Справа № 932/1861/22
Провадження №1-кс/932/830/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 березня 2022 року м. Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання слідчого СВ ВП № 7 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луганськ, Луганської обл., українця, громадянина України, із вищою освітою, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,

ВСТАНОВИВ:
До Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшло вищевказане клопотання, яке розподілено для розгляду слідчому судді ОСОБА_1 .

Клопотання мотивоване тим, що у провадженні СВ ВП №7 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 0000223 від 26.03.2022 року, розпочате за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , 25 березня 2022 року о 22 год. 40 хв. перебував поблизу будинку № 28-ш по вул. Запорізьке Шосе, м. Дніпро, маючи при собі в сумці спец. засіб травматичної дії вітчизняного виробництва калібру 9 мм, серія НОМЕР_1 . ОСОБА_4 , побачив неподалік вказаного будинку раніше знайомого йому гр. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та вступив з ним в розмову, яка швидко переросла у словесний конфлікт. В ході конфлікту у ОСОБА_4 раптово виник злочинний умисел, направлений на порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, реалізуючи свій злочинний намір, близько 22 год. 40 хв. того ж дня, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, поєднаного із завданням потерпілій особі тілесних ушкоджень, із застосуванням вогнепальної зброї, усвідомлюючи, що внаслідок його дій можуть настати суспільно-небезпечні наслідки, та бажаючи настання таких наслідків, дістав з правої кишені одягненої на нього куртки пістолет-спецзасіб травматичної дії вітчизняного виробництва калібра 9 мм, серія НОМЕР_1 , та здійснив 2 постріли в ділянку грудної клітини, та 2 постріли у невстановленому напрямку, внаслідок чого ОСОБА_7 були завдані тілесні ушкодження у вигляді непроникаючих поранень грудної клітини, тим самим ОСОБА_4 грубо порушив громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, із застосуванням вогнепальної зброї.

Дії ОСОБА_4 були кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 4 ст. 296 КК України.

25.03.2022 року ОСОБА_4 затримано у порядку ст. 208 КПК України.

26.03.2022 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру за ч. 4 ст. 296 КК України.

Сторона обвинувачення, посилаючись на доводи клопотання, вважає, що в ході досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу відносно підозрюваного у вигляді тримання під вартою, оскільки є достатньо підстав вважати, що існують ризики того, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Тому слідчий просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, без визначення розміру застави.

В судовому засіданні прокурор підтримала доводи клопотання, просив його задовольнити.

Підозрюваний визнав підозру частково, та пояснив, що у нього виникла конфліктна ситуація з його сусідом з приводу паркування автомобіля. Потерпілий ОСОБА_7 почав погрожувати йому та наносив тілесні ушкодження, тому з метою самозахисту підозрюваний застосував травматичну зброю. У вчиненому кається. Просить відмовити у задоволенні клопотання, та застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки має дружину та дитину, яких необхідно утримувати.

Захисник заперечувала проти задоволення клопотання, просила відмовити у його задоволенні та застосувати інший альтернативний запобіжний захід, оскільки прокурор не довела, що виключно винятковий запобіжний захід дозволить запобігти всім ризикам. Також захисник вказала на необґрунтованість підозри за ч. 4 ст. 296 КК України, оскільки у її підзахисного не було мотиву на порушення громадського порядку, а він реалізовував своє право на необхідну оборону, і травматичний пістолет не є вогнепальною зброєю, а пристроєм для стрільби несмертельної дії, тобто відсутня обов`язкова ознака ч. 4 ст. 296 КК України.

Вислухавши сторону обвинувачення, захисту та підозрюваного, ознайомившись із доводами клопотання, дослідивши додані до клопотання докази та здійснивши їх належну оцінку, слідчим суддею встановлено наступне.

Слідчим відділенням Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000223 від 26.03.2022 року, за фактом грубого порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, із застосуванням вогнепальної зброї та заподіянням тілесних ушкоджень потерпілому.

Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 26.03.2022 року, до ВП № 7 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що невстановлена особа, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , вчинила хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку, із застосуванням предмета, схожого на пістолет, в результаті чого спричинила тілесні ушкодження ОСОБА_7 .

Орган досудового розслідування вважає, що до вчинення цього злочину може бути причетний гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За доводами клопотання, обґрунтованість підозри підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами.

Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення клопотання та здійснюючи судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, слідчий суддя виходить з наступного.

За приписами ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 7 КПК України кримінальне провадження здійснюється на засадах, в тому числі, верховенства права, згідно якої людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, законності, згідно якої під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, а також забезпечення права на свободу та особисту недоторканність, згідно якої ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, запобіжні заходи, є заходами забезпечення кримінального провадження та застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно вимог ч. 1, 3 ст. 132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

За положеннями ч. 5 ст. 131 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Підозра обґрунтовується протоколом огляду місця події від 25.03.2022 року, протоколом допиту потерпілого від 26.03.2022 року, протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 26.03.2022 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_8 , протоколом допиту свідка ОСОБА_9 , протоколом допиту свідка ОСОБА_10 , протоколами допитів свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_4 та іншими доказами у сукупності.

Обґрунтованість підозри та обставини вчинення даного злочину, частково підтверджуються і самим підозрюваним.

Частиною четвертою статті 296 КК України передбачено кваліфікований вид хуліганства - вчинення його, зокрема, із застосуванням іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень. При цьому вказані предмети у змісті кримінального закону передбачено як альтернативні.

Спеціально пристосованими для нанесення тілесних ушкоджень слід визнавати предмети, пристосовані винною особою для цієї мети наперед або під час вчинення хуліганських дій.

Заздалегідь заготовленими для нанесення тілесних ушкоджень є предмети, які хоча і не піддавались будь-якому попередньому обробленню, але були спеціально підготовлені винним для вказаної цілі та об`єктивно можуть бути використані для нанесення тілесних ушкоджень.

Вирішуючи питання щодо наявності в діях винної особи вказаної кваліфікуючої ознаки хуліганства, слід ураховувати, що вона має місце лише в тих випадках, коли винний за допомогою названих предметів заподіяв чи намагався заподіяти тілесних ушкоджень або коли використання цих предметів під час вчинення хуліганських дій створювало реальну загрозу для життя чи здоров`я громадян (пункти 11, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 10 «Про судову практику в справах про хуліганство»).

Що стосується вогнепальної зброї, то відповідно до п.п. 1, 2 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 576, до предметів, на які поширюється дозвільна система, належать:

- вогнепальна зброя (нарізна воєнних зразків, несучасна стрілецька, спортивна, навчальна, охолощена, мисливська нарізна і гладкоствольна), бойові припаси до неї, холодна зброя, (арбалети, мисливські ножі тощо);

- пневматична зброя калібру понад 4,5 міліметра і швидкістю польоту кулі понад 100 метрів за секунду;

- пристрої вітчизняного виробництва для відстрілу патронів;

- споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями;

- метальними снарядами несмертельної дії, та зазначені патрони.

Відповідно до п. 8 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21.08.1998 № 662, здійснюючи дозвільну систему, органи поліції відповідно до законодавства України видають громадянам дозволи на придбання, зберігання та носіння вогнепальної мисливської зброї, холодної, охолощеної, пневматичної зброї, пристроїв.

Дозвільна система, що здійснюється органами поліції, поширюється на такі види зброї:

- бойову нарізну військових зразків зброю або виготовлену за спеціальним замовленням,

- охолощену, нейтралізовану, несучасну, спортивну, мисливську вогнепальну зброю.

- бойові припаси до зброї,

- основні частини зброї,

- пневматичну зброю,

- холодну зброю,

- пристрої та патрони до них.

Аналіз цих нормативних актів дає підстави вважати, що пристрої вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, є окремим видом зброї, який не класифікується як вогнепальна зброя (бойова, спортивна, мисливська, старовинна, несучасна, охолощена, нейтралізована).

До пристроїв належать такі пістолети і револьвери вітчизняного виробництва, які конструктивно призначені тільки для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії і технічно не придатні для стрільби бойовими патронами (п. 8.12 Інструкції).

З матеріалів клопотання убачається, що підозрюваний використовував для заподіяння тілесних ушкоджень спецзасіб травматичної дії вітчизняного виробництва калібру 9 мм, серія НОМЕР_1 , однак цей спецзасіб не є вогнепальною зброєю у загальному розумінні, тому кваліфікація за ч. 4 ст. 296 КК України, є передчасною.

Також в матеріалах клопотання відсутній будь-який висновок експертизи, який би міг підтвердити те, що вилучена у підозрюваного зброя є вогнепальною.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що відсутня обов`язкова ознака ч. 4 ст. 296 КК України.

Дії підозрюваного, в залежності від спрямованості умислу та заподіяних наслідків, можуть бути кваліфіковані за ч. 3 ст. 296 КК України, оскільки на місці події були громадяни, які припиняли хуліганські дії.

Крім того, для юридичної оцінки діяння за статтею 296 КК обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.

За відсутності відповідного мотиву, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства (постанова Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 288/1158/16-к).

Обґрунтованість підозри, на якій засновується арешт, є важливою частиною гарантії, встановленої у п. 1 ст. 5. Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Термін «обґрунтована підозра» означає наявність фактів чи відомостей, які б задовольняли об`єктивного спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила правопорушення. Однак те, що може бути визнано "розумним", залежить від усіх обставин. Відповідно, оцінюючи обґрунтованість підозри, необхідно встановити, чи забезпечена сутність гарантії, передбаченої п. 1 ст. 5 Конвенції. Отже, повинні існувати факти чи відомості про те, що заарештовану особу обґрунтовано підозрюють у вчиненні передбачуваного злочину. Обґрунтованість підозри також означає поріг, який підозра повинна подолати, щоб задовольнити об`єктивного спостерігача щодо ймовірності звинувачень.

Слідчий суддя при оцінці обґрунтованості підозри та вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, виходить з того, що підозрюваний міг мати умисел на вчинення хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, поєднаного із опором іншим громадянам, які припиняли хуліганській дії (ч. 3 ст. 296 КК України). Також, в залежності від спрямованості умислу та ураховуючи неприязні стосунки між ОСОБА_4 та потерпілим, дії підозрюваного можуть бути кваліфіковані також як умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень. Однак слідчий суддя, при оцінці обґрунтованості підозри, не визначає правильну кваліфікацію, оскільки це є виключною компетенцією органу досудового розслідування.

Не вдаючись до детальної оцінки дій та винуватості особи на цій стадії кримінального провадження, за усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка сформована в тому числі із багатьох справ проти України, слідчий суддя повинен пересвідчитись, що повідомлена підозра є обґрунтованою, тобто такою, що передбачає наявність достатніх даних, які б могли переконати об`єктивного та стороннього спостерігача у тому, що особа могла вчинити правопорушення у якому її підозрюють.

Таким чином, з урахуванням досліджених доказів, слідчий суддя вбачає наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 , тобто останній може бути причетний до вчинення хуліганських дій.

Вирішуючи питання про доведеність ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор, слідчий суддя зазначає наступне.

Так, на існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, вказує те, що підозрюваний обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, і усвідомлюючи наявність вагомість доказів вчинення даного злочину, невідворотність покарання, може вчиняти спроби переховування від органів досудового розслідування та суду.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

При оцінці цього ризику слідчий суддя бере до уваги, що підозрюваний має постійне місце проживання, має вищу освіту, офіційно одружений, має на утриманні малолітню дитину, а отже у нього є міцні соціальні зв`язки у місці проживання. Том ризик переховуванні істотно зменшується.

З приводу ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України слідчий суддя вважає, що підозрюваний може вливати на свідків, оскільки вони надали важливі свідчення у цьому кримінальному провадженні. Отже, цей ризик вважаю доведеним.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, про який просить сторона обвинувачення, слідчий суддя враховує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується лише, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно положень ст. 5 Конвенції, та правової позиції ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012 у справі «Тодоров проти України» тяжкість вчиненого злочину та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою.

Слідчий суддя вважає, що прокурором не доведено в судовому засіданні, що інші запобіжні заходи, зокрема, домашній арешт із забороною залишати житло цілодобово, не зможе запобігти всім доведеним ризикам та забезпечити процесуальну поведінку підозрюваного.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вік підозрюваного та стан його здоров`я, міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше.

Так, підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, має постійне місце проживання, раніше не судимий, тому слідчий суддя переконаний, що запобігти ризику переховування та впливу на свідків можливо за умови застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж той, про який просить прокурор.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що підстав для застосування виняткового запобіжного заходу немає, оскільки прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, запобіжний захід у вигляді «цілодобового» домашнього арешту є також достатньо суворим запобіжним заходом і полягає у забороні підозрюваному залишати своє житло цілодобово. Такий запобіжний захід повністю запобігає ризикам, які доведені прокурором. Виконання запобіжного заходу слід здійснювати за адресою: АДРЕСА_3 , оскільки підозрюваний уклав договір оренди цього житлового приміщення. Виконання домашнього арешту за місцем проживання підозрюваного не є виправданим, тому що є ризик впливу чи спілкування з потерпілим.

Беручи до уваги вищезазначене, слідчий суддя вважає можливим у задоволенні клопотання слідчого відмовити, та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати приміщення цілодобово, та покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 181, 193, 194, 196, 372, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання слідчого СВ ВП № 7 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_3 .

Для виконання застосованого запобіжного заходу покласти на підозрюваного ОСОБА_4 зобов`язання по виконання обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, а саме:

-не залишати квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , цілодобово.

-у разі зміни місця проживання повідомляти про це слідчого, прокурора чи суд;

-прибувати за кожним викликом до слідчого, прокурора або суду;

-не спілкуватися з потерпілим та свідками по даному кримінальному провадженню, окрім як за дозволом слідчого, прокурора, слідчого судді.

Підозрюваного негайно доставити для виконання запобіжного заходу у квартиру за адресою: АДРЕСА_3 .

Попередити підозрюваного, що в разі невиконання покладених, згідно ухвали слідчого судді, обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід, зокрема, тримання під вартою.

Роз`яснити підозрюваному, що працівники Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в його житло в будь-який час, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань виконання покладених на нього обов`язків.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Строк дії ухвали до 23.05.2022 року.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_14