КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/1995/2022 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 183 КПК Доповідач: ОСОБА_2
Єдиний унікальний номер № 760/4672/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2022 року місто Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду, з використанням відеоконференцзв`язку з Державною установою «Київський слідчий ізолятор», апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 26 квітня 2022 року,

за участю:
прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваної ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 26.04.2022 року задоволено частково клопотання слідчого в ОВС слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області підполковник юстиції ОСОБА_9 , погоджене прокурором Фастівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 про продовження строку тримання під вартою та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 23 год. 59 хв., 29.05.2022 року включно та визначено заставу у розмірі, що становить 500 000 (п`ятсот тисяч) грн. із покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України у разі її внесення щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Литвинівка, Вишгородського району, Київської області, громадянка України, з вищої освітою, розлученої, працюючої керівником «Коцюбинська приватна гімназія «АТЛАНТ ВАН СКУЛ» та за сумісництвом керівником Ірпінського приватного закладу дошкільної освіти « ІНФОРМАЦІЯ_2 », зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, 30.04.2022 року захисник ОСОБА_6 подав в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 26.04.2022 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_3 .

05.05.2022 року поштовим зв`язком надійшла аналогічна апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 інтересах підозрюваної ОСОБА_7 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначає, що відсутні підстави для продовження ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Органом досудового розслідування не було надано жодного доказу на підтвердження обґрунтованості підозри ОСОБА_7 , а ризики про які зазначає прокурор у клопотанні ґрунтуються на припущеннях, враховуючи характеризуючи дані про особу підозрюваної.

ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, має позитивні характеристики, постійне місце проживання та роботи, співпрацює із правоохоронними органами, добровільно повідомила про місцезнаходження своїх телефонів, а також має міцні соціальні зв`язки, сина з яким спільно проживає. Сама по собі тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 не може бути підставою для тримання її під вартою.

Розмір заробітної плати підозрюваної становить 7 836, 04 грн., проте слідчим суддею не було враховано дану обставину під час визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваної та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили задовольнити її в повному обсязі, пояснення прокурора, який заперечував проти її задоволення та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Як вбачається з наданих в апеляційний суд матеріалів, що слідчим управлінням Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000054, зареєстрованого в ЄРДР 28.03.2022 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.
Так, 24.10.1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26.06.1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі - ООН).

До складу ООН входять Україна, Російська Федерація та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, усі Члени зазначеної організації утримуються у своїх міжнародних відносинах від загрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності чи політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним з Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 9 грудня 1981 року про неприпустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями - № 2131 (XX) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання огорожі їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 p., що містить її Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту Організація Об`єднаних Націй; № 2734 (XXV) від 16 грудня 1970 року, яка містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки та № 3314 (XXIX) від 14 грудня 1974 року, що містить визначення агресії, встановлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію або втручання в будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплені обов`язки держав: утримуватись від збройної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення або підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербування найманців або посилання таких найманців на територію іншої держави.
Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї Організації та Об`єднаних Націй від 14 грудня 1974 року № 3314 (XXIX) серед іншого визначено, що ознаками агресії є:

застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави;

застосування збройної сили державою порушуючи Статут ООН.

Якась із наступних дій, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії:

вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь - яка військова окупація, хоч би який тимчасовий характер вона мала, що с результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її;

бомбардування збройними сипами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;

напад збройними силами держави на сухопутні, морські чи повітряні сили чи морські та повітряні флоти іншої держави;

застосування збройних сип однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з державою, що приймає, порушуючи умови, передбачені в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;

дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала у розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;

за посилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, що мають настільки серйозний характер, що це рівносильно наведеним вище актам, або його значну участь у них.

Ніякі міркування будь-якого характеру, будь то політичного, економічного, військового чи іншого характеру, що неспроможні служити виправданням агресії.

Крім того, принципи суверенної рівності, поваги до прав, властивих суверенітету, незастосування сили або загрози силою, непорушності кордонів, територіальної цілісності держав, мирного врегулювання суперечок та невтручання у внутрішні справи держав були закріплені також: у Заключному акті Наради з безпеки та співробітництва, серпня 1975 року, який був підписаний СРСР, правонаступником якого є Російська Федерація.

Статтями 1 і 2 III Конвенції про відкриття військових дій від 18 жовтня 1907 року, що вступила в дію 26 січня 1910 року і 7 березня 1955 року визнаної СРСР, правонаступником якого є Російська Федерація, передбачено, що військові дії між державами не повинні починатися без попереднього та недвозначного попередження у формі або мотивованого оголошення війни або ультиматуму з умовним оголошенням війни. Про існування стану війни мас бути негайно повідомлено нейтральною державою, і воно матиме для них дійсну силу лише після отримання повідомлення.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі - Декларація) зазначено, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту та неподільність влади Республіки в межах її території та незалежності, зносини.

Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих межах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

24.08.1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки було схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України. Відповідно до зазначеного документу, територія України є неподільною та недоторканною.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і Російська Федерація.

Відповідно до пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року Російська Федерація, Сполучене Королівство Великобританії та Північної Ірландії та Сполучені Штати Америки підтвердили Україні свої зобов`язання згідно з принципами Заключного акту співробітництву в Європі від 1 серпня 1975 року поважати незалежність та суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язалися утримуватися від загрози стою або її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що жодна їхня зброя ніколи не використовуватиметься проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом 00Н.

Відповідно до пунктів 3, 8 Меморандуму про підтримання миру та стабільності у Співдружності Незалежних Держав від 10 лютого 1995 року, укладеного між державами СНД, серед яких є Україна та Російська Федерація, держави підтвердили непорушність існуючих кордонів одна одної та зобов`язалися виступати проти будь - яких дій, що підривають їх непорушність, а також вирішувати всі суперечки, що виникають з питань кордонів та територій, лише мирними засобами. Держави також зобов`язалися не підтримувати на території інших держав-учасниць сепаратистські рухи, а також сепаратистські режими, якщо вони виникнуть; не встановлювати із нею політичних, економічних та інших зв`язків; не допускати використання ними територій та комунікацій держав-учасниць Співдружності; не надавати їм економічну, фінансову, військову та іншу допомогу.

31.05.1997 року, відповідно до положень Статуту ООН та зобов`язань згідно з Заключним актом Наради з безпеки та співробітництва в Європі, Україна та Російська Федерація уклали Договір про дружбу, співпрацю та партнерство між Україною та Російською Федерацією ( ратифікований Законом України від 14 січня 1998 року) 13/98-ВР та Федеральним Законом Російської Федерації від 2 березня 1999 року № 42 - ФЗ). Відповідно до статей 2-3 зазначеного Договору, Російська Федерація зобов`язалася поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів і зобов`язалася будувати відносини один з одним на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності сил, загрози або мирного врегулювання, у тому числі економічних та інших способів тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, дотримання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Відповідно до опису та карти державного кордону, які є додатками до Договору між: Україною та Російською Федерацією про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований Російською Федерацією 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької та Луганський областей належить до території України.

Статтями 1-2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною та незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною та недоторканною.

Згідно Статті та 5 Конституції України, носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Право визначати та змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народу і не може бути узурповане державою, її органами чи посадовими особами.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно дотримуватися Конституції України та законів України, не зазіхати на права та свободи, честь та гідність інших людей.

Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання щодо зміни території України.

Відповідно до статей 132 - 134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська. Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька. Івано - Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська. Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим (далі АР Крим) є невід`ємною складовою України та в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її ведення.

Незважаючи на викладене, умисно діючи в порушення зазначених вище міжнародних нормативно-правових актів,22 лютого 2022 року Президент Російської Федерації, реалізуючи злочинний план направлений на насильницьку зміну меж території та кордонів України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, направив до Ради Федерації звернення про використання Збройних Сил РФ за межами РФ, яке було задоволене.
24.02.2022 року о 05:00 годин Президент Російської Федерації оголосив про рішення розпочати військову операцію в Україні.

Надалі Збройними Силами РФ, що діяли за наказом керівництва РФ та ЗС РФ. здійснено пуск крилатих та балістичних ракет по аеродромах, військових штабах та складах ЗС України, а також підрозділам ЗС та інших військових формувань після чого РФ скоєно вторгнення на територію суверенної держави України.

У зв`язку з чим Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.22 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв., 24.02.2022 року строком на 30 діб, який 26.03.2022 року продовжено на 30 діб, тобто до 24.04.2022 року.
24.02.2022 року указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 cт. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України.
Орган досудового розслідування зазначає, що громадянка України ОСОБА_7 , маючи негативне ставлення до чинної влади держави Україна, будучи прихильницею проросійських поглядів та ідей, у невстановлений досудовим розслідуванням час. у невстановленому досудовим розслідуванням місці познайомилась з громадянином України ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який взимку 20132014 років, під час Революції гідності, був ведучим на київському Антимайдані, та у 2014 року переїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації, де почав роботу в державному російському пропагандистському інформаційному агентстві «Росія сьогодні» та російському інформаційному агентстві «NewsFront», де як представник засобів масової інформації, займався інформаційним викривленням подій па Євромайдані шляхом перекручування та постійного нав`язування хибного тлумачення і компонування інформації для зміни свідомості та ставлення громадян РФ і місцевих мешканців південно-східних регіонів України до дійсності та значення подій, які насправді відбувалися в Україні, здійснював спотворення свідомості частини населення України з метою зміни світоглядних основ, зародження сумніву в необхідності та доцільності спільного існування в рамках самостійної, унітарної, суверенної держави Україна з європейським вектором розвитку, підбурював до міжетнічних конфліктів, розпалював сепаратистські настрої серед населення окремих регіонів України (АР Крим і м. Севастополя та південно-східних областей), провокував національні зіткнення, формував хибний образ частини українського населення як «націонал-фашистів», які мають інші духовні та моральні цінності та пропагують культ насильства і знущання над російськомовним населенням України.

Надалі, ОСОБА_7 , з 24.02.2022 року, перебуваючи на території Київської області, зокрема у м. Києві та в смт. Коцюбинське, маючи проросійські погляди, підтримуючи злочинні плани вищого керівництва РФ щодо здійснення збройної агресії проти України та щодо встановлення і утвердження тимчасової окупації частини території України, діючи умисно та за власною ініціативою, будучи достовірно обізнаною про те, що ОСОБА_10 є представником іноземної держави, а саме РФ, бере участь у проведенні проти України інформаційних акцій та мас широкі зв`язки із посадовими особами органів державної влади і спеціальних служб РФ. за допомогою власного мобільного телефону марки «iPhone» з ІМЕІ НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , та SIM-картки оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_3 із можливістю доступу до всесвітньої мережі загального доступу Інтернет, вступила у спілкування за допомогою мобільного додатку «Telegram» із громадянином ОСОБА_10 , який використовував з цією метою невстановлений мобільний телефон із SIM-карткою російського оператора мобільного зв`язку з абонентським номером НОМЕР_4 , та з метою завдання шкоди обороноздатності України почала збирати і надсилати йому інформацію, що містить відомості військового характеру, розголошення яких представнику держави-агресора заподіє шкоду обороноздатності України.

Так, ОСОБА_7 , перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, використовуючи власний мобільний телефон марки «iPhone» з ІMЕІ НОМЕР_1 та НОМЕР_2 та SIM-картку оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_3 із можливістю доступу до всесвітньої мережі загального доступу Інтернет, за допомогою мобільного додатку «Telegram» передала представнику іноземної держави-агресора ОСОБА_10 наступну інформацію:
18.03.2022 року о 23 год. 56 хв., про наявність постів Збройних Сил України, кількість особового складу та військової техніки на головних дорогах, що ведуть до м. Київ, про початок і тривалість комендантської години, організацію роботи патрулів Територіальної оборони, про наявність та стан підрозділів Збройних Сил України в м. Вишгород;

19.03.2022 року о 07 год. 23 хв., про місцезнаходження та етап підрозділів 1-ї танкової бригади Збройних Сил України та неможливість її залучення до оборони м. Києва, а також про її особисті спостереження за танковими підрозділами Збройних-Сил України та про їх відсутність в смт. Коцюбинське;

19.03.2022 року у період з 12 год. 38 хв. по 12 год. 40 хв., про наявність встановлених Збройними Силами України мінних загороджень навколо АДРЕСА_4 , настрої та відсутність автоматичної вогнепальної зброї у членів Територіальної оборони на території вказаного населеного пункту;

21.03.2022 року о 08 год. 23 хв., про географічні особливості заплави річки Ірпінь та можливість їх військового використання для стримування наступу противника;

21.03.2022 року у період з 17 год. 32 хв. по 18 год. 06 хв., про наявність особового складу на блок-постах на АДРЕСА_4 , а також особисто виготовлені нею за допомогою вищевказаного мобільного телефону фотознімки зазначених блок-постів.

Збір та передача ОСОБА_7 інформації вищевказаного характеру представнику іноземної держави - агресора може спричинити тяжкі наслідки у вигляді завдання шкоди обороноздатності України, оскільки:

відомості про порядок організації системи охорони та оборони позицій (об`єктів), сили і засоби, які виділяються для цього, підпадають під дію ст. 16.2 Переліку відомостей Збройних Сил України, що становлять службову інформацію, затвердженого наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 22.11.2017 № 408;

відомості, що розкривають інформацію про дислокацію постів візуального спостереження, підпадають під дію ст. 2.4 Переліку відомостей Збройних Сил України, що становлять службову інформацію, затвердженого наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 22.11.2017 № 408;

відомості про вплив суспільно-політичної обстановки в регіонах дислокації військових частин на їх бойову готовність або морально-психологічний стан особового складу підпадають під дію ст. 1.2.2 Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, затвердженого наказом Служби безпеки України від 23.2.2020 № 383;

відомості про дислокацію, систему охорони, оборони, організаційно-штатну структуру, чисельність особового складу військових частин (установ) в особливий період (на воєнний час) підпадають під дію ст. 1.4.3 Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, затвердженого наказом Служби безпеки України від 23.2.2020 № 383;

Окрім того, 25.03.2022 року, у період з 11 год. 54 хв. по 12 год. 13 хв., громадянка України ОСОБА_7 в листуванні за допомогою власного мобільного телефону марки «iPhone» з ІМЕІ НОМЕР_1 та НОМЕР_2 та SIM-картку оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_3 із можливістю доступу до всесвітньої мережі загального доступу Інтернет, в листуванні за допомогою мобільного додатку «Telegram» із представником іноземної держави ОСОБА_10 побажала « ОСОБА_11 », вказала, що молиться за «Путина» та хоче, щоб він переміг.
Таким чином, за викладених обставин ОСОБА_12 підозрюється в державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, інформаційній безпеці України, що виразилось в наданні іноземній державі, іноземній організації. та їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України в умовах воєнного часу, тобто вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

29.03.2022 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.
Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 30.03.2022 року ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого до 27.04.2022 року включно.

22.04.2022 року (згідно штампу вхідної кореспонденції 25.04.2022 року) слідчий в ОВС слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області підполковник юстиції ОСОБА_9 за погодженням із прокурором Фастівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з клопотанням пропродовження ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 30 діб в межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави.
Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 26.04.2022 року частково задоволено клопотання слідчого та продовжено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 23 год. 59 хв., 29.05.2022 року включно та визначено заставу у розмірі, що становить 500 000 (п`ятсот тисяч) грн. із покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України у разі її внесення.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини зазначені у ч.1 ст.178 КПК України, а саме вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я підозрюваного, наявність постійного місця роботи або навчання, його репутацію, наявність судимостей та інше.

За змістом ч.3 ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч.3 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених ст.184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, вважає доводи апеляційної скарги захисника підозрюваної ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 необґрунтованими, невмотивованими та такими, що не відповідають матеріалам кримінального провадження.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням вищезазначених вимог національного та міжнародного законодавства, при прийнятті рішення про продовження строку тримання під вартою слідчий суддя, всупереч доводам захисника, дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, що підтверджується фактичним даними, наданими суду та наведеними у рішенні слідчого судді.

Зважаючи на практику Європейського Суду з прав людини, зокрема на п.175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», обґрунтована підозра означає, що існують факти та інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у провадженні доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення.

Фактів та інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_7 до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення, в клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої їй підозри, що підтверджується на даному етапі досудового розслідування достатньою сукупністю даних, які містяться в матеріалах клопотання.

Крім цього, на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що доводи захисника стосовно необґрунтованості підозри ОСОБА_7 не знайшли свого підтвердження, а відтак не можуть бути підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на суспільну небезпечність кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , на тяжкість покарання, яке загрожує останній у разі визнання її винною у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, та конкретні обставини кримінального провадження.

Зокрема, наявні в матеріалах кримінального провадження докази та обставини, на які посилається орган досудового розслідування у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що заявлені ризики з часу застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися та існують на теперішній час. Органом досудового розслідування в достатній мірі доведено продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: ризиків переховуватися від органу досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, тобто про існування обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, при цьому достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах клопотання відсутні.

На підтвердження своїх висновків про наявність вказаних ризиків слідчий суддя навів змістовні доводи, з якими погоджується суд апеляційної інстанції.

Окремо колегія суддів враховує дані, що характеризують особу підозрюваної, та міцність її соціальних зв`язків. Зокрема те, що ОСОБА_7 раніше не судима, має позитивні характеристики, стан її здоров`я, тобто дані, передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України, проте з урахуванням вищевказаних обставин, погоджується з висновками слідчого судді про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, ОСОБА_7 підозрюється вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України. Наявність обґрунтованої підозри останньої у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме: протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 27.03.2022 року; протоколами огляду від 26.03.2022 року, 27.03.2022 року, 28.03.2022 року, 29.03.2022 року; постановою про визнання предметів речовими доказами від 29.03.2022 року; ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30.03.2022 року про арешт майна; відповідю на доручення від 26.03.2022 року; відповіддю Міністерства оборони України від 29.03.2022 року № 3/872; протоколом огляду інтернет-ресурсів від 28.03.2022 року; повідомленням про підозру ОСОБА_7 від 29.03.2022 року; постановою про застосування запобіжного заходу ОСОБА_7 від 30.03.2022 року; протоколом допиту підозрюваної ОСОБА_7 від 31.03.2022 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 30.03.2022 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 30.03.2022 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_16 від 09.04.2022 року; протоками огляду від 31.03.2022 року, 31.03.2022 року, 01.04.2022 року, 11.04.2022року сукупністю інших доказів та даних, зібраних в процесі досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Отже, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_7 , даних про її особу в сукупності, є підстави вважати, що жоден більш м`який запобіжний захід не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, а тому слідчий суддя обґрунтовано продовжив ОСОБА_7 строк тримання під вартою.

При цьому слідчий суддя врахував наявність обставин, які перешкоджали завершити досудове розслідування до закінчення дії попередньої ухвали і визнав їх поважними, з чим погоджується колегія суддів. Зокрема у клопотання про продовження строку тримання під вартою, стороною обвинувачення зазначено, що для завершення досудового розслідування необхідно виконати значний обсяг слідчих та процесуальних дій на проведення яких необхідний додатковий час, а саме: отримати висновок психолого -лінгвістичної експертизи; призначити та отримати висновок фоноскопічної експертизи; за насідками отриманого висновку експерта повідомити про підозру винним особам; допитати як підозрюваних осіб, яким буде повідомлено про підозру на підставі висновку експерта; визнати вилучені предмети речовими доказами та передати їх на відповідальне зберігання, враховуючи висновок експерта; допитати в якості свідків осіб, які безпосередньо контактують з ОСОБА_7 , та яким відомі обставини вчинення нею злочину; отримати характеризуючи матеріали на підозрюваних; провести інші слідчі та процесуальні дії, в яких виникне необхідність в ході досудового розслідування даного кримінального провадження, в разі встановлення нових обставин; виконати, відповідно до положень ст.ст. 290, 291 КПК України, усі необхідні процесуальні дії щодо відкриття матеріалів кримінального провадження та скерування його до суду разом із обвинувальним актом і реєстром матеріалів досудового розслідування.
Крім того на думку колегії суддів, слідчий суддя постановив правильне рішення, визначивши ОСОБА_7 заставу в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 182 КПК України, а саме: відповідно до вимог зазначеної статті розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні особливо тяжкого злочину, має встановлюватися в межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Враховуючи тяжкість покарання за вчинення кримінального правопорушення у якого підозрюється ОСОБА_7 , дані про особу підозрюваної, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя на законних підставах, у відповідності до положень ч. 5 ст. 182 КПК України визначив останній альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, що складає 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень, з покладенням передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язків, у разі її внесення, який у даному кримінальному провадженні є відповідним і достатнім для забезпечення достатньої та належної поведінки підозрюваної та виконанню покладених на неї обов`язків, при цьому врахувавши наявність встановлених під час проведення досудового розслідування ризиків та обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється остання.

Висновки слідчого судді належним чином мотивовані та наведені обґрунтовані підстави для продовження підозрюваній ОСОБА_7 строку тримання під вартою. Слідчий суддя оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою та належним чином мотивував своє рішення про відсутність підстав для застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, оскільки вони не зможуть забезпечити належне виконання підозрюваною. покладених на неї процесуальних обов`язків.

Отже, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_7 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

На думку колегії суддів, слідчий суддя, всупереч доводам захисника, навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, а тому підстав для застосування щодо ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів не вбачається.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді місцевого суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не виявлено.

Зважаючи на викладене, рішення слідчого судді є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки постановлене згідно норм кримінального процесуального закону з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисника, про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, у зв`язку з чим приходить до висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної ухвали слідчого судді без змін.

Керуючись ст. ст. 176 178, 182, 183, 194, 196, 199, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 26 квітня 2022 року, якою задоволено частково клопотання слідчого в ОВС слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області підполковник юстиції ОСОБА_9 , погоджене прокурором Фастівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 про продовження строку тримання під вартою та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 23 год. 59 хв., 29.05.2022 року включно та визначено заставу у розмірі, що становить 500 000 (п`ятсот тисяч) грн. із покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України у разі її внесення щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3