У Х В А Л А
Справа № 149/1596/21

Провадження №1-кп/149/30/22

27.07.2022 р. м. Хмільник

Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 , її захисника - адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника обвинуваченої - адвоката ОСОБА_5 про визнання доказів очевидно недопустимими у кримінальному провадженні №0000046 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Захисником обвинуваченої - адвокатом ОСОБА_5 було заявлено клопотання про визнання доказів очевидно недопустимими, а саме: заяву ОСОБА_4 від 19.01.2021 № 1856 про надання згоди на проведення опитування з використанням поліграфа; довідку № 1856 від 19.01.2021 про результати опитування ОСОБА_4 з використанням поліграфа. Клопотання мотивоване тим, що опитування обвинуваченої ОСОБА_4 проводилось без участі захисника, що є грубим порушенням права на захист.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 та її захисник - адвокат ОСОБА_5 клопотання підтримали та просили задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 заперечив щодо задоволення вказаного клопотання.

Суд, заслухавши думки учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов наступних висновків.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ст. 84 КПК України). Доказ повинен бути отриманим у порядку, встановленому КПК України, в іншому випадку він не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення (ст. 86 КПК України).

Сторона обвинувачення згідно з вимогами ч. 2 ст. 93 КПК України здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом ( ч. 1 ст. 86 КПК України).

Статтею 87 КПК України визначено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, порушення права особи на захист (п. 3 ч. 2 ст. 87 КПК України), отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права (п. 4 ч. 2 ст. 87 КПК України). Недопустимими є також докази, що були отримані після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень (п. 2 ч. 3 ст. 87 КПК України).

07.01.2021 до ЄРДР за № 0000046 були внесені відомості за ч. 1 ст. 115 КК України за фактом виявлення трупа ОСОБА_6 в квартирі АДРЕСА_1 . Згідно реєстру матеріалів досудового розслідування, 08.01.2021 ОСОБА_4 повідомлено про підозру за ч. 1 ст. 115 КК України.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, яке у відповідності до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином. Частиною 1 ст. 52 КПК України визначено, що участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного.

За загальним правилом, визначеним статтею 89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. Проте, у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Докази, передбачені статтею 87 КПК України, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.

З досліджених в судовому засіданні заяви № 1856 про надання згоди на проведення опитування з використанням поліграфа, підписаної ОСОБА_4 (т. 2, а.с. 174) та довідки № 1856 про результати опитування з використанням поліграфа від 19.01.2021 (т. 2, а.с. 175) вбачається, що вказана заява відбиралась без участі захисника ОСОБА_4 , а також він був відсутній під час самого опитування. В судовому засіданні прокурор не вказав, якою нормою КПК України передбачено таке джерело отримання доказів, як опитування з використанням поліграфа.

Враховуючи те, що заяву від 19.01.2021 № 1856 про надання згоди на проведення опитування з використанням поліграфа ОСОБА_4 писала за відсутності захисника та саме опитування проводилось також у його відсутність, а також те, що стороною обвинувачення не доведено законність такого джерела походження доказів як опитування за допомогою поліграфа, суд визнає таку дію як істотне порушення прав ОСОБА_4 .

За таких обставин суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_4 від 19.01.2021 № 1856 про надання згоди на проведення опитування з використанням поліграфа та довідка № 1856 від 19.01.2021 про результати опитування ОСОБА_4 з використанням поліграфа є очевидно недопустимими доказами, а тому клопотання захисника обвинуваченої підлягає задоволенню. У зв`язку з викладеним суд дійшов висновку про припинення дослідження зазначених доказів у судовому засіданні.

Керуючись статтями 84, 86, 87, 89, 372 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
Клопотання захисника обвинуваченої - адвоката ОСОБА_5 - задовольнити.

Визнати очевидно недопустимими докази: заяву ОСОБА_4 від 19.01.2021 № 1856 про надання згоди на проведення опитування з використанням поліграфа; довідку № 1856 від 19.01.2021 про результати опитування ОСОБА_4 з використанням поліграфа.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою статті 392 КПК України.

Повний текст ухвали складено і проголошено 28.07.2022 року о 12:40.

Суддя ОСОБА_1