ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1937/22 Справа № 199/2232/22 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 22 червня 2022 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лозова, Харківська область, громадянина України, який має вищу освіту, неодруженого, непрацючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 189 КК України, у кримінальному провадженні № 0000006 від 27.01.2021 року,
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 22 червня 2022 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 20 серпня 2022 року.
Рішення суду обґрунтовано тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні двох епізодів кримінальних правопорушень, один з яких відноситься до категорії не тяжких злочинів, а другий до категорії тяжких злочинів, за який передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі строком до семи років.
Так, судом першої інстанції було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 має постійне місце проживання, неодружений, однак проживає із цивільної дружиною та її малолітньої дитиною, офіційно не працює, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий.
На думку суду, тяжкість інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, характер та обставини їх вчинення, свідчать про те, що обвинувачений, усвідомлюючи можливість отримання покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий строк може переховуватися від суду, тобто наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також незаконно впливати на потерпілого та свідків, які проживають в одному з ним населеному пункті, перешкоджаючи таким чином встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , які представляють інтереси обвинуваченого ОСОБА_7 не погодилися з даним рішенням суду та подали апеляційні скарги, в якій просять ухвалу скасувати та обрати щодо обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту.
В обґрунтування своїх вимог сторона захисту посилається на те, що суд не взяв до уваги наступне. ОСОБА_7 має постійне місце проживання та місце реєстрації, де проживають разом із цивільною дружиною та її сином, є єдиним годувальником у родині. Крім цього цивільна дружина потребує медичної допомоги та хірургічного втручання, оскільки має таке захворювання, як хронічний тромбофлебіт глибоких він в стадії загострення правої гомілки, а також має захворювання гострий панкреатит, яке потребує оперативного лікування. А тому, відповідно вищевказаного ОСОБА_7 не може переховуватися від суду та органів досудового розслідування.
Вказують, що обвинувачений з 2018 року є волонтером благодійного фону Благодійний фонд Опора України, де активно приймав участь та допомагав учасника АТО на фронті.
В силу ст. 89 КК України ОСОБА_7 є особою, яка раніше не судима, крім того, 03.12.2021 року потерпілий ОСОБА_8 у судовому засіданні надав заяву про недоцільність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та зміну останньому на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Стосовно ризику незаконного впливу на потерпілого та свідків по справі захисники вважають, що суд першої інстанції формально вказав даний критерій та не надав відповідної оцінки вказаному ризику. При цьому зазначають, що один із потерпілих по даному кримінальному провадженню, а саме ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Крім того, на думку захисників підозра, яка була пред`явлення органом досудового розслідування ОСОБА_7 є необґрунтованою; упродовж довгого часу, а саме 6 місяців починаючи з 27.01.2021 року не було проведено жодних слідчих дій. Натомість, 23.07.2021 року були внесені відомості до ЄРДР за ч. 2 ст. 189 КК України, з подальшим повідомленням ОСОБА_7 24.07.2021 року про підозру.
Звертають увагу суду на те, що витяг з ЄРДР було змінено, а саме замість потерпілого ОСОБА_10 - зазначено ОСОБА_8 , що на думку апелянтів, є фальсифікацією зі сторони органів досудового розслідування.
Також, сторона захисту вбачає, що докази, які зібрані під час слідства, зокрема: заяви потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про вчинення злочину; показання потерпілих; протоколи оглядів від 05.02.2021 року, від 04.03.2021 року; протоколи НСРД 23.07.2021 року; протокол затримання; протокол обшуку автомобіля; висновок експерта не доводять причетності обвинуваченого до вчинення інкримінованих йому злочинів.
Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється апеляційним судом без участі прокурора, оскільки клопотання про розгляд апеляційної скарги за його участю до суду не надійшли.
Захисник ОСОБА_6 до суду апеляційної інстанції не з`явилася, причину неявки суду не повідомила. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином. Враховуючи думки обвинуваченого та захисника ОСОБА_5 , колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності захисника ОСОБА_6 , відповідно до вимог ч.4 ст. 405 КПК України.
Під час апеляційного перегляду справи обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_5 підтримали вимоги апеляційної скарги сторони захисту, просили їх задовольнити та обрати щодо нього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Заслухавши доповідь головуючого судді, думки обвинуваченого та його захисника, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , повно та об`єктивно досліджено всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні не тяжкого та тяжкого злочинів, приймаючи до уваги існування обґрунтованих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які на даний час не зменшилися, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскарженої ухвали за тими доводами, на які посилається в своїй апеляційній скарзі захисник.
Доводи захисників про те, що стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на думку колегії суддів, є не обґрунтованими.
Так, однією з підстав для обрання/продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а в контексті ч. 1 ст. 178 КПК України судом мають враховуватися, серед іншого, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення. Разом з тим, з огляду на стадію кримінального провадження, в якому ОСОБА_7 вже висунуто обвинувачення і триває судовий розгляд у суді першої інстанції, не підлягають окремому вирішенню питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх належності, допустимості та достатності, для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, а суд повинен зважити на характер, тяжкість і наслідки кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та оцінити ризики, якщо прокурор доведе їх існування. При цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Суд першої інстанції визнав такими, що не зменшилися від часу прийняття рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ризики того, що ОСОБА_7 може вчинити спроби у переховуватися від суду, з огляду на можливість призначення йому, у разі доведеності вини у вчиненні інкримінованих злочинів, безальтернативного покарання у виді позбавлення волі на строк до 7 років; незаконно впливати на потерпілого і свідків, які проживають в одному з ним населеному пункті, перешкоджаючи таким чином встановленню істини у кримінальному провадженні.
При цьому судом взято до уваги те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, не одружений, однак мешкає разом з цивільною дружиною та її малолітньою дитиною, офіційно не працевлаштований, в силу ст. 89 КК України вважається особою, раніше не судимою.
Доводи сторони захисту про те, що обвинувачений має цивільну дружину та малолітню дитину на утриманні, на думку колегії суддів не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені належними доказами.
В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.
Колегія суддів вважає, що матеріали провадження містять дані, які доводять існування зазначених ризиків, зокрема з огляду на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні не тяжкого та тяжкого злочину, до затримання офіційно не працював, тобто не мав постійного джерела доходу та міцних соціальних зв`язків, тому достатньо вмотивованим є висновок суду щодо необхідності тримання останнього під вартою, щоб завадити встановленим по справі ризикам.
Дослідивши належним чином матеріали провадження, дані, які характеризують особу обвинуваченого та інші, передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України обставини, суд навів мотиви, з яких прийняв відповідне рішення. Тому підстав для застосування щодо ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу колегія не вбачає.
Доводи сторони захисту про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри, на неналежність та не допустимість доказів, отриманих під час досудового розслідування, на думку колегії суддів не заслуговують на увагу, оскільки на даному етапі провадження суд апеляційної інстанції не може вдаватися до аналізу обґрунтованості підозри або обвинувачення, висунутого ОСОБА_7 , чи доведеності його вини.
Однією з підстав для обрання/продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а в контексті ч. 1 ст. 178 КПК України судом мають враховуватися, серед іншого, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення. Разом з тим, з огляду на стадію кримінального провадження, в якому ОСОБА_7 вже висунуто обвинувачення і триває судовий розгляд у суді першої інстанції, не підлягають окремому вирішенню питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх належності, допустимості та достатності, для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, а суд повинен зважити на характер, тяжкість і наслідки кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та оцінити ризики, якщо прокурор доведе їх існування. При цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_7 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Істотних порушень процесуального закону, які б потягли безумовне скасування судового рішення, по справі не встановлено.
Таким чином, рішення суду є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки постановлене відповідно до норм процесуального закону, таким, яке ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисників, про які йдеться в поданих скаргах, колегія суддів вважає безпідставними, у зв`язку з чим, приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, а ухвали - без змін.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 331,404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 22 червня 2022 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3