Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/296/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 259 (206-2) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2022 року м. Кропивницький

Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 березня 2022 року у кримінальному провадженні № 0003317 від 25 грудня 2021 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, громадянина України, з повною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

-30 листопада 2020 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч.1 ст.259 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст..75 КК України, ОСОБА_8 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік,

визнано винуватим та засуджено за ч.1 ст. 259 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 просить змінити вирок місцевого суду в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_8 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки, із застосуванням ст. 75 КК України, з випробуванням та з іспитовим строком на один рік.
В обґрунтування своїх вимог зазначає про те, що суд, призначив ОСОБА_8 надто суворе та несправедливе покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі.

Зокрема вказує, що ОСОБА_8 у вчиненому розкаявся, активно сприяв слідству у розкритті злочину, став на шлях виправлення, має постійне місце поживання та позитивну характеристику.

Наведені обставини та характеризуючи дані, на думку захисника, не були враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, що вплинуло на законність та обґрунтованість оскаржуваного ним вироку.

Згідно з вироком, ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні завідомо неправдивого повідомлення про підготовку вибуху, яке загрожує загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками, за таких обставин.

Так, 25.12.2021 о 13:40 годин, перебуваючи за адресою АДРЕСА_2 , з метою завідомо неправдивого повідомлення про підготовку вибуху, достовірно знаючи та усвідомлюючи, що поширена ним інформація є неправдивою, вирішив розповсюдити неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, що призвело б до порушень нормальної життєдіяльності людей, викликання паніки, тим самим порушив би безпеку суспільства.

Того ж дня, реалізуючи виниклий злочинний умисел, ОСОБА_9 о 13 год. 40 хв., перебуваючи за вказаною адресою, за допомогою мобільного телефону, в якому знаходилась картка з абонентським номером НОМЕР_1 , здійснив дзвінок на лінію «102» та повідомив завідомо неправдиву інформацію про загрозу вибуху на «Кущівському» мосту, що розташований за адресою: м. Кропивницький, на перехресті вулиць Кримської та Олександрійської, що призвело до безпідставного відволікання сил і засобів спеціальних служб для перевірки вказаного повідомлення.

Виїздом слідчо-оперативної групи Кропивницького відділу поліції, із залученням сил та засобів Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області та інших спеціальних служб небезпечних вибухових пристроїв та речовин не виявлено.

Заслухавши доповідача, в дебатах обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу і просили суд її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, колегія суддів, перевіривши матеріали кримінального провадження, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 задоволенню не підлягає за таких підстав.

За змістом положень ч.1 та 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Викладені у вироку місцевого суду висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.259 КК України при обставинах, викладених в обвинувальному акті, ґрунтуються на сукупності зібраних та досліджених доказах, достовірність і достатність яких не була поставлена під сумнів учасниками судового розгляду, в зв`язку з чим, згідно ст. 349 КПК України, вони за згодою сторін судом першої інстанції не досліджувались.

У апеляційній скарзі кваліфікація дій захисником ОСОБА_8 - ОСОБА_7 за ч.1 ст. 259 КК України не оспорюється, у зв`язку з чим відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України відсутні підстави для визнання апеляційним судом кваліфікації неправильною.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить, що під час судового розгляду не допущено порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку (ч.2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні.

Як пояснив обвинувачений ОСОБА_8 під час апеляційного розгляду, він свою вину визнає повністю, у вчиненому щиро розкаюється, фактичних обставини цієї справи, викладені у вироку суду не оспорює.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції в оскаржуваному вироку зазначив про те, що відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, який відповідно до ст..12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, його особу, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічний злочин, однак в силу ст..89 КК України визнаний таким, що не має судимостей, не працює, не одружений, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.

Обставинами, які пом`якшують ОСОБА_8 покарання суд визнав його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують ОСОБА_8 покарання судом не встановлено.

Підстав для призначення ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, суд не знайшов і дійшов до висновку про те, що перевиховання та виправлення обвинуваченого можливо лише в умовах ізоляції його від суспільства.

На спростування доводів захисника-адвоката ОСОБА_7 щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_8 надто суворого та несправедливого покарання, колегія суддів відмічає, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.
Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» регламентовано, що досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Абзацом 2 п. 2 вищевказаної постанови визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
В даному випадку, фактичні обставини справи свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, останній раз за вчинення аналогічного злочину, на шлях виправлення не став, знов вчинив тяжкий злочин через 20 днів після відбуття іспитового строку за попереднім вироком, ніде не працює, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності.

За висновком органу з питань пробації, ОСОБА_8 має високий ступінь ризику вчинення повторного кримінального правопорушення у разі звільнення від відбування покарання та має високий ступінь ризику небезпеки для суспільства (т.1 а.п.23-35).

Крім того, колегія суддів, зазначає, що починаючи з 2010 року ОСОБА_8 перебуває на обліку в КНП «Кіровоградський обласний наркологічний диспансер» з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю (т.1 а.п.74)

Як вбачається з наявного в матеріалах кримінального провадження висновку обвинувачений ОСОБА_8 після його затримання працівниками поліції 25 грудня 2021 року перебував у стані алкогольного сп`яніння (т.1 а.п.77)
З урахуванням характеру, ступеню тяжкості та суспільної небезпечності, вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, а також його особи, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком місцевого суду про те, що ОСОБА_8 , як особа представляє суспільну небезпеку для оточуючих, а тому його виправлення та перевиховання можливе лише в умовах реальної ізоляції від суспільства.

Крім того вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді 2 років позбавлення волі, згідно санкції ч.1 ст.259 КК України є мінімальним, достатнім та справедливим, відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Достатніх та обґрунтованих підстав для застосування ОСОБА_8 при призначенні покарання вимог ст. 75 КК України, про що просить захисник в своїй апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає і таких даних ні ОСОБА_8 ні його захисником, під час перегляду справи, не представлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_7 про те, що суд при призначенні покарання, не достатньо врахував особу ОСОБА_8 , його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, позитивні характеристики є необґрунтованими та по суті спростовуються змістом оскаржуваного вироку, а тому колегія суддів, з урахуванням положень ст. 404 КПК України, підстав для зміни вироку та призначення ОСОБА_8 покарання, із застосуванням положень ст. 75 КК України не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 березня 2022 року у кримінальному провадженні № 0003317 від 25 грудня 2021 року стосовно ОСОБА_8 за ч.1 ст.259 КК України - без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4