САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа № 206/4671/21
1-кп/206/54/22
УХВАЛА
Іменем України

04 квітня 2022 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, -

за участю: прокурора ОСОБА_4 ,

захисника-адвоката ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 , -

ВСТАНОВИВ:

29 березня 2022 року прокурор Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_3 .

Клопотання обґрунтовано тим, що 28.08.2021 приблизно о 23 годині 00 хвилин ОСОБА_3 прибув до адреси тимчасового проживання свого знайомого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживав в кв. АДРЕСА_1 . Прибувши до вищевказаної квартири ОСОБА_3 разом з ОСОБА_6 почали розпивати спиртні напої та спілкуватись. В подальшому, ОСОБА_3 разом з ОСОБА_6 вийшли з квартири, на подвір`я та знаходячись біля під`їзду вказаного будинку продовжили спілкування. Під час спілкування, між останніми виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_3 раптово виник злочинний умисел спрямований на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, будучи у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_3 28.08.2021 приблизно о 23 год. 50 хв. перебуваючи на тому ж місці, в безпосередній близькості з ОСОБА_6 , на відстані витягнутої руки, обличчям один до одного, усвідомлюючи протиправність своїх дій, наніс не менше 2 послідовних ударів своєю правою рукою стиснутою в кулак в область голови ОСОБА_6 , від чого останній втратив рівновагу та впав на землю.

Не зупиняючись на досягнутому та доводячи свій злочинний умисел, спрямований на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині до кінця, знаходячись на вище вказаному місці, будучи у стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_3 завдав не менше 46 ударів своїми обома ногами, взутими у кросівки, потерпілому ОСОБА_6 , з них в область голови - не менше 18, в область шиї - не менше 4, в область грудної клітини - не менше 4, в область лівого передпліччя - не менше 5, в область лівої кисті - не менше 2, в область правого плеча - не менше 2, в область лівого стегна - не менше 1, в область лівого колінного суглобу - не менше 5, в область лівої гомілки - не менше 2, в область правої гомілки - не менше 1, у праву лопаткову ділянку - не менше 1, в область верхньої третини грудної клітини ліворуч між навколохребтовою та лопатковою лініями - не менше 1. Після чого, ОСОБА_3 відтягнув ОСОБА_6 до приміщення кв. АДРЕСА_1 , де залишив останнього на підлозі коридору даної квартири, а сам вийшов з квартири та з місця вчинення кримінального правопорушення зник.

В результаті злочинних дій ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_6 спричинено тілесні ушкодження у вигляді сумісної тупої травми тіла.

Через короткий проміжок часу, що вимірюється хвилинами-десятками хвилин, ОСОБА_6 помер на місці від сумісної тупої травми тіла з численними переломами ребер, розривами правої легені та печінки, що супроводжувалось розвитком масивної внутрішньої кровотечі та ускладнилось розвитком гострого недокрів`я.

Прокурор зазначає, що обвинувачений ОСОБА_3 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.115 КК України, яке згідно ст.12 КК України віднесено до категорії особливо тяжких злочинів, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7-х до 15-ти років, знаходячись на волі може перешкоджати встановленню істини по справі та знаючи про покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, переховуватись від суду. Окрім цього, ОСОБА_3 не має стійких соціальні зв`язки, неповнолітніх дітей чи інших непрацездатних осіб на утриманні не має, не працює, постійного джерела доходу не має, що може спонукати його до вчинення нових кримінальних правопорушень. Наразі виникла необхідність у продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 строком на 60 днів.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_3 та його захисник заперечували проти задоволення клопотання прокурора та просили змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт або особисте зобов`язання.

Вислухавши пояснення прокурора, підозрюваного та його захисника, дослідивши подані матеріали, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Частиною 1 ст. 183 КПК України встановлено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Ухвалою судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25.10.2021 строк ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 23 грудня 2021 року включно.

14 грудня 2021 року запобіжний захід ОСОБА_3 продовжено до 11 лютого 2022 року.

Ухвалою судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07.02.2022 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_3 продовжено на строк до 07 квітня 2022 року.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує, що він обвинувачується у вчиненні злочину, який згідно ст.12 КК України віднесено до категорії особливо тяжких злочинів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до п`ятнадцяти років, також, він знаходячись на свободі, може переховуватися від суду та те, що ОСОБА_3 не працевлаштований, постійного джерела доходу не має, що може спонукати його до вчинення нових умисних злочинів.

Вказані обставини дають суду підстави стверджувати, що ризики, зазначені прокурором, як підстава для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого, існують, обрання іншого, більш м`якого виду, ОСОБА_3 суд вважає не доцільним і буде недостатньою мірою, оскільки не будуть слугувати забезпеченню виконання обвинуваченому покладених на нього процесуальних обов`язків, а також не зможе запобігти спробам обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування або суду та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Крім того, вирішуючи подані клопотання суд, також, враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема, Рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, згідно якого тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_3 злочину та можливість ухилення від явки до суду.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Окрім того, практика Європейського суду з прав людини, свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Враховуючи вищевикладене суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора та продовжити застосування до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Суд вважає, що запобіжний захід з урахуванням його тривалості на даний час не виходить за межі розумного строку, відповідає не лише особі обвинуваченого, а і характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються, не перешкоджає інтересам правосуддя.

Таке застосування не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Разом з тим, суд наголошує на тому, що обвинувачений не позбавлений можливості в подальшому ставити питання перед судом про зміну запобіжного заходу під час судового розгляду, коли перестануть існувати ризики, зазначені вище судом.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 176-184, 193, 194, 196, 197, 199, 369-372, 376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження ОСОБА_3 запобіжного заходу задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання від вартою на строк до 02 червня 2022 року.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну йому запобіжного заходу відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом семи днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1