Дата документу 16.06.2022 Справа № 333/7015/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/471/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №333/7015/21Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст.95 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2022 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 в режимі відеоконференції

захисника ОСОБА_7

законного представника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 28 жовтня 2021 року про припинення примусових заходів медичного характеру щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИЛА
Вказаною ухвалою районного суду задоволено заяву директора КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР ОСОБА_10 та припинено примусові заходи медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку відносно ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі прокурор просила ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги мотивувала тим, що відповідно до п. 22 Постанови № 7 Пленуму Верховною суду України від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», одночасно зі скасуванням (припиненням) примусових заходів медичного характеру щодо особи, яка захворіла на психічну хворобу після вчинення злочину, а потім одужала, суд має вирішити питання про відновлення кримінальної справи.

У висновку судово-психіатричного експерта №128 від 18.03.2020 року зазначено, що ОСОБА_9 у період інкримінованого йому правопорушення виявляв ознаки психічного розладу у вигляді психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, епісиндром в анамнезі. Ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв. Тому він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Тому на думку прокурора ствердження суду про неможливість поновлення кримінального провадження через неодужання особи не є підставою для відмови у поновленні, оскільки ОСОБА_9 мав статус осудності під час вказаного діагнозу.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, представник КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР ОСОБА_11 просила ухвалу суду залишити без змін.

За змістом оскаржуваної ухвали до Комунарського районного суду м.Запоріжжя надійшла заява директора КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР ОСОБА_10 про припинення примусових заходів медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку щодо ОСОБА_9 .

В обґрунтування заяви зазначено, що ОСОБА_9 неодноразово був оглянутий лікарем - психіатром КНП «ОКЗ НПД» ЗОР. Діагноз: помірно виражена деменція змішаного ґенезу.

31 грудня 2018 року скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.185 КК, 22 січня 2019 року за ч.2 ст.185 КК.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №128 від 18.03.2020 року ОСОБА_9 визнаний неосудним.

Ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 28.09.2020 року до ОСОБА_9 були застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку в КНП «ОКЗ НПД» ЗОР.

Ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 15.04.2021 року примусові заходи медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку були продовжені.

За останні 6 місяців у пацієнта відмічається поступове погіршення пам`яті, у зв`язку з чим він отримував підтримуюче лікування, яке спрямоване на покращення когнітивного дефіциту. Пацієнт утримується від вживання алкоголю. Час проводить у межах квартири. Спокійний. У поведінці впорядкований. Виконує інструкції у повному обсязі. Активної психотичної симптоматики не виявляє. Внаслідок зниження соціальної адаптації потребує стороннього догляду.

Звертаючи увагу на психічний стан пацієнта комісія лікарів - психіатрів дійшла висновку, що ОСОБА_9 не потребує продовження примусового заходу медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Суд першої інстанції задовольнив вищезазначену заяву пославшись на те, що за висновком комісії лікарів-психіатрів психічний стан хворого покращився та залишається стабільним.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який повністю підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні; захисника та законного представника, які заперечили проти апеляційної скарги та просили ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Положенням ст. 95 КК, ст. 514 КПК та ст. 19 Закону України "Про психіатричну допомогу" визначено, що розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування судом примусових заходів медичного характеру здійснюється за письмовою заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), де тримається особа. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини провадження і зробив обґрунтований висновок про необхідність припинення застосування таких примусових заходів медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку щодо ОСОБА_9 , оскільки за висновком комісії лікарів-психіатрів психічний стан хворого покращився та залишається стабільним.

Щодо посилання прокурора про те, що судом першої інстанції не вирішено питання про відновлення кримінальної справи, оскільки ОСОБА_9 мав статус осудності під час вказаного діагнозу, колегія зазначає наступне.

Відповідно, до п. 22 Постанови № 7 Пленуму Верховного суду України від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», одночасно зі скасуванням (припиненням) примусових заходів медичного характеру щодо особи, яка захворіла на психічну хворобу після вчинення злочину, а потім одужала, суд має вирішити питання про відновлення кримінальної справи.

Як вірно зазначив суд першої інстанції у мотивувальній частині ухвали, основною підставою для поновлення кримінального провадження є одужання особи. Проте в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_9 продовжує хворіти з діагнозом «помірно виражена деменція змішаного ґенезу». І хоча на даний час психічний стан здоров`я пацієнта ОСОБА_9 активної психотичної симптоматики не виявляє, він все ж таки внаслідок зниження соціальної адаптації потребує постійного стороннього догляду. Дані обставини вказують не на одужання ОСОБА_9 , а лише на відсутність потреби у продовженні застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру.

Апеляційним судом не вбачається порушень ч.3 ст.95 КК, на яких зазначав прокурор, оскільки згідно даної норми закону суд може, а не зобов`язаний передати психічно хворого на піклування родичам в разі, якщо не буде визнано за необхідне застосування подальших заходів медичного характеру. Більш того, під час апеляційного розгляду законний представник ОСОБА_9 його дружина ОСОБА_8 , пояснила суду, що й без будь-якого судового рішення нею щодо ОСОБА_9 продовжується здійснюватись піклування.

Судова колегія критично ставиться до заперечень прокурора про те, що суд не взяв до уваги попередні висновки комісії лікарів-психіатрів №128 від 18.03.2020 року. При цьому судова колегія виходить з того, що законом передбачено складення таких висновків кожні 6 місяців. А відтак медичний висновок формується з огляду на динаміку перебігу захворювання пацієнта з урахуванням стану його здоров`я в результаті проведеного лікування.

Отже, колегією судів не встановлено порушень судом першої інстанції вимог ст.ст. 94, 95 КК або проведення лікарями дослідження хворого з порушенням вимог Закону України "Про психіатричну допомогу".

Виходячи з наведеного, апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, оскільки доводи, що в ній викладені, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 28 жовтня 2021 року про припинення примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4