Справа № 442/6413/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/476/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_6 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 квітня 2019 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України,

з участю прокурорів: ОСОБА_8 ,

ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

в с т а н о в и л а:

оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 191, ч.1 ст.366 КК України, та виправдано на підставі п.3 ч.1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю в діяннях обвинуваченого складу вищевказаних кримінальних правопорушень.

Цивільний позов прокурора в інтересах відділу освіти Дрогобицької районної державної адміністрації залишено без розгляду.

Скасовано арешт майна, накладений у кримінальному провадженні згідно ухвали слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 травня 2017 року на майно, вилучене під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 .

Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у тому, що 30.11.2016, перебуваючи згідно наказу №5 від 13.01.2004 на посаді директора Грушівської середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів (далі Грушівська СЗШ I-III ступенів), будучи службовою особою, знаходячись на своєму робочому місці в Грушівській СЗШ І-ІІІ ступенів, що за адресою: Львівська область, Дрогобицький район, с. Грушів, вул. Миру. 12, діючи умисно та з корисливих мотивів, видав завідомо неправдивий офіційний документ, а саме підписав та затвердив гербовою печаткою Грушівської СЗШ І-ІІІ ступенів табель обліку використання робочого часу працівників Грушівської СЗШ І-ІІІ ступенів за звітний період з 01.11.2016 по 30.11.2016. в якому були зазначені неправдиві відомості щодо перебування водія Грушівської СЗШ І-ІІІ ступенів ОСОБА_9 на робочому місці з 01.11.2016 по 30.11.2016. достовірно знаючи про те, що у період з 03.11.2016 по 30.1 1.2016 водій Грушівської СЗШ І-ІІІ ступенів ОСОБА_9 був відсутній на робочому місці, оскільки перебував за межами державного кордону України.

Крім цього, 31.12.2016 ОСОБА_7 перебуваючи згідно наказу № 5 від 13.01.2004 на посаді директора Грушівської середньої загальноосвітньої школи I- III ступенів (далі - Г`рушівська СЗШ І-ІІІ ступенів), будучи службовою особою, знаходячись на своєму робочому місці в Грушівській СЗШ І-ІІІ ступенів, що за адресою: Львівська область, Дрогобицький район, с. Грушів, вул. Миру, 12, діючи умисно та з корисливих мотивів, видав завідомо неправдивий офіційний документ, а саме підписав та затвердив гербовою печаткою Грушівської СЗШ I-ІІІ ступенів табель обліку використання робочого часу працівників Грушівської СЗШ І-ІІІ ступенів за звітний період з 01.12.2016 по 31.12.2016, в якому були зазначені неправдиві відомості щодо перебування водія Грушівської СЗШ І-ІІІ ступенів ОСОБА_9 на робочому місці з 01.12.2016 по 31.12.2016 достовірно знаючи про те, що у вказаний період водій Грушівської СЗШ І-ІІІ ступенів ОСОБА_9 був відсутній на робочому місці, оскільки перебував за межами державного кордону України.

31.01.2017 ОСОБА_7 , перебуваючи згідно наказу № 5 від 13.01.2004 на посаді директора Грушівської середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, будучи службовою особою, знаходячись на своєму робочому місці в Грушівській СЗШ І-ІІІ ступенів, що за адресою: Львівська область, Дрогобицький район, с. Грушів, вул. Миру. 12, діючи умисно та з корисливих мотивів, видав завідомо неправдивий офіційний документ, а саме підписав та затвердив гербовою печаткою Грушівської СЗШ І-ІІІ ступенів табель обліку використання робочого часу працівників Грушівської СЗШ І-ІІІ ступенів за звітний період з 01.01.2017 по 31.01.2017 в якому були зазначені неправдиві відомості щодо перебування водія Грушівської СЗШ І-ІІІ ступенів ОСОБА_9 на робочому місці з 01.01.2017 по 20.01.2017, достовірно знаючи про те, що у вказаний період водій Грушівської СЗШ І-ІІІ ступенів ОСОБА_9 був відсутній на робочому місці, оскільки перебував за межами державного кордону України.

Крім цього, ОСОБА_7 у період з листопада 2016 року по січень 2017 року, перебуваючи згідно наказу № 5 від 13.01.2004 на посаді директора Грушівської СЗШ І-ІІІ ступенів, будучи службовою особою, діючи умисно, з корисливих мотивів, зловживаючи своїм службовим становищем, видавши 30.11.2016, 31.12.2016. 31.01.2017 завідомо неправдиві офіційні документи, а саме табелі обліку використання робочого часу працівників Грушівської СЗШ І-ІІІ ступенів за звітні періоди з 01.11.2016 по 30.11.2016, 01.01.2017 по 31.12.2016, 01.01.2017 по 31.01.2017, в яких були зазначені неправдиві відомості щодо перебування у вказані періоди водія Грушівської СЗШ І-ІІІ ступенів ОСОБА_9 па робочому місці, які в подальшому були подані до відділу освіти Дрогобицької районної державної адміністрації та, як наслідок, ОСОБА_9 була нарахована та виплачена заробітна плата за листопад 2016 року в сумі 1880,18 грн. (із вказаної суми: 1513,55 грн. - отримано на руки, 338,43 грн. - податок на доходи фізичних осіб, 28,20 грн. - військовий збір) за грудень 2016 року - 2180,25 грн. (із вказаної суми: 1755,10 грн. - отримано на руки, 392,45 грн. - податок на доходи фізичних осіб, 32,70 грн. - військовий збір), за січень 2017 року - 2801,90 грн. (із вказаної суми: 2255.53 грн. - отримано на руки, 504,34 грн. - податок на доходи фізичних осіб, 42,03 грн. - військовий збір), розтратив кошти відділу освіти Дрогобицької районної державної адміністрації на загальну суму 6862,33 грн.

Крім цього, ОСОБА_7 , перебуваючи згідно наказу № 5 від 13.01.2004 на посаді директора Грушівська СЗІІІ І-ІІІ ступенів, будучи службовою особою, знаходячись на своєму робочому місці в Грушівській CЗШ І-ІII ступенів, що за адресою: Львівська область. Дрогобицький район, с. Грушів, вул. Миру, 12, діючи умисно та з корисливих мотивів, видав завідомо неправдиві, офіційні документи, а саме 14.12.2016, 15.12.2016, 16.12.2016, 19.12.2016, підписав та затвердив гербовою печаткою Грушівської СЗІІІ І-ІІІ ступенів подорожні листи відповідно №101 від 14.12.2016, №102 від 15.12.2016, №103 від 16.12.2016, №104 від 19.12.2016, №105 від 20.12.2016 в яких були зазначені неправдиві відомості про те, що у вказані дні водієм Грушівської СЗІІІ І-ІІІ ступенів ОСОБА_9 шкільним автобусом А079.14 д.н.з НОМЕР_1 здійснювався довіз дітей до Грушівської СЗШ І-ІІІ ступенів витративши при цьому 73,5 літрів дизельного палива вартістю 1542,77 грн., достовірно знаючи про те, що у вказаний період водій Грушівської СЗШ І-ІІІ ступенів ОСОБА_9 був відсутній на робочому місці, оскільки перебував за межами державного кордону України та у цей день вказаний автомобіль для довезення дітей до школи за вказаними маршрутами не використовувався.

Крім цього, у період з 14.12.2016 по 20.12.2016 ОСОБА_7 , перебуваючи згідно наказу № 5 від 13.01.2004 на посаді директора Грушівської СЗІІІ І-ІІІ ступенів, будучи службовою особою, діючи умисно, з корисливих мотивів, зловживаючи своїм службовим становищем, видавши 15.12.2016, 16.12.2016, 19.12.2016, 20.12.2016 завідомо неправдиві офіційні документи, а саме подорожні листи №101 від 14.12.2016, №102 від 15.12.2016, №103 від 16.12.2016, №104 від 19.12.2016, №105 від 20.12.2016 в яких були зазначені неправдиві відомості про те, що у вказані дні водієм Грушівської СЗШ І-ІІІ ступенів ОСОБА_9 шкільним автобусом А079.14 д.н.з. НОМЕР_1 здійснювався довіз дітей до Грушівської СЗШ І-ІІІ ступенів, розтратив кошти відділу освіти Дрогобицької районної державної адміністрації в сумі 1542,77 грн., які були використанні на заправку шкільного автобуса 73,5 літрами дизельного палива.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України.

Не погоджуючись з таким вироком прокурор Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 квітня 2019 року стосовно ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з неповнотою судового розгляду, не відповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Просить постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 191. ч.1 ст. 366 КК України, та призначити йому покарання за ч.1 ст. 366 КК України у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 1 рік, за ч.2 ст. 191 КК України - у виді 1 року 3 місяців обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, строком на 1 рік 3 місяці. На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим просить остаточно визначити ОСОБА_7 до відбуття покарання у виді 1 року 3 місяців обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 1 рік 3 місяці.

Вказує, що приймаючи рішення про виправдання ОСОБА_7 суд прийшов до переконання, що стороною обвинувачення серед іншого не доведено факту перебування ОСОБА_9 у листопаді-грудні 2016 року, січня 2017 року за межами державного кордону України. Однак, такий висновок зроблено судом без проведення допиту ключових свідків у вказаному кримінальному провадженні, зокрема, самого ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (брат його дружини), які спільно проживали у одному будинку на АДРЕСА_1 . Крім того, на допиті вказаних осіб впродовж усього судового розгляду настоювала сторона обвинувачення, оскільки показання вказаних свідків мають істотне, визначальне значення для ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення.

Звертає увагу, що згідно заяви ОСОБА_9 від 12.04.2017, поданій Дрогобицькій місцевій прокуратурі, про вчинення директором Грушівської СЗШ І-ІІІ ступеня ОСОБА_7 кримінального правопорушення, він вказав, що у листопаді 2016 року звернувся до директора школи із заявою про звільнення з роботи. Після і того поїхав у Республіку Польща, де перебував з 04.11.2016 по 05.03.2017. При написанні заяви ОСОБА_9 повідомлено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, в чому він власноручно підписався. Допитаний на досудовому розслідуванні 12.04.2017 та 20.04.2017 ОСОБА_9 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, повністю підтвердив факти викладені ним у заяві про вчинення кримінального правопорушення.

Наголошує, що допитаний 24.05.2017 свідок ОСОБА_10 пояснив, що впродовж 6 років проживає спільно із чоловіком його сестри ОСОБА_9 , який працював водієм шкільного автобуса Грушівської СЗШ І-ІІІ ступенів, та в один із днів листопада 2016 року ОСОБА_9 поїхав за кордон і повернувся лише в кінці березня 2017 року.

Зазначає, що 10.07.2017 у підготовчому судовому засіданні та у подальших судових засіданнях, суд задовольняв клопотання сторони обвинувачення про виклик для допиту в якості свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , визнавши їх допит необхідним, однак 26.02.2019 безпідставно відмовив у клопотання прокурора про відкладення розгляду через неявку вказаних свідків та у їх повторному виклику і перейшов до допиту обвинуваченого, без подальшого виклику вказаних осіб та безпосереднього дослідження їх показань.

Стверджує, що у матеріалах судової справи відсутні будь які належні підтвердження отримання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 повісток про виклик або ознайомлення з їх вмістом іншим шляхом, чи інші дані, які б свідчили про їх обізнаність у необхідності явки до суду для допиту в якості свідків. Відтак, вважає, що суд першої інстанції не вжив заходів для прибуття свідків, натомість завершив розгляд справи без їх допиту, чим провів неповний судовий розгляд.

На переконання сторони обвинувачення, суд першої інстанції безпідставно визнав недопустимим та не взяв до уваги як доказ лист міжрайонного оперативно-розшукового управління Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України за №5/2/903 від 26.05.2017 про надання витягу з бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України» про перетин ОСОБА_9 державного кордону України, а на противагу офіційним даним державного органу надав віри в цій частині показаннями свідків, які підтвердили перебування ОСОБА_9 на роботі в період грудня 2016 року, січня 2017 року.

Прокурор вважає, що хибним є переконання суду, що показання свідків ОСОБА_11 ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 є правдивими, оскільки вони не зацікавлені у наданні суду неправдивої інформації. Вказує, що вказані свідки працюють у Грушівській СЗІІІ І-IІІ ступенів і перебувають у прямому підпорядкуванні обвинуваченого ОСОБА_7 , який прийняв їх на роботу та до його ж компетенції належать повноваження щодо їх звільнення. Відтак, на думку прокурора. їхні показання суду слід було оцінити критично та не брати до уваги, натомість опиратись на офіційну інформацію Державної прикордонної служби України.

Вказує, що висновок суду про те, що при прийнятті на роботу водієм шкільного автобуса у січні 2017 року свідок ОСОБА_16 зазначив, що отримав шкільний автобус та інші матеріальні цінності безпосередньо від ОСОБА_9 не підтверджується доказами, дослідженими в ході судового розгляду, оскільки допитаний 14.07.2017 ОСОБА_16 вказав, що до прийняття його на роботу водієм Грушівської СЗШ І-ІІІ ступенів із попереднім водієм ОСОБА_9 він безпосередньо знайомий не був, при прийняті на роботу свідок прийшов до висновку, що прийняв його від ОСОБА_9 лише через те, що ця особа назвалась ім`ям ОСОБА_17 .

Зазначає, що показання свідка ОСОБА_18 з яких виходив суд при прийнятті рішення, викладені у вироку не відповідають показанням ОСОБА_18 даними у судовому засіданні 02.04.2018, зокрема, остання вказала, що не пригадує чи бачила ОСОБА_9 у листопаді-грудні 2016 року та січні 2017 року, як і не пригадує чи здійснював у вказані періоди шкільний автобус довіз дітей до школи.

Наголошує, що при ухваленій вироку, суд виходив із показань свідка ОСОБА_19 , яка на його думку, вказала, що в грудні 2016 року, а також в січні 2017 року автобус Школярик возив дітей до школи, однак такі показання, зазначені у вироку є прямо протилежними показам даним ОСОБА_19 05.07.2018 у судовому засіданні, яка ствердно вказала, що у вказані періоди шкільний автобус довіз дітей до школи не здійснював.

Крім того, не відповідають показання свідка ОСОБА_12 , викладені у вироку, даним ним показанням під час судового розгляду 13.02.2018 про те, що в грудні 2016 року та в січні 2017 року він бачив водія ОСОБА_9 на робочому місці, оскільки під час допиту відповіді свідка на поставлені йому запитання не були ствердними.

Акцентує, що наявність прямого умислу, корисливого мотиву та мети у ОСОБА_7 під час вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 191 КК України, а також те, що на час підписання останнім подорожніх листів та табелів обліку використання робочого часу працівників Грушівської СЗШ І-ІІІ ступенів за звітні періоди з 01.11.2016 по 30.11.2016, 01.12.2016 по 31.12.2016, 01.01.2017 по 31.01.2017 йому було достовірно відомо про відсутність ОСОБА_9 на робочому місці повністю підтверджується заявою ОСОБА_9 від 12.04.2017 про вчинення кримінального правопорушення, у якій він зазначив, що у листопаді 2016 року він звернувся до директора школи із заявою про надання відпустки за власний рахунок терміном на 7 днів, та в цей же день передав ОСОБА_7 заяву про звільнення з роботи після закінчення відпустки. Після цього він поїхав у Республіку Польща де перебував з 04.11.2016 по 05.03.2017. Повернувшись з-за кордону до нього прийшов ОСОБА_7 та почав вимагати гроші в якості неправомірної вигоди за те, що він звільнив його з роботи не у листопаді 2016 року, а у січні 2017 року і за вказаний період йому нараховувалась заробітна плата. Директор вказав, що якщо ОСОБА_9 не передасть неправомірну вигоду то він не поверне його трудової книжки і у ОСОБА_9 виникнуть проблеми із вирахуванням трудового стажу та оформленням пенсії.

Прокурор наголошує, що судом безпідставно не взято до уваги показання свідка ОСОБА_20 та представника потерпілого ОСОБА_21 , які підтвердили наміри ОСОБА_9 звільнитись із займаної посади, висловлені останнім у жовтні 2016 року.

На переконання апелянта, незважаючи на те, що під час здійснення тимчасового доступу до документів дійсно були допущені певні недоліки в частині порядку виконання ухвали слідчого судді, визначеного КПК України, зокрема не слідчим, а за його дорученням працівником оперативного підрозділу, ці недоліки не є підставою для визнання здобутих в результаті тимчасового доступу доказів недопустимими, такі порушення носять формальний характер. Визначальним є те, що тимчасовий доступ здійснювався на підставі судового рішення, а його проведення не слідчим, а працівником оперативного підрозділу жодним чином не вплинуло на зміст вилучених документів.

Крім цього, апелянт покликається на те, що характер, послідовність та сукупність дій ОСОБА_7 саме як службової особи директора школи створили ті умови і обстановку, за яких кошти відділу освіти Дрогобицької РДА були нараховані та виплачені ОСОБА_9 , а також відбулось списання коштів за використання дизельного палива, тобто у даному випадку використання ОСОБА_7 свого службового становища було тією необхідною дією, що перебуває у причинному зв`язку з наслідками.

Вказує, що аналіз фактичних підстав класифікації дій ОСОБА_7 і нормативне тлумачення положень закону про кримінальну відповідальність, за якою було кваліфіковано ці обставини, дають підстави зробити висновок про те, що органом досудового розслідування правильно кваліфіковані дії обвинуваченого, а зроблені висновки судом в цій частині є безпідставними, а судом невірно тлумачено кримінальний закон.

Також апелянт вважає за необхідне дослідити: заяву ОСОБА_9 від 12.04.2017 про вчинення кримінального правопорушення; лист міжрайонного оперативного-розшукового управління Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України за №5/2/903 від 26.05.2017 про надання витягу з бази даних «Відомості про осіб, які перегнули державний кордон України»; клопотання слідчого від 24.04.2017, адресоване слідчому судді Дрогобицького міськрайонного суду про надання дозволу на здійснення тимчасового доступу до документів з можливістю їх вилучення у відділі освіти Дрогобицької РДА; ухвалу слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду від 28.04.2017 про задоволення вищевказаного клопотання; доручення №6754/44/06-17 від 05.05.2017 дане слідчим СВ Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області оперативним працівникам УЗЕ у Львівській області ДЗЕ про виконання вищевказаної ухвали слідчого судді; протокол тимчасового доступу до документів у відділі освіти Дрогобицької РДА від 05.05.2017 складений заступником начальника відділу УЗЕ у Львівській області ДЗЕ НП України ОСОБА_22 ; дослідити матеріали судової справи щодо виклику судом першої інстанції свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ; прослухати технічний запис судового засідання від 26.11.2018; допитати свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_23 , ОСОБА_12 , ОСОБА_20 та представника потерпілого ОСОБА_21

25.05.2022 на адресу Львівського апеляційного суду надійшло клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 , в якому він просить кримінальне провадження щодо нього за ч.2 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України закрити відповідно до п.1 ч.2 ст. 284 КПК України з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурори ОСОБА_8 , ОСОБА_6 проти задоволення клопотання ОСОБА_7 не заперечили.

Заслухавши позицію учасників процесу, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи апеляційної скарги та заявленого обвинуваченим клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності, колегія суддів дійшла до такого висновку.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з апеляційної скарги, прокурор Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_6 просить вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 квітня 2019 року стосовно ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з неповнотою судового розгляду, не відповідністю висновків

суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону У країни про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України, які, відповідно до пред`явленого обвинувачення, він вчинив в період з листопада 2016 року по січень 2017 року.

Санкцією ч.2 ст. 191 КК України передбачено відповідальність у виді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Санкцією ч.1 ст. 366 КК України передбачено відповідальність у виді штрафу від двох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Тобто інкриміновані ОСОБА_7 кримінальні правопорушення відповідно до ч.4 ст. 12 КК України є нетяжкими злочинами.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Отже, станом на 06 червня 2022 року минув строк п`ять років та закінчились визначені ст. 49 КК України строки давності; ухвалений вирок щодо ОСОБА_7 не набрав законної сили у зв`язку з його оскарженням, а тому останній підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, а кримінальне провадження закриттю на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України та ст. 417 КПК України.

Колегією суддів відповідно до ст. 285 КПК України ОСОБА_7 роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, яка не є реабілітуючою, на що обвинувачений підтримав своє клопотання і просив звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, підтвердивши, що йому зрозуміла як суть обвинувачення, так і підстава звільнення від кримінальної відповідальності, яка не є реабілітуючою, на що надав свою згоду.

Зважаючи на принцип диспозитивності, що закріплений у п. 19 ч. 1 ст. 7, ст. 26 КПК України, відповідно до якого «сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом», - обрання тієї чи іншої лінії процесуальної поведінки залежить від вибору самого обвинуваченого.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є закінчення встановлених ч.1 ст. 49 КК України строків і відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч.ч.2-4 ст. 49 КК України).

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є виключно згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

Зазначені підстави, як встановлено в ході апеляційного перегляду, дотримані. Матеріали провадження не містять даних про те, що перебіг давності зупинявся або переривався.

Отже, наявність цих умов є правовою підставою для прийняття рішення судом про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення чинним законодавством не передбачено.

Згідно з ч. 3 ст. 285 КПК України у разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

Таким чином, оскільки обвинувачений надав згоду на звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України відсутні підстави для проведення судового провадження, що включає в себе відповідно до п. 24 ст. 3 КПК України і апеляційне провадження, в повному обсязі в загальному порядку, у зв`язку з чим колегія суддів не надає оцінки доводам апеляційної скарги прокурора.

З огляду на те, що клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності подано до набрання вироком законної сили, який підлягає скасуванню, колегія суддів позбавлена можливості розглянути подану апеляційну скаргу по суті.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 квітня 2019 року відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України, скасувати.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України закрити відповідно до п.1 ч.2 ст. 284 КПК України з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

Головуючий

Судді