КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/1724/2022 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний номер: 761/1060/22 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст. 303 КПК
УХВАЛА
02 червня 2022 року місто Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 16 лютого 2022 року,
прокурора ОСОБА_8 ,
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 16.02.2022 року відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 про скасування повідомлень про підозру від 12.10.2021 року, 28.10.2021 року та 16.11.2021 року за ч. 2 ст. 367 КК України у кримінальному провадженні № 420 211 021 000 001 00 від 14.06.2021 року.
Не погоджуючись із прийнятим судом першої інстанції рішенням, захисник ОСОБА_6 подав в інтересах ОСОБА_7 апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 16.02.2022 року та постановити нову ухвалу, якою скасувати повідомлення про підозру від від 12.10.2021 року, 28.10.2021 року та 16.11.2021 року за ч. 2 ст. 367 КК України ОСОБА_7 .
В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначає, що повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 12.10.2021 року було вручено на наступний день після його складання, а вручені 28.10.2021 року та 16.11.2021 року повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри фактично змінювали зміст повідомлення від 12.10.2021 року та не є окремими документами.
Несвоєчасне вручення повідомлення про підозру від 12.10.2021 року ОСОБА_7 має своїм наслідком втрату його чинності, відтак вручені в подальшому дві інших змінених підозри не мають правого підгрунття.
Також сторона захисту стверджує про порушення вимог кримінального процесуального закону щодо строків розгляду скарги, остання була отримана судом 30.12.2021 року, проте автоматизований розподіл був здійсненний лише 13.01.2022 року.
В судове засідання у справі захисник не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду. Тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутністю захисника, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
13.01.2022 року захисник підозрюваного ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_10 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва зі скаргою про скасування повідомлення про підозру від 12.10.2021 року у кримінальному провадженні № 420 211021 000 001 00 від 14.06.2021 року за ознаками вчинення кримінального провадження, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.
В обґрунтування поданої скарги захисник зазначає, що ОСОБА_7 12.10.2021 року складено та 13.10.2021 року слідчим Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_11 за погодженням з прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 вручено повідомлено про підозру за ч. 2 ст. 367 КК України.
Відповідно до зазначеного повідомлення, ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді директора КП «Київкінофільм» виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), тобто будучи службовою особою, яка наділена організаційно - розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, допустив службову недбалість, внаслідок чого територіальній громаді міста Києва завдано матеріального збитку на суму 22 335 583. 1 грн., у вигляді не надходження орендної плати від ТОВ «Сінема Центр» у період з 05.12.2019 року по 30.07.2019 року на виконання умов договору від 14.05.2019 року №297, оскільки ОСОБА_7 не здійснив контроль за виконанням ТОВ «Сінема-Центр» умов Договору і не вжив заходів щодо погашення заборгованості з орендної плати та не забезпечив перерахування частини надходжень від орендної плати до бюджету міста Києва.
Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у службовій недбалості, тобто невиконанні або неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки.
Однак із вказаним твердженням сторона захисту не погодилася, вважаючи недійсною процесуальною дією вручення повідомлення про підозру ОСОБА_7 та звернулася до слідчого судді із відповідною скаргою.
Процесуальна процедура повідомлення про підозру регулюється положеннями глави 22 КПК України: порядок повідомлення про підозру передбачено ст. 278 КПК України, випадки повідомлення про підозру передбачені ст. 276 КПК України, зміст повідомлення про підозру ст. 277 вказаного закону.
Отже підставою оскарження вказаного процесуального рішення є порушення вище вказаних процесуальних норм.
Так, відповідно до положень ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Особливості повідомлення про підозру окремій категорії осіб визначаються главою 37 цього Кодексу. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа (особа, якій законом надано право здійснювати затримання) зобов`язані невідкладно повідомити підозрюваному про його права, передбачені статтею 42 цього Кодексу. Після повідомлення про права слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа на прохання підозрюваного зобов`язані детально роз`яснити кожне із зазначених прав.
Згідно із ст. 277 КПК України письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.
Повідомлення має містити такі відомості: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.
Письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання. У разі якщо особі не вручено повідомлення про підозру після двадцяти чотирьох годин з моменту затримання, така особа підлягає негайному звільненню. Дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ст. 278 КПК України).
В тому разі, якщо підставою скасування повідомлення про підозру є порушення вказаних процесуальних норм, то можна зробити висновок про недійсність повідомлення про підозру з моменту його (повідомлення) здійснення.
Відповідно до ч.1 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Зокрема, 12.10.2021 року органом досудового розслідування було вжито всіх необхідних заходів для вручення повідомлення про підозру ОСОБА_7 , а саме: направлено вказане повідомлення поштовим зв`язком, за наявними адресами місця проживання останнього, а також здійснено виїзд за місцем роботи, де ОСОБА_7 був відсутній, що не спростовується стороною захисту та підозрюваним.
Тобто, на день складання повідомлення про підозру вручити його ОСОБА_7 не виявилося за можливе, відповідно до ч. 1 ст. 278 КПК України у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень, що і було зроблено органом досудового розслідування.
Також в подальшому, 13.10.2021 року здійснено виїзд за місцем роботи ОСОБА_7 та повідомлено останньому про підозру за наявності достатніх доказів, які давали можливість дійти висновку, що був причетний до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, відтак доводи зазначені в апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції про безпідставність двох інших змінених підозр ОСОБА_7 від 28.12.2021 року, 16.11.2021 року, як похідних від первинної, колегія суддів відхиляє.
Системний аналіз норм КПК України та практики ЄСПЛ свідчить про наявність в КПК України понять, які відповідають різним стандартам доказування (переконання) - достатніх підстав (доказів), обґрунтованої підозри, поза розумним сумнівом.
Стандарт достатніх підстав (доказів) використовується в широкому колі різноманітних ситуацій, що виникають в ході кримінального провадження, тому вони не є сталими, а залежать від конкретної ситуації, мети постановлення тих чи інших процесуальних рішень, вчинення процесуальних дій та їх правових наслідків. При цьому вони застосовуються як для прийняття процесуальних рішень слідчим суддею, судом (наприклад, статті 157, 163, ч. 5 ст. 234, 260 КПК України), так і слідчими, прокурорами (зокрема, статті 134, 271, 276 КПК України).
Як вбачається їх конструкції пункту 3 частини 1 статті 276 КПК України, повідомлення про підозру передбачає дотримання стандарту достатніх підстав (доказів). У цьому контексті необхідно з`ясувати яким є зміст цього стандарту саме з метою повідомлення особі про підозру.
Рівень обґрунтованості, доведеності підозри має бути співмірним зі ступенем обмеження прав і свобод підозрюваного, що випливають та/бо можуть бути пов`язані із прийняттям відповідного процесуального рішення чи вчинення процесуальної дії. При цьому чим більшим є втручання в права, свободи і законні інтереси людини, тим більшою має бути «вага» і «якість» доказів, якими обґрунтовується її причетність до скоєння відповідного кримінального правопорушення. Отже стандарт доказування (переконання) поступово зростає з перебігом ефективного розслідування, а втручання у права і свободи особи потребує більш глибокого обґрунтування, що повною мірою узгоджується із об`єктивним розширенням можливостей сторони обвинувачення в цьому напрямку.
За таких обставин застосування такого стандарту доказування і відповідно його перевірки слідчим суддею залежить від (1) рівня обмеження прав, свобод та інтересів людини внаслідок повідомленням її про підозру та (2) терміну здійснення ефективного розслідування.
У разі, коли повідомлення про підозру спричиняє лише виникнення обов`язків підозрюваного, які передбачені пунктами 1 та 3 частини 7 статті 42 КПК України, та не тягне для нього інших обмежень, наявність достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення може досягати мінімального рівня відповідного стандарту доказування (переконання), необхідного для виправдання зазначеного вище втручання в права, свободи і законні інтереси людини.
Крім того, з моменту повідомлення особі про підозру, вона набуває статусу підозрюваного. Оскільки обсяг процесуальних прав підозрюваного (стаття 42 КПК України) значно більший, ніж у особи, якій таке повідомлення ще не вручене (хоча фактичні обставини можуть свідчити про подібну перспективу), вона набуває можливостей активно себе захищати, відстоювати свою позицію в кримінальному провадженні. Отже з моментом повідомлення особі про підозру фактично пов`язується початок реалізації принципу змагальності в кримінальному процесі.
Саме у зв`язку із цим пункт 3 частини 1 статті 276 КПК закріплює обов`язок, а не право здійснити повідомлення про підозру. Адже неповідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення при наявності достатніх доказів для цього тягне порушення таких загальних засад кримінального провадження, як забезпечення права на захист та змагальність сторін.
Аналізуючи вищенаведені норми за змістом, оцінивши вагомість доводів апелянта стосовно кваліфікації інкримінованого кримінального правопорушення та відсутності доказів на підтвердження обставин пред`явленої підозри, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Як правильно вказав в ухвалі слідчий суддя, з чим погоджується і колегія суддів, перевірка з точки зору обґрунтованості підозри з врахуванням положень ст. 17 КПК України не входить до предмету судового розгляду, який здійснюється слідчим суддею відповідно до положень ч. 1 ст. 303 КПК України на стадії досудового розслідування, а може бути лише предметом безпосереднього судового розгляду кримінального провадження судом, оскільки на стадії досудового розслідування слідчий суддя не уповноважений вдаватись до оцінки отриманих слідством доказів та порядку їх отримання, давати оцінку зібраним доказам з точки зору їх допустимості, а без такої оцінки висновок щодо обґрунтованості повідомленої підозри неможливий.
Згідно з рішеннями ЄСПЛ у справах "Ilgar Mammadov v. Azerbaijan п. 88", "Erdagoz v. Turkey п. 51", "Cebotari v. Moldova п. 48" "обґрунтована підозра" передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, зокрема у рішенні "Murray v. the United Kingdom".
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в повідомленні про підозру ОСОБА_7 від 12.10.2021 року (вручене 13.10.2021 року) за ч. 2 ст. 367 КК України, вказано зміст підозри та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється останній із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Здійснюючи судовий контроль під час оскарження повідомлення про підозру, колегія суддів не наділена повноваженням здійснювати перевірку обґрунтованості підозри і встановлювати в діях підозрюваного склад того чи іншого злочину. Це вбачається логічним, адже при розгляді скарги на повідомлення про підозру слідчий суддя, колегія суддів не володіє матеріалами кримінального провадження.
Положення ч. 3 ст. 17, ч. 1 ст. 47, ч. 1 ст. 94, п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України дають підстави для висновку, що при оскарженні повідомлення про підозру слідчий суддя уповноважений перевіряти достатність доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Таку перевірку слідчий суддя здійснює виключно з метою судового контролю за дотриманням саме прав, свобод та інтересів особи у кримінальному провадженні.
Встановлення двомісячного строку, після якого дозволяється оскаржити повідомлення про підозру у вчиненні злочину, має на меті надати період, за збігом якого слідчий суддя зможе встановити чи укріпилася така підозра, чи стала спростованою. Саме тому лише після спливу цього строку є доцільним та можливим здійснити судовий контроль за наявністю достатніх доказів для підозри.
Із урахуванням цього стандарт достатніх підстав (доказів) для мети повідомлення особі про підозру є нижчим ніж стандарт «обґрунтованої підозри», адже останній згідно пункту 1 частини 3 статті 132 КПК використовується для обґрунтування необхідності значно серйознішого обмеження прав, свобод і законних інтересів людини через, зокрема, застосування заходів забезпечення кримінального провадження та не зумовлює наділення підозрюваного додатковими правами.
Враховуючи, що стандарт достатніх підстав (доказів) є нижчим ніж стандарту обґрунтованої підозри, для цілей повідомлення особі про підозру він передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням (демонструють причетність до його вчинення) і вони є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування до висунення обвинувачення або спростування такої підозри.
Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, доказів, які пов`язують підозрюваного до кримінального правопорушення, достатньо аби виправдати подальше розслідування до висунення обвинувачення або спростування такої підозри.
За таких обставин, ухвала слідчого судді відповідно до вимог ст. 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, про що йде мова в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень вимог КПК України при постановленні ухвали слідчим суддею, не встановлено.
Керуючись ст.ст. 303, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів
Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 16 лютого 2022 року, якою відмовлено у задоволенні скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 про скасування повідомлень про підозру від 12.10.2021 року, 28.10.2021 року та 16.11.2021 року за ч. 2 ст. 367 КК України у кримінальному провадженні № 420 211 021 000 001 00 від 14.06.2021 року, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3