УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2022 року Володимир-Волинський міський суд Волинської області під головуванням судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Володимирі за заходами відеоконференцзв`язку за засобом відеофіксації судове засідання за кримінальним провадженням відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, щодо вирішення питання доцільності продовження запобіжного заходу,

У С Т А Н О В И В:

В провадженні Володимир-Волинського міського суду Волинської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які обвинувачуються у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.
Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 17.05.2022 року строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , а у вигляді домашнього арешту ОСОБА_7 обрано до 15.07.2022 року включно.

Частиною 3 статті 331 КПК України передбачено, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Прокурор у судовому засіданні просила продовжити відносно ОСОБА_6 тримання під вартою, а відносно обвинуваченого ОСОБА_7 домашній арешт, посилаючись на обвинувачення у скоєнні особливо тяжкого злочину, вина у вчиненні якого підтверджується у повному обсязі сукупністю зібраних доказів, а санкція статті за яке передбачає покарання у вигляді позбавлення волі. Мотивувала свою позицію тим, що обвинувачені мають можливість переховуватись від суду, можуть знищити речі та документи, продовжити незаконно впливати на потерпілих та свідків, які на теперішній момент не допитані, перешкоджати кримінальному провадженню, вчинити інше кримінальне правопорушення, та, з урахуванням даних, що характеризують особи винних, є достатні підстави вважати, що ризики передбачені ст.177 КПК України, ризиків, які слугували підставою для обрання запобіжних заходів, та на теперішній момент не зменшились і продовжують існувати й застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить їх запобіганню.

Обвинувачений ОСОБА_6 , якого підтримав захисник ОСОБА_4 , заперечували проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважаючи його нічим не оправданим, доводи прокурора не доводять чому інші види запобіжного заходу не забезпечать належної поведінки обвинуваченого, який не має наміру ховатися від суду та впливати на свідків, у зв,язку з чим просили змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_5 не заперечували проти продовження раніше обраного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши думку учасників по справі, суд приходить до наступного.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому Главою 18 цього кодексу.

При вирішенні даного питання суд враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та відповідно до процедури, встановленої законом.

У кожному випадку суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів».
За вимогами ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби, і може бути застосований до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачене покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, в період іспитового строку, за яке передбачено покарання лише у виді позбавлення волі із конфіскацією майна, не працевлаштований, отже не має постійного джерела прибутку, неодноразово притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності.

Шевчук також обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання лише у виді позбавлення волі із конфіскацією майна, вперше притягається до кримінальної відповідальності, офіційно не працевлаштований, зі слів підробляє приватним чином, постійно проживає за місцем реєстрації, з батьками, отже має міцні соціальні зв`язки.

По справі триває судове провадження, не допитаний потерпілий та свідки обвинувачення, що не виключає спробу здійснити вплив на них з боку обвинувачених.

Крім того, суд враховує можливість обвинуваченими перешкоджати судовому розгляду кримінального провадження іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватись від слідства, оскільки тяжкість покарання, що загрожує останнім у разі визнання їх винуватими у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вони обвинувачуються, може негативно вплинути на хід подальшого судового розгляду, тобто наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доказів які б спростовували вищевказані ризики та надавали можливість обрати обвинуваченим більш м`які запобіжні заходи суду не надано.

Вказані ризики наразі залишаються реальними і триваючими, і вони виключають можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинувачених на більш м`який, у зв`язку з чим суд, керуючись вимогами ч.3 ст.331 КПК України, вважає за доцільне продовжити ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Луцькому слідчому ізоляторі строком на шістдесят днів, а також задовольнити клопотання прокурора, та продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 331 КПК України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, суд
У Х В А Л И В:

Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в Державній установі «Луцький слідчий ізолятор» продовжити до шістдесяти днів, тобто до 11.09.2022 року включно.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який полягає в забороні обвинуваченому в період часу з 22-00 години до 07-00 години наступної доби без дозволу суду залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 , наступні обов`язки: прибувати на виклик суду, а в разі неможливості з`явитися через поважні причини завчасно повідомляти про це суд; не відлучатись з с.Володимирівка Володимир-Волинського району, Волинської області без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця мешкання; утримуватися від спілкування із особою, визнаною потерпілим та свідками по даному кримінальному провадженню.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Термін дії домашнього арешту та обов`язків покладених судом строком до 11.09.2022 року включно.

Ухвалу передати для виконання органу Національної поліції за місцем мешкання обвинуваченого, зокрема Володимир-Волинському РВП ГУНП у Волинській області.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_4 - відмовити.

Копію ухвали вручити обвинуваченим, прокурору, надіслати начальнику Державної установи «Луцький слідчий ізолятор».

На ухвалу, в частині обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, може бути подана апеляція до Волинського апеляційного суду через Володимир-Волинський міський суд Волинської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали суду оголошено о 14-30 годині 18 липня 2022 року.

Суддя: ОСОБА_8