Суворовський районний суд міста Одеси Справа № 523/4139/20
Провадження №1-кп/523/506/22
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и

31.10.2022 р. Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

в присутності обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000470 від 14.02.2020р. за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, одруженого, дітей на утриманні не маючого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-31.01.2014р. Малиновським райсудом м. Одеси за ст.ст.15, 186 ч.2, 186 ч.2,15, 185 ч.3, 69, 185 ч.2, 190 ч.2 до 3р. позбавлення волі, звільнився 10.11.2014р. по відбуттю покарання;

-07.05.2015р. Київським райсудом м. Одеси за ч.2 ст.186 КК України до 4р. позбавлення волі;
-25.11.2015р. Малиновським райсудом м. Одеси за ч.2 ст.186 КК України до 4р. 6міс. позбавлення волі, умовно-достроково звільнився 07.12.2018р. на невідбуту частину покарання 3міс. 21день;
-28.09.2022р. Малиновським райсудом м. Одеси за ч.2 ст.186 КК України до 4р. 1міс. позбавлення волі,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

13 лютого 2020р., приблизно о 11год. 45хв., ОСОБА_4 перебуваючи по АДРЕСА_2 побачив малолітню ОСОБА_5 , 2007 року народження, майно якої визначив об`єктом свого злочинного умислу, направленого на відкрите викрадення чужого майна. Далі, ОСОБА_6 реалізуючи свій протиправний умисел, діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, підійшов до малолітньої ОСОБА_5 та шляхом ривка відкрито викрав з руки останньої мобільний телефон марки «Хіаомі Redmi», в корпусі синього кольору, вартістю 3499грн., який належав ОСОБА_7 . Після чого, ОСОБА_6 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим, завдавши матеріальну шкоду законному представнику неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 на загальну суму 3499гривень.
В судовому засіданні, ОСОБА_6 повністю визнав свою вину за пред`явленим та викладеним в обвинувальному акті обвинуваченні, крім того, пояснив суду про час, місце, спосіб та мотиви скоєного ним при вказаних вище обставинах, не оспорюючи при цьому докази, які містяться у кримінальному провадженні та фактичні обставини скоєного ним кримінального правопорушення.

Враховуючи те, що ОСОБА_6 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених у обвинувальному акті, враховуючи, що прокурор та обвинувачений не оспорювали фактичні обставини провадження та беручи до уваги, що учасники судового провадження, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, при цьому роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів кримінального провадження, що характеризують останнього.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю та дії вказаної особи кваліфікує за ч.2 ст.186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

При призначенні покарання ОСОБА_6 , суд приймає до уваги характер і обставини вчинених кримінальних правопорушень, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Судом враховується особа ОСОБА_6 , який є особою раніше неодноразово судимою, вчинив нове корисливе кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, маючого середньо-спеціальну освіту, одруженого, дітей на утриманні не маючого, офіційно не працюючого, маючого постійне місце реєстрації та проживання на території м. Одеси, проживаючого в м. Одесі, де мешкає разом із родичами.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , передбачені ст.66 КК України, суд визнає: щире каяття, повне визнання своєї вини.

Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченому, передбачені ст.67 КК України, суд визнає: вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини.

Згідно зі статтями 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

На підставі викладеного, при визначенні виду та міри покарання по даному кримінальному провадженню, враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини кримінального провадження, беручи до уваги особу ОСОБА_6 , який є особою раніше неодноразово судимою, вчинив нове корисливе кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, маючого середньо-спеціальну освіту, одруженого, дітей на утриманні не маючого, офіційно не працюючого, маючого постійне місце реєстрації та проживання на території м. Одеси, проживаючого в м. Одесі, де мешкає разом із родичами, враховуючи наявність обставин, які пом`якшують покарання - щире каяття та повне визнання своєї вини та відповідно обставин, які обтяжують покарання - вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини, з метою запобігання вчиненню обвинуваченим нових злочинів, суд приходить до висновку про те, що виправлення останнього та недопущення вчинення ним нових кримінальних правопорушень, можливе лише в умовах його ізоляції від суспільства, із призначенням покарання у виді позбавлення волі, а також приймаючи до уваги вчинення ОСОБА_6 злочину по даному кримінальному провадженню до часу ухвалення вироку Малиновським районним судом м. Одеси від 28.09.2022р., суд із врахуванням вимог ч.4 ст.70 КК України вважає за необхідне за сукупністю кримінальних правопорушень визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

В даному випадку, за переконанням суду, покарання у виді позбавлення волі, передбаченого санкцією ч.2 ст.186 КК України, повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі за вчинений злочин, судом враховується, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому, суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у Постанові від 28.05.2020року (справа №753/13972/17; провадження №51-986км20), згідно якої, Верховний Суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Крім того, приймаючи таке рішення, суд серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950.

Долю речових доказів, суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.369-371, 373-374 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяця.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, що призначено вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 28.09.2022р. більш суворим, визначити остаточне покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяця.
Запобіжний захід до набрання вироку законної сили відносно ОСОБА_4 залишити тримання під вартою, строк відбуття покарання рахувати з 26 лютого 2020р.

Речові докази: відео-записи зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд м. Одеси до Судової палати по кримінальних справах Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення.

Копії вироку вручити під розписку учасникам судового засідання, а також надати іншим заінтересованим особам.

Суддя ОСОБА_1