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів для самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

Судом першої інстанції визнано недоведеною винність ОСОБА_11 в частині обвинувачення за ч. 1 ст. 135 КК України, у тому, що 19 год. 30 хв. 02.02.2021 водій ОСОБА_11 , здійснивши наїзд на пішохода ОСОБА_12 , автомобілем "ЗІЛ-131", д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Першотравневій в с. Широка Гребля Хмільницького району Вінницької області, усвідомлюючи одразу після наїзду, що потерпілий перебуває у небезпечному для життя стані, достовірно знаючи, що ОСОБА_12 отримав небезпечні для життя тілесні ушкодження, діючи умисно, маючи реальну можливість надати допомогу ОСОБА_12 , який був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпородного стану, таку допомогу потерпілому не надав, не вжив заходів для надання йому першої медичної допомоги, не звернувся за допомогою до інших осіб , не викликав представників лікувального закладу , хоча повинен був і мав об`єктивну можливість це зробити, натомість, з метою уникнення відповідальності вчиняв дії, спрямовані на приховування вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, помістив ОСОБА_12 в автомобіль "ЗІЛ-131", д.н.з. НОМЕР_1 , та перевіз його до річки Південний Буг, де скинув у воду.

Виправдовуючи ОСОБА_11 в цій частині обвинувачення, суд послався на те, що поведінка ОСОБА_11 як водія безпосередньо після події ДТП очевидно була нормативно передбачена відповідними приписами ПДР. Разом з тим, фактичне вчинення ним дій, пов`язаних з переміщенням тіла загиблого ОСОБА_12 з місця події до автомобіля, залишення на автомобілі місця ДТП, вивезення тіла та скидання його у річку з метою приховати вказані події виключають його умисел на вчинення інкримінованого йому за ч. 1 ст. 135 КК України правопорушення. Хоча ОСОБА_11 і зобов`язаний був вжити заходів для надання допомоги загиблому і не вжив їх, з урахуванням вказаних елементів юридичного складу така поведінка не утворює в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України. Показаннями обвинуваченого, свідків, матеріалами судових експертиз не підтверджується, що ОСОБА_11 умисно залишив ОСОБА_12 у небезпечному для життя стані. В ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_12 загинув на місці події від отриманих травм, смерть ОСОБА_12 настала від розтрощення голови з руйнуванням головного мозку внаслідок тілесних ушкоджень, отриманих за обставин ДТП 02.02.2021.

Під час допиту обвинувачений ОСОБА_11 пояснив, що вважав ОСОБА_12 загиблим після виявлення його тіла з очевидними тілесними ушкодженнями, які він розцінював як несумісні з життям. Суд розцінює подальші активні дії ОСОБА_11 як такі, що мали на меті приховати факт ДТП та смерть ОСОБА_12 . Однак вони в даному випадку виключають прямий умисел ОСОБА_11 на злочинну бездіяльність у формі залишення у небезпеці.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осію що їх подали.
В апеляційній скарзі прокурора відділу Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_6 ставиться питання про скасування вироку Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 29.09.2021 щодо ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 286 КК України через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого через м`якість. Просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_11 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 135 КК України, ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання: за ч. 1 ст. 135 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік; за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_11 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки. У резолютивній частині вироку зазначити, що відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_11 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 03.02.2021 до дня набрання вироком законної сили з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_11 , усвідомлюючи одразу після наїзду, що потерпілий перебуває у небезпечному для життя стані, достовірно знаючи, що ОСОБА_12 отримав небезпечні для життя тілесні ушкодження, не вжив жодних заходів для надання допомоги потерпілому, натомість вичиняв умисні дії, спрямовані на приховування вчиненого кримінального правопорушення. Зважаючи на те, що дорожньо-транспортна пригода сталася вночі, на ділянці дороги, де відсутнє вуличне освітлення, а також те, що переважна більшість тілесних ушкоджень сконцентрована на голові потерпілого, який був одягнутий у шапку, не маючи медичної освіти ОСОБА_11 не міг самостійно об`єктивно оцінити стан потерпілого одразу після наїзду та бути переконаним в миттєвій смерті потерпілого. Таким чином, в момент, коли ОСОБА_11 вийшов з автомобіля і усвідомив, що здійснив наїзд на пішохода, проте умисно відмовився вжити будь-які заходи для надання йому допомоги, з об`єктивної сторони вказаний злочин було закінчено, тому діяння ОСОБА_11 містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України.

Крім того, призначене ОСОБА_11 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Суд не дав належної оцінки тим обставинам, що ОСОБА_11 зник з місця дорожньо-транспортної пригоди, що унеможливило його своєчасне освідування на стан алкогольного сп`яніння. Крім того, зазначена подія набула значного суспільного резонансу в суспільстві. Покарання, призначене судом ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 286 КК України, не відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України та є явно несправедливим у розумінні ст, 414 КПК України внаслідок його м`якості. Суд першої інстанції, призначивши обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, не застосував вимоги ч. 5 ст. 72 КК України та не зарахував ОСОБА_11 строк попереднього ув`язнення в строк відбування покарання, з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

В своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_7 ставить питання про скасування вирока Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 29 вересня 2021 року в частині засудження ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 286 КК України та в цій частині закриття провадження у справі в зв`язку з відсутністю події та складу кримінального правопорушення. Просить звільнити ОСОБА_11 із під варти із залу суду.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що із показів водія ОСОБА_11 вбачається, що перешкод для початку руху автомобіля у нього не було. Не було також потреби у застосуванні екстреного гальмування, оскільки небезпеки для руху автомобіля не було. Пішохід після того, коли вийшов із автомобіля, повинен був рухатися у протилежному напрямку. Суд першої інстанції не врахував вищевказані доводи сторони захисту, не надав критичної оцінки висновку автотехнічної експертизи від 22.02.2021 року та помилково прийняв її до уваги. У вироку суд першої інстанції на підтвердження вини його підзахисного лише перерахував докази, які були подані до суду стороною обвинувачення, без змістовного їх аналізу та оцінки. Висновок суду про невідповідність дій водія ОСОБА_11 вимогам п.10.1. та 12.3. ПДР України у вироку належним чином не обгрунтовано та не вмотивовано, будується лише на припущеннях та загальних положеннях щодо належної оцінки водієм дорожньої обстановки. Поряд із тим захистом до суду подано висновок автотехнічної експертизи від 09.07.2021 року № 7763/21-21, виконаної Вінницьким відділенням КНДІСЕ, відповідно до якого в заданій дорожній обстановці в діях водія автомобіля "ЗІЛ 131", д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_11 невідповідностей технічним нормам вимог п. 10.1. ПДР України не вбачається. Якщо водій ОСОБА_11 під час руху автомобіля не виявив наближення позаду до автомобіля пішохода чи виявив таке наближення за час менший 2,5 секунд до наїзду, в його діях невідповідностей нормам вимог п. 12.3. ПДР України не вбачається. Отже, даний висновок експерта є більш обґрунтованим та вмотивованим, ніж висновок експерта, який наданий до суду стороною обвинувачення. Наданий захистом висновок будується на правильних вихідних даних, які були здобуті органом досудового розслідування в ході здійснення розслідування кримінального провадження. У даному висновку експерт надає категоричну відповідь щодо невідповідностей діям водія ОСОБА_11 вимогам п. 10.1. ПДР України. Вказує, що невідповідностей, у даній дорожній обстановці, вимогам п. 10.1. ПДР України у діях водія ОСОБА_11 не вбачається.

Стосовно невідповідностей вимогам п. 12.3. ПДР України, то тут експерт ставить свій висновок у залежність від виявлення водієм наближення пішохода позаду до автомобіля. Однак, як вбачається із показів ОСОБА_11 , він не виявив наближення пішохода до автомобіля позаду, а уся його увага після початку руху була прикута до напрямку руху автомобіля вперед. Суд першої інстанції не надав належної оцінки висновку експерта від 09.07.2021 року. В обгрунтування його відхилення послався на те, що даний експертний висновок в цілому не спростовує інших встановлених в ході розгляду справи обставин. Вказав, що для його проведення захистом було надано обмежену кількість матеріалів (копії протоколів огляду місця події, слідчого експерименту та копії двох протоколів допиту ОСОБА_11 ) у той час як стороною обвинувачення у розпорядження експерта було надано матеріали кримінального провадження на 157 арк.

В своїй апеляційній скарзі представник потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_8 просить вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 29.09.2021 щодо ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 286 КК України скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого через м`якість. Просить ухвалити свій вирок, яким визнати ОСОБА_11 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 135 КК України, ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання: за ч. 1 ст. 135 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік; за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_11 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки. Виключити з мотивувальної частини вироку тих обставин, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Вимоги мотивує тим, що судом першої інстанції при визначені міри покарання обвинуваченому ОСОБА_13 в недостатній мірі враховано ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого ним кримінального правопорушення, внаслідок чого суд призначив йому покарання, яке є явно несправедливим внаслідок м`якості. Також не можна не врахувати, що відповідно до ст. З Конституції У країни людина, її життя та здоров' я визначаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а внаслідок грубого порушення ОСОБА_11 , правил дорожнього руху України настала смерть пішохода ОСОБА_12 . Окрім цього, відповідно до вимог ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, у вчинені якого обвинувачується ОСОБА_11 , відноситься до категорії тяжких злочинів.

Судом першої інстанції необґрунтовано визнано доведеним наявність такої пом`якшуючої покарання обставини, як з`явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину ОСОБА_11 . При цьому суд не врахував рекомендації, викладених у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року за № 7, згідно яких визнання обставин такою, що пом`якшує покарання має бути вмотивоване у вироку.

Визначивши щире каяття ОСОБА_11 , як обставину, яка пом`якшує покарання, суд не врахував правову позицію, сформовану Верховним Судом в постанові від 18.09.2019 року у справі 166/1065/18 про те, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно в проявлятись у визнані негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки , бажанні виправити наслідки вчиненого, шо під час судового розгляду свого підтвердження не знайшло. Також неналежну оцінку суду отримали і ті факти, що ОСОБА_11 активно сприяв розкриттю злочину, він не визнав своєї вини у вчиненому інкримінованого злочину, заперечував факти пред`явленого стороною обвинувачення усіх наявних доказів, не висловив жалю з приводу скоєного, не попросив вибачення у потерпілих, неодноразово прирікався з ними в залі судових засідань не доводить у обвинуваченого осуду своєї поведінки, не сприяв розкриттю злочину, а навпаки, давав неправдиві покази, неодноразово змінював їх.

Також суд не надав належної оцінки тим обставинам, що ОСОБА_11 , маючи стаж керування даним автомобілем 7 років, мав би досконало знати правила дорожнього руху У країни і діяти відповідно до викладених в них нормах, а так його легковажність та відчуття безкарності, нехтуючи загальними нормами безпеки дорожнього руху допустив порушення ПДР України, що призвело до невідворотних наслідків, після чого мав би бути позбавлений судом до максимальної міри покарання в частині позбавлення права керувати транспортними засобами строком на З (три) роки. Поряд з цим, судом першої інстанції належним чином не враховано думку потерпілих у даному кримінальному проваджені які просили суд обрати міру покарання обвинуваченому ОСОБА_11 у вигляді 8 років позбавлення волі.

Мотиви суду.
Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_11 , його захисника - адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу останнього та заперечили проти апеляційних скарг прокурора та представника потерпілих; думку прокурора ОСОБА_6 та представника потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_8 , які підтримали свої апеляційні скарги, заперечували проти апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 ; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги прокурора відділу Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_6 , представника потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_7 -задоволенню не підлягають, з огляду на наступні обставини.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_11 в скоєні злочину, за який він засуджений при обставинах, викладених у вироку, є обґрунтованим, суд дав вірну юридично-правову оцінку і визначив кваліфікацію дій ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 286 КК України.

Судом вірно кваліфіковано дії ОСОБА_11 як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель потерпілого, і підтверджується дослідженими в суді першої інстанції доказами, а саме, показаннями потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , які пояснили, що 02.02.2021 їх син ОСОБА_12 поїхав по зерно в с. Порик. Близько 12 год. наступного дня від кума вони дізнались, що щось сталося з ОСОБА_14 . Після чого вони поїхали до поліції, де їм черговий повідомив про те, що сталося. В подальшому ОСОБА_10 був присутній на місці ДТП і місці виявлення трупа.

Свідок ОСОБА_15 пояснював, що ОСОБА_11 сам йому розповів, що відбулось, а саме те, що було слизько, він зустрівся з кумом ОСОБА_14 , говорив з ним. Далі ОСОБА_16 впав, а ОСОБА_11 наїхав на нього заднім колесом та в подальшому з місця ДТП вивіз труп. Він запропонував ОСОБА_17 їхати в поліцію.

Вину ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України доводять наступні докази:

- письмова заява ОСОБА_11 , відповідно до якої ОСОБА_18 зізнався, що він 02.02.2021, перебуваючи на вул. Першотравнева в с. Широка Гребля біля 20:00 год., перебуваючи за кермом автомобіля "ЗІЛ-131", д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив наїзд на громадянина ОСОБА_12 , який від отриманих травм одразу помер, про що він не повідомив ні поліцію, ні медиків, так як злякався, тіло ОСОБА_12 на вказаному автомобілі відвіз до р. Південний Буг між селами Курилівка та Широка Гребля та викинув у воду (т. 1, а.с. №235) ;

- протокол огляду місця ДТП від 03.02.2021 з план-схемою та фото таблицею до нього, відповідно до якого в присутності понятих та ОСОБА_11 було оглянуто ділянку дороги поблизу житлового будинку АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. №№236-247);

- протокол огляду від 03.02.2021 з фото таблицею до нього, відповідно до якого в присутності понятих була оглянута дорога ( АДРЕСА_1 ) (т. 1 а.с. №№248-250, т. 2 а.с. 1-5).;

- протокол огляду місця події від 03.02.2021 з ілюстрованою таблицею до нього, відповідно до якого в присутності понятих та за участі ОСОБА_11 було оглянуто ділянку польової дороги за селом між населеними пунктами с. Широка Гребля та с. Курилівка на відстані 870 м від с. Широка Гребля (т. 2 а.с. №№6-12);

- протокол огляду трупа від 03.02.2021 (т. 2, а.с. №№13-15);

- висновок експерта № 124, відповідно до якого при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_12 виявлено: розтрощення голови з руйнуванням головного мозку (рани та синці на голові, рани та крововиливи на слизовій нижньої губи, численні переломи кісток мозкового та лицевого відділів черепа, розміщення головного мозку); закрита тупа травма грудей у вигляді крововиливу в м`які тканини по передній поверхні справа, переломи 2-6 ребер справа по середньо-ключичній лінії, забій правої легені; садно шиї. Дані тілесні ушкодження виникли від дії тупих твердих предметів, можливо 02.02.2021 за обставин ДТП. Розтрощення голови з руйнуванням головного мозку має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного для життя в момент заподіяння та стоїть в причинному зв`язку зі смертю. Закрита тупа травма грудей має ознаки тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості та в прямому причинному зв`язку зі смертю не стоїть. Садно шиї має ознаки легкого тілесного ушкодження та в причинному зв`язку зі смертю не стоїть. Смерть ОСОБА_12 настала від розтрощення голови з руйнуванням головного мозку. При судово-медичній експертизі крові трупа ОСОБА_12 виявлено етиловий спирт у концентрації 1,9 проміле, інші спирти та їх ізомери не виявлено. Така концентрація етилового спирту в крові у живих осіб відповідає середньому ступеню алкогольного сп`яніння. Враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень, які мали місце у ОСОБА_12 та є складовими черепно-мозкової травми, травми грудей, можна припустити, що під час первинного контакту з транспортним засобом ОСОБА_12 знаходився у вертикальному положенні передньою частиною тіла до нього, з подальшим падінням та накатуванням колесом на голову в напрямку зліва направо. Враховуючи характер черепно-мозкової травми можна зробити висновок , що смерть ОСОБА_12 настала відразу після її отримання. Враховуючи дані судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_12 , а саме трупні зміни на 03.02.2021 10.30, можна зробити висновок, що від моменту настання смерті до дослідження трупа в морозі пройшло 15-24 год. (за таблицями М. П. Туровца); час перебування тіла у воді за наявними судово-медичними даними визначити не представляється можливим (т. 2, а.с. №№16 -18);

- протокол огляду місця події від 03.02.2021, відповідно до якого в при огляді автомобіля ЗІЛ 131, д.н.з. НОМЕР_1 виявлено, що це спеціалізований автомобіль для перевезення дерев з маніпулятором. Кабіна даного автомобіля пофарбована в зелений колір, на даному автомобілі наявні пошкодження ЛФН та металевих деталей кузова, що характерні для його експлуатації. В кабіні даного автомобіля виявлено куртку зеленого кольору військового зразка, яка вилучена та поміщена до спеціального пакету. Одночасно з керма та КПП автомобіля проведено змиви за допомогою ватного тампону, які поміщені в пробірки та упаковані до двох паперових конвертів, які опечатані в спеціальний пакет НПУ. При огляді вантажного відсіку в передній правій його частині виявлено РБК схожу на кров, зразки якої вилучені та поміщені до паперового конверту, який опечатано (т. 2, а.с. №№22-25);

- висновок експерта № СЕ-19/102-21/1995-ІТ, відповідно до якого на момент експертного огляду робоча гальмівна система, рульове керування автомобіля «ЗИЛ-131» д.н.з. НОМЕР_1 знаходяться у працездатному стані. У деталях та вузлах робочої гальмівної системи, рульового керування автомобіля «ЗИЛ-131» д.н.з. НОМЕР_1 на момент експертного огляду експлуатаційних несправностей, які б виникли до ДТП та могли впливати на можливий некерований рух чи керованість даного автомобіля до початку розвитку події ДТП не виявлено (т. 2 а.с.№№ 66-69);

- протокол проведення слідчого експерименту від 05.02.2021 з план-схемою до нього, який був проведений за участі ОСОБА_11 та його захисника адвоката ОСОБА_7 в присутності двох понятих по в ході якого ОСОБА_11 повідомив, що на момент його проведення дорожня обстановка наближена до тієї, що була на момент ДТП та відсутні будь-які фактори, які впливають на об`єктивність проведення вказаної слідчої дії. Далі ОСОБА_11 на пропозицію слідчого повідомив, що 02.02.2021 біля 19:00-19:30 год. він зупинив керований ним автомобіль ЗІЛ 131, д.н.з. НОМЕР_1 на узбіччі вул. Першотравнева в с. Широка Гребля у положенні, що відстань переднього та заднього правих його коліс до ЛЕП № 266 становить 21.9 м та 20.5 м відповідно. Відстань від переднього габариту до краю проїзної частини пров. Сандрацького становить 1,4 м. В подальшому він разом із ОСОБА_12 близько 30 хв сидів в салоні автомобіля, після чого останній вийшов з автомобіля та розташовуючись біля нього попрощався з ОСОБА_11 . Відстань, де ОСОБА_11 останній раз бачив ОСОБА_12 знаходиться на відстані 0, 9 м від правого габариту транспортного засобу та 2,3 м від переднього габариту транспортного засобу. В подальшому ОСОБА_11 завів автомобіль та почав рух вперед на першій передачі, здійснюючи виїзд на провулок Сандрацький. З моменту початку руху вперед до моменту коли ОСОБА_11 почув крик ОСОБА_12 він подолав 14,6 м (відстань від переднього габариту ТЗ до місця де знаходився потерпілий). Після того як ОСОБА_11 почав рух вперед та виїхав на проїзну частину пров. Сандрацького він почу крик потерпілого ОСОБА_12 та одразу ж зупинився. Автомобіль зупинився у такому положенні, що відстань від його переднього та заднього правих коліс до правого краю проїзної частини пров. Сандрацького по напрямку руху в бік ГЕС становить 1, 2 м та 1.1 відповідно. Потерпілий лежав на проїзній частині дороги обличчям догори, його голова при цьому знаходилась на відстані 1, 0 м від центру заднього правого колеса автомобіля ЗІЛ на одному рівні з даним колесом ноги загиблого були направлені дещо під кутом відносно проїзної частини пров. Сандрацького у напрямку місця звідки починав рух автомобіль. В ході слідчого експерименту встановлено, що з місця водія автомобіля з місця початку руху вперед, пішохід, який рухається до місця наїзду до місця, де його останній раз бачив ОСОБА_11 проглядається. Як повідомив ОСОБА_11 з моменту початку руху вперед до наїзду він рухався в темпі: Т1-120 см, Т2 7,4 см, Т3 7,56 см. В подальшому ОСОБА_11 повідомив, що побачивши наїзд на ОСОБА_12 він погрузив його на платформу свого автомобіля, а саме на передню ліву його частину та після цього у вказаному автомобілі поїхав у напрямку ГЕС та доїхавши до кафе «Шайтан», що в центрі с. Широка Гребля розвернувся та поїхав знову до місця ДТП, зупинився біля пров. Вишневого в с. Широка Гребля та вивантажив тіло ОСОБА_12 у місці на яке вказував під час огляду місця події 03.02.2021. В подальшому він знову загрузив тіло ОСОБА_12 на автомобіль та поїхав у бік с. Курилівка понад р. Південний Буг. Заїхавши в с. Курилівка розвернувся в кінці села та поїхав до р. Південний Буг до місця, де скинув потерпілого у воду. Дане місце ОСОБА_11 показував під час огляду місця події від 03.02.2021. В ході слідчого експерименту було встановлено габаритні розміри автомобіля ЗІЛ 131, д.н.з. НОМЕР_1 . В ході встановлення видимості пішохода на вказаному автомобілі було ввімкнено близьке світло фар та двигун працював на середніх оборотах. Пішохід (статист) був одягнений у темний одяг (т. 2, а.с. №№74-77);

- висновок експерта № СЕ-19/102-21/3500-ТР від 17.03.2021, відповідно до якого два сліди протекторів шини збережені на двох аркушах паперу та слід протектора шини ТЗ на гіпсовому зліпку, які були виявлені в ході огляду місця ДТП 03.02.2021 по узбіччю, що прилягає до проїзної частини по вул. Першотравнева в с. Широка Гребля Хмільницького району Вінницької області придатні для встановлення групової належності та залишені групою шин до якої належить шина транспортного засобу «ЗІЛ-131», д.н.з. НОМЕР_1 , яку було сфотографовано 10.02.2021 в ході огляду транспортного засобу (т. 2, а.с. №№131-138) ;

- висновок експерта № СЕ-19/102-21/2901-ІТ від 22.02.2021, відповідно до якого в заданій дорожній обстановці дії водія автомобіля ЗиЛ-131 д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_11 з технічної точки зору регламентувались п.п. 10.1, 12.3 ПДР України. В заданій дорожній обстановці дії пішохода можуть бути оцінені органами слідства (суду) самостійно відповідно до розділу 4 «Обов`язки і права пішоходів» ПДР, для чого спеціальних знань у галузі автотехніки не потрібно. Наїзд на пішохода ОСОБА_12 автомобілем ЗиЛ-131 д.н.з. НОМЕР_1 найбільш ймовірно стався на проїзній частині пров. Сандрацького в с. Широка Гребля Хмільницького райноу Вінницької області в районі розташування початку речовини біологічного пошкодження. Встановити більш точного розташування місця наїзду на пішохода з розміткою прив`язаною до елементів дорожнього облаштування в подовжньому напрямках не вдалось можливим в зв`язку з відсутністю в наданих експертам матеріалів суттєвих слідових ознак трасологічного характеру. В ситуації, яка склалась, при вказаних в постанові про призначення експертизи комплексі вхідних даних, з технічної точки зору можливість попередження виникнення ДТП у водія автомобіля ЗиЛ-131 д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_11 полягала у виконанні п.п. 10.1, 12.3 ПДР, для чого у нього були відсутні будь-які перешкоди технічного характеру. В ситуації, яка склалась, при вказаних в постанові про призначення експертизи комплексі вхідних даних, в діях водія автомобіля ЗиЛ-131 д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_11 вбачається невідповідність вимогам п.п. 10.1, 12.3 ПДР. Дії водія автомобіля ЗиЛ-131 д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_11 , які не відповідають вимогам п. 10.1 ПДР з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної ДТП (т. 2 а.с. №№142-146) ;

- висновок експерта № 7763/21-21 від 09.07.2021, відповідно до якого в задані дорожній обстановці водій автомобіля ЗИЛ-131, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_11 , перед початком руху повинен був користуватись технічними нормами вимог п. 10.1, а під час руху нормами п. 12.3 ПДР України. Дії пішохода ОСОБА_12 в даній дорожній обстановці регламентовані нормами розділу 4 ПДР України, для чого спеціальних знань у галузі автотехніки не потрібно. В задані дорожній обстановці водій автомобіля ЗИЛ-131, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_11 невідповідностей технічним нормам вимог . ПДР України не вбачається. Якщо водій ОСОБА_11 під час руху автомобіля не виявив наближення позаду до автомобіля пішохода чи виявив таке наближення за час менший 2,5, с до наїзду, в його діях невідповідностей нормам вимог п. 12.3 ПДР України не вбачається. Якщо водій ОСОБА_11 під час руху автомобіля виявив наближення пішохода за час більший 2,5 с до наїзду, в його діях буде вбачатись невідповідність нормам п. 12.3 ПДР України, які, з технічної точки зору, знаходились у причинному зв`язку з виникненням події даної ДТП (т. 2 а.с. 176-179).

Вказаним доказам суд першоі инстанціїї дав вірну юридично-правову оцінку з точки зору Їх допустимості та належності в іх сукупності та взаємозвязку.

Твердження захисника ОСОБА_7 про невідповідність висновків експерта № СЕ-19/102-21/2901-ІТ від 22.02.2021 та № 7763/21-21 від 09.07.2021 та прийняття судом до уваги лише висновок № СЕ-19/102-21/2901-ІТ від 22.02.2021, є необґрунтованими.

Суд прийняв до уваги висновок № 7763/21-21 від 09.07.2021, наданий стороною захисту і зазначив у оскаржуваному вироку, що цей висновок не спростовує в цілому інших встановлених в ході розгляду справи обставин та, з урахуванням зазначеного, не може безумовно свідчити про відсутність в діях водія ОСОБА_11 невідповідностей вимогам ПДР, яка йому інкримінується. Зазначив, що для проведення експертизи (№ СЕ-19/102-21/2901-ІТ від 22.02.2021) експерту надавались матеріали кримінального провадження на 157 арк., для проведення експертизи (№ 7763/21-21 від 09.07.2021) було надано обмежену кількість матеріалів (копію протоколу огляду місця події, слідчого експерименту, диск з фотокопіями вказаних документів та фотокопії двох протоколів допиту ОСОБА_11 ), тобто експерт в першому випадку мав великий об`єм вихідних даних, ніж експерт, виконуючий експертизу за клопотанням сторони захисту.

Щодо цих експертиз за клопотанням сторони захисту був допитаний експерт ОСОБА_19 , який проводив експертизу (№ СЕ-19/102-21/2901-ІТ від 22.02.2021), та пояснив, що момент виникнення небезпеки був визначений слідчим і він є можливим для використання та дослідження технічної можливості водія уникнути наїзду у разі виявлення небезпеки.

Щодо доводів апеляційних скарг прокурора та представника потерпілих щодо безпідставного виправдання ОСОБА_11 за ч.1 ст.135 КК України, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Так,виправдовуючи ОСОБА_11 за ч.1 ст.135 КК України суд зазначив, що ОСОБА_11 не мав умислу на залишення потерпілого в небезпеці.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, відповідно до положень ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека є найвищими соціальними цінностями. Кримінальний кодекс України здійснює охоронну функцію щодо вказаних цінностей, зокрема ст. 135 КК України встановлює кримінальну відповідальність за завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через малолітство, старість, хворобу; або внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, зобов`язаний був піклуватися про цю особу і мав змогу надати їй допомогу, а також у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

Суспільна небезпека кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України полягає у тому, що людина, яка має можливість надати допомогу іншій людині і тим самим врятувати її від смерті або настання інших тяжких наслідків, не робить цього, що свідчить про низькі моральні якості цієї особи. Злочинність такої бездіяльності підвищується, якщо особа сама поставила іншу особу в небезпечний для життя стан, або причетна до події, через яку особа опинилася в такому стані.

За змістом ст.135 КК України, поставлення в небезпеку виступає як основа для виникнення спеціального обов`язку надати допомогу особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані.

Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 135 КК України, завжди характеризується прямим умислом щодо самого діяння. Що стосується наслідків, ставлення суб`єкта злочину до них завжди характеризується необережністю (злочинною недбалістю чи злочинною самовпевненістю).

Вольовий момент вчинення злочину, передбаченого ст. 135 КК України, полягає у небажанні суб`єкта злочину надати допомогу безпорадній особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані. Мотиви вчинення цього злочину можуть бути різними (прагнення уникнути кримінальної відповідальності, небажання обтяжувати себе, байдуже ставлення до долі іншої людини, егоїзм, небажання допомогти через брак часу, неприязнь до потерпілого, легкодухість, ревнощі, помста тощо), але на кваліфікацію вони не впливають.

Моментом закінчення злочину є ухилення від надання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані. Варто зазначити, що для кваліфікації злочину не має значення, чи відвернула би надана винною особою допомога завдання шкоди життю або здоров`ю особи. Навіть у випадках, коли через несумісну з життям травму будь-яка допомога не була здатна відвернути смерть людини, особа, яка залишила потерпілого в небезпеці, несе відповідальність за ст. 135 КК України. Для кваліфікації дій винного за цією нормою кримінального закону не має значення і те, що хтось інший надав чи намагався надати допомогу залишеному в небезпеці.

Об`єктивна сторона залишення в небезпеці характеризується двома видами злочинної бездіяльності: 1) бездіяльність-невтручання, що полягає у невиконанні особою обов`язку щодо надання необхідної допомоги потерпілому, який перебуває у небезпечному для життя стані й позбавлений можливості вжити заходів для самозбереження, коли небезпека виникла незалежно від суб`єкта цього злочину;? 2) змішана бездіяльність - бездіяльність щодо надання допомоги потерпілому особою, яка сама поставила його в небезпечний для життя стан.

Бездіяльність - це пасивна форма поведінки особи, що полягає у невчиненні нею конкретної дії (дій), яку вона повинна була і могла вчинити в даних конкретних умовах. Бездіяльність за своїми соціальними та юридичними властивостями тотожна діянню, тобто вона суспільно небезпечна і протиправна, є свідомим і вольовим актом поведінки людини.

Кримінальна відповідальність за злочинну бездіяльність настає лише за таких умов:

а) на особу було покладено спеціальний обов`язок вчинити активні дії, якими було б відвернене настання суспільно небезпечного наслідку;

б) у особи була реальна можливість у даній конкретній ситуації вчинити відповідні активні дії і запобігти настанню суспільно небезпечних наслідків (постанова колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду ВС від 10.03.2021 № 742/1479/19).

Обов`язок вчинити певні дії (діяти певним чином) може випливати з різних підстав: із закону або з іншого нормативного акта; із професійних або службових функцій особи; із договору; із родинних відносин; із попередньої поведінки особи, якщо вона своїми діями створює небезпеку для іншої особи і внаслідок цього зобов`язана надати їй допомогу.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, біля 19 год. 30 хв. 02.02.2021 водій ОСОБА_11 , здійснивши наїзд на пішохода ОСОБА_12 , автомобілем "ЗІЛ-131", д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Першотравневій в с. Широка Гребля Хмільницького району Вінницької області, усвідомлюючи одразу після наїзду, що потерпілий перебуває у небезпечному для життя стані, достовірно знаючи, що ОСОБА_12 отримав небезпечні для життя тілесні ушкодження, діючи умисно, маючи реальну можливість надати допомогу ОСОБА_12 , який був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпородного стану, таку допомогу потерпілому не надав, не вжив заходів для надання йому першої медичної допомоги, не звернувся за допомогою до інших осіб , не викликав представників лікувального закладу , хоча повинен був і мав об`єктивну можливість це зробити, натомість, з метою уникнення відповідальності вчиняв дії, спрямовані на приховування вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, помістив ОСОБА_12 в автомобіль "ЗІЛ-131", д.н.з. НОМЕР_1 , та перевіз його до річки Південний Буг, де скинув у воду.

Сам обвинувачений ОСОБА_11 зазначав, що в ділянці голови ОСОБА_12 та на дорозі побачив кров. Він почав рухати тіло ОСОБА_12 , однак той ознак життя не подавав, тому він вирішив що ОСОБА_12 помер. Після цього він обмотав голову ОСОБА_12 пакетом, перемістив його тіло до провулку Вишневого, а через деякий час повернувся до автомобіля "ЗІЛ-131", під`їхав автомобілем до провулку Вишневого, помістив тіло ОСОБА_12 в кузов автомобіля і вивіз до річки Південний Буг, де скинув у річку на відстані близько 1,5 км від місця події.

Тобто обвинувачений для себе усвідомив, що потерпілий жодних ознак життя не подає, не потребує допомоги для збереження життя , оскільки є мертвим.

Відповідно до п. 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Зокрема, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний (п. 2.10 ПДР): негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди; увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки; не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди; вжити можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я; у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті "г" пункту 2.10 цих Правил, відвести потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди, повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських; вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди.

Поведінка ОСОБА_11 після події ДТП була нормативно передбачена зазначеними приписами ПДР. ОСОБА_11 дійсно повинен був вжити заходів для надання допомоги загиблому, проте, умислу на вчинення інкримінованого йому за ч. 1 ст. 135 КК України правопорушення (що є обов`язковою умовою) у нього не вбачається, не зважаючи на те, що він перемістив тіло загиблого ОСОБА_12 , залишив місце події, вивіз тіло загиблого з місця події та скинув його у річку з метою приховати вказану подію.

Дослідженими доказами доведено, що ОСОБА_12 загинув на місці ДТП від отриманих травм, що підтверджено висновками експертів, після вчиненого ДТП ОСОБА_11 почав рухати тіло ОСОБА_12 , однак той ознак життя він не подавав, тому зрозумівши, що ОСОБА_12 загинув, він з метою приховання злочину перемістив тіло останнього в кузов автомобіля і вивіз до річки Південний Буг, куди і скинув. Тобто, вважаючи, що ОСОБА_12 загинув, оскільки не виявляв ознак життя, ОСОБА_11 мав умисел на приховання свого злочину шляхом скидання тіла загиблого у річку, а отже у ОСОБА_11 був відсутній прямий умисел на залишення потерпілого у небезпеці.

З доводами апеляційної скарги представника потерпілого про виключення з мотивувальної частини вироку вказівки про обставину, що пом`якшує покарання (щире каяття), суд апеляційної інстанції не погоджується з наступних підстав.

Згідно зі ст. 66 КК щире каяття може бути визнане обставиною, що пом`якшує покарання винного. Щирим каяття вважається тоді, коли воно ґрунтується на визнанні особою своєї провини, виявленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалася.

Як вбачається з матеріалів провадження, обвинувачений вину визнав повністю по епізоду дорожньо-транспортної пригоди , сам прийшов до поліції, щоб зізнатись у вчиненому злочині, давав зізнавальні показання, сприяв розкриттю злочину, щиро розкаявся у вчиненому, що свідчить про щире каяття обвинуваченого та критичне ставлення до вчиненого.

Відповідно з встановленим, до обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд вірно відніс щире каяття. Вказане знайшло своє підтвердження в ході апеляційного розгляду.

В той же час, і доводи апеляційних скарг прокурора та представника потерпілих-адвоката ОСОБА_8 про невідповідність призначеного судом першої інстанції покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості не відповідають фактичним обставинам справи та не спростовують висновки суду щодо призначеного ОСОБА_11 основного покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як самим засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Конституційний Суд України у своєму рішенні за № 15-рп/2004 зазначив про те, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Тобто, покарання повинно перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного.

Слідуючи вищенаведеним положенням Закону, місцевий суд, обґрунтовано, з урахуванням вказаних норм чинного законодавства, призначив обвинуваченому ОСОБА_11 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах апеляційних скарг, колегія суддів не вбачає підстав для їх задоволення, оскільки призначене обвинуваченому ОСОБА_11 покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, зазначеним у ст. 65 КК України та постанові пленуму Верховного суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року.

Так, аналізуючи підстави, з яких суд першої інстанції виходив обираючи ОСОБА_11 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України, колегія суддів переконана, що суд правильно врахував відсутність обтяжуючих покарання обставин та наявність пом`якшуючих покарання обставини щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст. 12 КК України є тяжким, наслідки у вигляді смерті потерпілого та обставини вчинення злочину, особу винного, його вік, матеріальний та сімейний стан, стан здоров`я, а також характеризуючи дані. Зокрема те, що він раніше не судимий, до затримання працював, позитивно характеризується за місцем проживання і роботи, розлучений, має на утриманні двох дітей, на яких сплачує аліменти, не перебуває на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога, відношення винного і його поведінку після вчинення злочину, позицію потерпілих у провадженні, які просили призначити суворе покарання.

Також апеляційний суд враховує, що з урахуванням практики Верховного суду яка склалася, колегія суддів підкреслює що у справах даної категорії, щодо безпеки руху та експлуатації транспорту, думка потерпілих при вирішенні питання щодо призначення покарання може враховуватися в сукупності з іншими обставинами, однак не є вирішальною.

За таких умов, всупереч тверджень потерпілої сторони, покарання обвинуваченому призначено із врахуванням тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, характеру та ступеню суспільної небезпечності, даних про особу обвинуваченого, а тому відповідає вимогам ст. 65 КК України, покарання є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Всі доводи апеляційної скарги прокурора та представника потерпілих детально проаналізовані колегією суддів, однак на переконання апеляційного суду вказані обставини досліджені та враховані районним судом при постановленні вироку. Жодних підстав вважати рішення суду з даного питання неповним, у суду апеляційної інстанції немає.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановленим з дотриманням норм закону України про кримінальну відповідальність, що регламентує порядок призначення покарання, а тому підстави для зміни або скасування вироку відсутні.

Керуючись ст. 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів

постановила :

Апеляційні скарги прокурора відділу Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_6 , представника потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_7 ,- залишити без задоволення.

Вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 29.09.2021 року відносно ОСОБА_11 , - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного Кримінального Суду в складі Верховного Суду протягом 3-х (трьох) місяців з дня її проголошення, а засудженим - в той самий строк з дня отримання копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_20