КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

02 червня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0000539 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_5 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 11 січня 2022 року, ухвалений щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8
та обвинуваченого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

Згідно з вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 11 січня 2022 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 5 місяців.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України суд звільнив ОСОБА_6 від відбування покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені законом.
Цим же вироком судом вирішені питання щодо речових доказів.

Як встановлено вироком суду, 28.02.2021 о 20 год. ОСОБА_6 перебував на вулиці поруч із будівлею гуртожитку, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та зустрів раніше незнайомого ОСОБА_9 , який був за кермом автомобіля Toyota Land Cruiser Prado н.з. НОМЕР_1 . ОСОБА_6 мав розмову із ОСОБА_9 , яка перетворилася на словесний конфлікт та бійку, під час якої ОСОБА_6 , маючи умисел на відрите заволодіння майном ОСОБА_9 , діючи умисно з корисливих мотивів, подолав фізичний опір, який чинив потерпілий, та відкрив передні пасажирські двері вищезазначеного автомобіля. Перебуваючи у салоні автомобіля, ОСОБА_6 відкрив речовий ящик, що розташований навпроти переднього сидіння пасажира, звідки дістав пачку із грошовими купюрами, в якій знаходилося 5000 доларів США, з якою зник з місця подій, маючи реальну можливість розпорядитися викраденим майном на власний розсуд.

Такими діями ОСОБА_6 завдав потерпілому ОСОБА_9 , матеріальну шкоду в розмірі 139 700 грн., яка є еквівалентом викраденої суми відповідно до офіційного курсу НБУ на момент подій.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням прокурор у кримінальному провадженні прокурор Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 11 січня 2022 року стосовно ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, та призначити покарання у виді 4 років 5 місяців позбавлення волі. У решті вирок залишити без змін.
Не оспорюючи фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення та правильності правової кваліфікації дій обвинуваченого, апелянт вважає, що вирок суду підлягає скасуванню в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.
Зокрема, як зазначає прокурор у своїй скарзі, призначене обвинуваченому покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, не може досягнути мети покарання через невідповідність вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, оскільки судом явно порушений принцип індивідуалізації покарання.
На думку прокурора, суд першої інстанції не в повній мірі врахував характер та ступінь тяжкості кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, а також без необхідної оцінки залишились дані про підвищену суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення.

Крім цього, прокурор просить звернути увагу на те, що судом недостатньо враховано тяжкість кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, та яке складає підвищену суспільну небезпеку.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_5 , захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 просить залишити вказану скаргу без задоволення, а вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 11 січня 2022 року щодо ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 186 КК України, без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та просив її задовольнити; пояснення обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити вирок суду без змін;провівши судові дебати; вислухавши останнє слово обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженніне підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з проникненням у сховище, що завдало значної шкоди потерпілому, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 94 КПК України, в тому числі з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Оскільки в апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні не оспорюються фактичні обставини вчинених обвинуваченим дій та їх правова кваліфікація, а також доведеність його вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів не вбачає будь-яких підстав для перегляду судового рішення поза межами поданої прокурором апеляційної скарги, тим більше, що вирок суду першої інстанції в цій частині є законним та обґрунтованим, а дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 186 КК України.
У зв`язку з цим, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції лише в межах поданої прокурором апеляційної скарги, а саме в межах призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання.
Як вбачається із оскаржуваного вироку, при обранні ОСОБА_6 покарання, суд врахував тяжкість вчиненого ним злочину, який є тяжким злочином, дані про особу винного, згідно яких обвинувачений офіційно не працевлаштований, зі слів останнього працює неофіційно та виконує різного роду ремонтні роботи, не одружений, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем попереднього навчання та проживання характеризується посередньо, судимостей не має, до кримінальної відповідальності не притягувався.
Обставинами, що, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання суд визнав ставлення обвинуваченого до вчиненого, яке свідчить про його каяття; визнання вини; усунення заподіяної шкоди, шляхом повернення викраденої суми грошей на вимогу потерпілого до його фактичного затримання. При цьому, як зазначено у вироку, суд позбавлений можливості визнати каяття ОСОБА_6 щирим, зокрема з тієї причини, що потерпілий на неодноразові виклики до суду не з`явився, що позбавило ОСОБА_6 об`єктивної можливості вибачитися перед потерпілим.
Обставини, що обтяжують покарання, судом не встановлені. Що ж стосується показань обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він вчинив злочин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, то суд не взяв це до уваги, оскільки така обставина не зазначена в обвинувальному акті, як така, що обтяжує покарання, а суд розглядає провадження лише в межах пред`явленого обвинувачення.
Враховуючи вищезазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 3 ст. 186 КК України.
Між тим, виходячи з вимог ст. 75 КК України, суд першої інстанції визнав за можливе звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання з випробуванням, в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період іспитового строку, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу.
При цьому, суд врахував вищезазначені обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , його молодий вік, відсутність попередніх судимостей та даних про притягнення до кримінальної відповідальності, критичне ставлення обвинуваченого до вчиненого, про що він неодноразово висловлювався під час судового розгляду, поведінку обвинуваченого під час проведення досудового розслідування, яка може свідчити про активне сприяння розкриттю злочину, а також відсутність фактичної матеріальної шкоди від його злочинних дій, у зв`язку із поверненням викраденого потерпілому.
Такі обставини у сукупності, суд визнав такими, що зменшують суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_6 злочину, а тому таке покарання, на думку суду першої інстанції, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Приймаючи до уваги наведені у вироку мотиви призначеного ОСОБА_6 покарання, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, як щодо виду та розміру покарання, призначеного за ч. 3 ст. 186 КК України, так і щодо рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 цього Кодексу, оскільки таке покарання, всупереч доводам апеляційної скарги, не суперечить меті та загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст.ст. 50, 65 КК України та є необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження нових кримінальних правопорушень, тобто є справедливим.
У зв`язку з цим, доводи апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, не можуть бути визнані обґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до вимог, передбачених ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Незважаючи на вимоги вказаної норми кримінального процесуального закону, в апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні не наведено будь-яких ґрунтовних даних, які б дозволили зробити висновок про те, що покарання, призначене ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 186 КК України, за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість.

Більш того, вказуючи на м`якість призначеного ОСОБА_6 покарання, прокурор просить призначити йому покарання за ч. 3 ст. 186 КК України у виді 4 років 5 місяців позбавлення волі, тобто таке саме за видом та розміром покарання, яке призначив обвинуваченому суд першої інстанції.

Що ж стосується посилання прокурора на помилковість висновку суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без відбування покарання та його звільнення від відбування покарання з випробуванням, то його також не можна визнати обґрунтованим, оскільки приймаючи відповідне рішення, суд, у відповідності до вимог, передбачених ст. 75 КК України, врахував тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, які дозволили прийняти правильне та належним чином мотивоване рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином, твердження прокурора в апеляційній скарзі про те, що вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 11 січня 2022 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання є незаконним, необґрунтованим та невмотивованим, через його м`якість, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, слід визнати помилковим та таким, що не ґрунтується на нормах матеріального права, в тому числі вимогах ст. 75 КК України, оскільки доводи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення.
За таких обставин, колегія суддів не вбачає будь-яких законних підстав для скасування оскаржуваного вироку та ухвалення нового вироку, а тому вважає необхідним за наслідками розгляду апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні прокурора Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_5 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 11 січня 2022 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 прийняти рішення, яким вказаний вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора на цей вирок без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 11 січня 2022 року, ухваленийщодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи : 752/8898/21

Номер провадження : 11-кп/824/2026/2022
Категорія: ч. 3 ст. 186 КК України
Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_10
Доповідач - суддя ОСОБА_1