ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 квітня 2022 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1
Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4
за участю сторін судового провадження:
захисника ОСОБА_5
законних представників ОСОБА_6 , ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи у кримінальному провадженні №0000504 за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Герцаївського районного суду Чернівецької області від 13 квітня 2022 року, -
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Герцаївського районного суду Чернівецької області від 13 квітня 2022 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовжено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с.Горбова Герцаївського району Чернівецької області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , громадянину України, українцю, не одруженому, не працюючому, із базовою загальною середньою освітою, студенту 3 курсу Чернівецького юридичного коледжу НУ «Одеська юридична академія», не судимому, обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України, строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор» терміном 60 (шістдесят) днів до 11 червня 2022 року включно.

НП:11-кп/822/175/22 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_9
Категорія: в порядку КПК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1 .

На вказане рішення суду першої інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати увалу Герцаївського районного суду Чернівецької області від 13 квітня 2022 року про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави та обрати інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, зокрема, заставу або домашній арешт.
Свої апеляційні вимоги обґрунтовував тим, що суд першої інстанції не вмотивував та не навів підстав, які зумовили необхідність продовження щодо його підзахисного запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою без встановлення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави або домашнього арешту, чим порушив вимоги ст.196, 370 КПК України.
Зазначив, що районним судом не взято до уваги те, що всі свідки та потерпіла по справі допитані, а також те, що ОСОБА_8 майже півтора роки знаходиться під вартою, при цьому є раніше не судимим та вперше обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії вчинених з необережності.
Вказував і на те,що судом першої інтонації не зазначено, якими доказами обґрунтовується наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, при цьому постійно продовжуючи термін перебування під вартою, судом не було встановлено, що ОСОБА_8 будь-яким чином впливає на свідків або ж потерпілу.
Також, на думку апелянта, районний суд не зазначив, які саме доводи прокурора про обґрунтованість ризиків лягли в основу переконання суду про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, а лише формально зазначив, що оскільки злочин був вчинений із застосуванням насильства, то він не визначає розмір застави.
Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть ухвали та вимоги апеляційної скарги, доводи захисника ОСОБА_10 та законних представників обвинуваченого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого.
Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Із матеріалів провадження вбачається, що на розгляді у Герцаївському районному суді Чернівецької області перебуває кримінальне провадження №0000504 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 сь.286, ч.1 ст.135 КК України.
Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 13 квітня 2022р., було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199, 331 КПК України, суд першої інстанції повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Під час апеляційного розгляду ухвали суду встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання були дотримані.
Так, колегія суддів вважає, що, вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, судом правильно встановлена наявність ризику того, що обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, оскільки обвинувачується у вчиненні двох кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до нетяжких та тяжких злочинів, при цьому також враховано тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, та його особу, якийперебував на обліку в ювенальній поліції, раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, притягувався до адміністративної відповідальності за ст.126 та 130 КУпАП.
Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності ризикупереховуватися від суду, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначений ризик, встановлений в ухвалі суду, та підтверджується наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, він об`єктивно існує і для його запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Разом з тим слушними є твердження захисника про відсутність ризиків, передбачених п.п. 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки суд першої інстанції, хоч і послався на них у своєму рішенні, але, в порушення вимог кримінального процесуального закону, не виклав обставин, які свідчать про їх існування.
Разом з цим, не доведення ризиків таких ризиків, як: незаконно впливати на потерпілу й свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, - не свідчить про наявність підстав для застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, з огляду на наявність ризику переховування від суду.
При цьому, апеляційний суд зважає на практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), акцентуючи увагу на тому, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою. Проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Отже, висновок суду першої інстанції не суперечить як національному законодавству, так і практиці ЄСПЛ.
З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та відомостей про особу обвинуваченого, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки встановлені ризики не зменшились, а інші більш м`які запобіжні заходи будуть недостатніми для запобігання цих ризиків.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Також, на думку колегії суддів, при постановленні ухвали про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , районний суд, врахувавши вимоги ч. 4 ст. 183 КПК України, вирішив не визначати розмір застави обвинуваченому у даному кримінальному провадженні, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
Посилання захисника на те, що наявність ризиків обґрунтовано лише тяжкістю кримінального правопорушення не може бути взято до уваги, оскільки запобіжний захід продовжено з урахуванням всіх обставин та особи обвинуваченого.
Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_8 перебуває під вартою з листопада2020р. року колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не є підставою для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу або скасування запобіжного заходу, оскільки розгляд кримінального провадження триває, встановлено наявність ризику переховування від суду.
Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції не знаходить законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу обвинуваченому, як про це просить апелянт.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено.
Керуючись ч.2 ст.376, ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Герцаївського районного суду Чернівецької області від 13 квітня 2022 року щодо ОСОБА_8 без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3