УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №348/306/22
Провадження №1-кп/348/238/22

28 вересня 2022 року м. Надвірна
Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого-судді: ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2

прокурора: ОСОБА_3

потерпілих: ОСОБА_4 , ОСОБА_5

представника потерпілого ОСОБА_4 : ОСОБА_6

обвинуваченої: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Надвірнянського районного суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000122, за обвинувальним актом від 04.02.2022, про обвинувачення:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , одруженої, на утриманні нікого не має, з повною загальною середньою освітою, працюючої по тимчасових заробітках, раніше не судимої, громадянки України,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
На розгляді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області знаходиться обвинувальний акт по кримінальному провадженні № 0000122 про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Згідно з обвинувального акту ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисних дій, які виразились в умисному спричиненні легких тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Кримінальний проступок нею вчинено при наступних обставинах.

Так, 25 серпня 2020 року біля о 10.00 год., на земельній ділянці, що в с. Зелена, дільниця Борсучна, Пасічнянської ТГ Надвірнянського району Івано-Франківської області між ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та обвинуваченою ОСОБА_7 під час раптово виниклих неприязних відносин розпочався словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_7 вирішила спричинити тілесні ушкодження ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на нанесення тілесних ушкоджень, обвинувачена ОСОБА_7 ,умисно нанесла один удар дерев`яною палкою по тілу ОСОБА_5 . В результаті неправомірних дій обвинуваченої ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_5 заподіяно тілесне ушкодження у вигляді синця лівого стегна, яке відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Побачивши, що ОСОБА_4 знімає конфлікт на відеокамеру обвинувачена ОСОБА_7 вирішила спричинити йому тілесні ушкодження.

Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на нанесення тілесних ушкоджень, обвинувачена ОСОБА_7 , умисно нанесла один удар дерев`яним поліном та один удар дерев`яною палкою по тілу ОСОБА_4 . В результаті неправомірних дій обвинуваченої ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_4 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді синця правої сідниці та синця правого стегна, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального проступку не визнала, також не визнала цивільний позов, натомість заявила клопотання, в якому просить звільнити її від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження відносно неї закрити, про що подала письмову заяву.

Прокурор в судовому засіданні не заперечив відносно задоволення клопотання обвинуваченої про закриття кримінального провадження і звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, оскільки для цього є всі передбачені законом підстави.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечила проти задоволення клопотання обвинуваченої про звільнення її від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності та вважає, що обвинувачена повинна бути притягнута до відповідальності.

Представник потерпілого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_6 та потерпілий ОСОБА_4 не заперечили щодо задоволення клопотання обвинуваченої про закриття кримінального провадження і звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Однак зазначили, що в обов`язковому порядку звернуться із аналогічним позовом у порядку цивільного судочинства.

Суд, розглянувши клопотання обвинуваченої, заслухавши сторони кримінального провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження дійшов наступних висновків.

Положеннями ч. 4 ст. 286 КПК України визначено, що якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

За правилами ч. 8 ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження або ухвалення вироку з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.

Системний аналіз указаних норм дозволяє дійти висновку, що звільнення від кримінальної відповідальності у разі спливу строків давності є безумовним правом обвинуваченого, якщо відсутні обставини, визначені ч.ч. 2-5 ст. 49 КК України.

Вчинене обвинуваченою ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком, за який передбачено покарання у виді штрафу в розмірі до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, або громадських робіт на строк до двохсот годин, або виправних робіт на строк до одного року.

Судом встановлено, що кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.125КК України,обвинуваченою ОСОБА_7 вчинено 25.08.2020, більше двох років, на момент спливу строку притягнення до кримінальної відповідальності, від явки до органів слідства, прокурора та суду обвинувачена не ухилялась та не переховувалась, а строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за вказане кримінальне правопорушення, не зупинявся та не переривався.

Тобто на момент судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 закінчилися строки давності, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України.

Отже суд встановив, що з моменту вчинення 25.08.2020 інкримінованих обвинуваченій кримінального проступку до моменту розгляду кримінального провадження закінчився передбачений законом дворічний строк давності притягнення обвинуваченої до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК, тобто за злочин, який є більш тяжким, перебіг строків давності притягнення до кримінальної відповідальності не переривався.

Тому суд дійшов висновку, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 необхідно закрити на підставах, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК.

Також, згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23.12.2005 року, особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

За змістом статей 284-288 КПК підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Отже, наявність таких умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення чи показання, які можуть стати підставою для її підозри або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Виходячи з цих положень закону визнання винуватості є правом, а не обов`язком, обвинуваченого, а отже невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом інститут звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням ними своєї вини у вчиненні злочину.

Таким чином, невизнання, обвинуваченою вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках, за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

Враховуючи, що обвинувачена ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримала своє клопотання та просила звільнити її від кримінальної відповідальності, суд зазначає, що невизнання вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушень за наявності її згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання про таке звільнення.

Таким чином, приймаючи рішення щодо клопотання обвинуваченої ОСОБА_7 про звільнення від кримінальної відповідальності в зв`язку зі спливом строків давності, при наявності згоди обвинуваченої на закриття справи з цих нереабілітуючих підстав, суд не може відмовити в такому клопотанні. Звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України при наявності законних та обґрунтованих підстав для цього є обов`язком, а не правом суду.

В судовому засіданні обвинувачена підтримала клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та надала на це свою згоду. Крім того судом було роз`яснено обвинуваченій наслідки такого закриття, а також те, що підстава, з якої обвинувачений звільняється від кримінальної відповідальності, не є реабілітуючою. При цьому обвинувачена ОСОБА_7 ствердно відповіла, що розуміє наслідки такого звільнення.

Відповідно до матеріалів справи, із врахуванням положень ст. 49 КК України, суд дійшов висновку, що перебіг давності не зупинявся та не переривався, обвинувачена ОСОБА_7 не ухилялась від досудового розслідування або суду та не вчинила нового злочину, в реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутні відомості про зупинення досудового слідства у кримінальному провадженні, а також відсутні будь-які дані про вчинення обвинуваченою іншого кримінального правопорушення, чи її ухиляння від досудового розслідування слідства чи суду (а.с. 3).

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущенні, усі сумніви тлумачаться на користь особи, що притягується до кримінальної відповідальності, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість.

Враховуючи наведене, перевіривши законність заявленого клопотання та отримавши згоду на таке звільнення обвинуваченого, з огляду на те що кримінальне правопорушення, за вчинення якого обвинувачується ОСОБА_7 є кримінальним проступком, за який передбачене найсуворіше покарання у виді виправних робіт на строк до одного року, та з моменту вчинення такого кримінального проступку минуло більше двох років, перебіг давності притягнення до кримінальної відповідальності, в розумінні ст. 49 КК України не зупинявся і не переривався, обвинувачена ОСОБА_7 не ухилялась від досудового розслідування та суду, не вчинила нового кримінального правопорушення, суд приходить до переконання, що клопотання обвинуваченої про звільнення її від кримінальної відповідальності є обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

За вказаних обставин суд вважає, що кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000470, за обвинувальним актом від 25.08.2020, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України необхідно закрити, та звільнити обвинувачену ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Обставин, які б виключали звільнення обвинувачену ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та закриття даного кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності, судом не встановлено.

Щодо заявленого потерпілим ОСОБА_4 цивільного позову суд зазначає наступне.

Порядок вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентований главою 9 КПК України.

Нормами кримінального процесуального закону, зокрема ст. 129 КПК України, встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.

Вирішення цивільного позову при звільненні особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження по справі суперечить вище вказаним нормам закону.

Враховуючи системний аналіз зазначених норм КПК України суд дійшов висновку, що цивільний позов не підлягає розгляду у випадках закриття кримінального провадження як на досудовому розслідуванні, так і в суді.

В той же час, у випадку закриття кримінального провадження на встановлених КПК підставах, суд зобов`язаний роз`яснити цивільному позивачеві його право пред`явити аналогічний позов у порядку цивільного судочинства.

Тому, в зв`язку із звільненням обвинуваченої ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, заявлений потерпілим ОСОБА_4 цивільний позов про стягнення з ОСОБА_7 матеріальної та моральної шкоди необхідно залишити без розгляду, що за змістом ч. 7 ст. 128 КПК України не перешкоджає пред`явленню позову в порядку цивільного судочинства.

У даному кримінальному провадженні відсутні судові витрати та речові докази.

На підставі ст.ст. 12, 44, 49 КК України, п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», керуючись ст.ст. 128, 129, 284, 285, 286, 288, 349, 372, 376 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання обвинуваченої ОСОБА_7 про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження задовільнити.

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000122, за обвинувальним актом від 04.02.2022, про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 до обвинуваченої ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням залишити без розгляду.

Роз`яснити потерпілому ОСОБА_4 , що він має право пред`явити аналогічний позов у порядку цивільного судочинства.

Речові докази: два СD-R диски з відеозаписом, які надано потерпілим ОСОБА_4 із власної відеокамери, яка знаходилась з ним на місці події під час конфлікту 25.08.2020 зберігати при матеріалах кримінального провадження № 0000122.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом семи днів з дня її проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд.

Суддя ОСОБА_1