ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/3073/21 Номер провадження 11-кп/814/392/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ «Полтавська виправна колонія (№ 64)» провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 захисника в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 04 січня 2022 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Ухвалою суду відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Деснянського районного суду м. Києва від 13.11.2018 за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. Застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку,

відмовлено у задоволенні подання начальника ДУ «Полтавська виправна колонія №64» Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України та голови спостережної комісії Подільської районної в м. Полтаві ради про застосування умовно-дострокового звільнення з припиненням застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Приймаючи вказане рішення, суд послався на відсутність фактичних підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 , який не працює, в період відбування покарання характеризується нестабільною поведінкою, позаяк наявність заохочень за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених КВК України, та правил внутрішнього розпорядку колонії, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці, участь у роботах по благоустрою установи суд розцінює як те, що засуджений дотримується вимог порядку відбування покарання у вигляді позбавлення волі, стає на шлях виправлення, а не довів своє виправлення.

Крім того вказав, що адміністрація установи відбування покарання та спостережна комісія не віднесені до кола суб`єктів, які наділені правом ініціювати розгляд судом питання про припинення застосування примусових заходів медичного характеру.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 захисник в інтересах засудженого ОСОБА_7 просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання начальника ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)» та голови спостережної комісії Подільської районної у м. Полтаві ради про застосування умовно-дострокового звільнення відносно засудженого ОСОБА_7 .
На обґрунтування таких вимог вказує на те, що судом не враховано 4 заохочення ОСОБА_7 , отриманих ним за весь період відбування покарання.
Також засуджений з 22.05.2019 був працевлаштований, однак в подальшому пройшов навчання та на даний час виконує роботи по благоустрою, постійно зайнятий, при цьому не отримує заробітну плату.
Просить звернути увагу на молодий вік ОСОБА_7 та на те, що він обіцяв не мати проблем із законом, а весь свій вільний час та життя буде працювати, а тому може повністю змінити своє життя.
Вважає, що надані суду матеріали, протягом всього періоду відбування покарання, доводять неухильне бажання ОСОБА_7 виправитися та те, що він своєю сумлінною працею та бездоганною поведінкою довів своє виправлення.

Позиції учасників судового провадження.
В суді апеляційної інстанції захисник та засуджений підтримали подану в інтересах останнього апеляційну скаргу та просили її задовольнити з наведених у ній підстав. Прокурор заперечив проти доводів апеляційної скарги, звернув увагу на нестабільну поведінку обвинуваченого та вважає висновки суду про те, що ОСОБА_7 лише стає на шлях виправлення, правильними та мотивованими.

Мотиви суду.
Згідно зі ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-дострокове звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Як вбачається з матеріалів провадження та особової справи засудженого, суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог вказаного закону та дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_7 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення.

Застосування умовно-дострокового звільнення вимагає обов`язкової наявності двох підстав: матеріальної (ч. 2 ст. 81 КК України) та формальної (ч. 3 ст. 81 КК України). Єдність цих підстав є основою, за наявності якої суд отримує можливість ухвалити рішення про зміну правового статусу засудженого.

Судом встановлено наявність формальних підстав для звільнення ОСОБА_7 , що полягає у вимозі до засудженого відбути певну частину покарання, а саме: станом на час розгляду судом питання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 відбув 2/3 частини призначеного судом покарання, що узгоджується з п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України.

Висновки суду першої інстанції про відсутність матеріальних підстав для звільнення ОСОБА_7 є правильними з огляду на таке.

Показниками, за якими суд може констатувати, що людина виправилася, є чітко визначені у ч. 2 ст. 81 КК України критерії: сумлінна поведінка засудженого та його сумлінне ставлення до праці.

При визначенні сумлінності в поведінці засудженого та його ставленні до праці мають значення не окремі вчинки, а стабільна, постійна лінія поведінки та спосіб життя засудженого. Відомості про це повинні отримуватися з матеріалів, що характеризують поведінку засудженого, не лише за період, що безпосередньо передує поданню до умовно-дострокового звільнення, а за весь час відбування ним покарання.

З характеристики від 01.11.2021 вбачається, що ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі перебуває з 19.06.2018. За час перебування в ДУ «Київський слідчий ізолятор» характеризувався посередньо. Стягнень та заохочень не мав.

З 22.05.2019 відбуває покарання в ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)». Не працевлаштований на виробництві установи, але активно залучається до робіт по благоустрою відділення та установи які виконує з розумною ініціативою, не конфліктний, підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими та дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням.

Окрім того, за час відбування покарання отримав спеціальність «слюсара-сантехніка» в Полтавському навчальному центрі (№64) при установі, приймає участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Правова просвіта», «Підготовка до звільнення», відвідує лекції правового характеру, інформаційні години, пройшов курси підготовки до звільнення, до реалізації яких ставиться із зацікавленістю.

Таких чином колегія суддів враховує позитивні зміни в поведінці засудженого ОСОБА_7 , його бажання до ресоціалізації після звільнення.

Поміж тим, слід звернути увагу, що поведінка засудженого протягом всього строку відбування покарання не була сумлінною, оскільки 29.03.2019, 03.06.2019 ним отримані стягнення за відмову виконувати обов`язки чергового по дільниці КДІР, які погашені.

В подальшому 15.06.2020, 17.09.2020, 15.12.2020, 15.03.2021 ОСОБА_7 отримані 4 заохочення за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених КВК України та правилами внутрішнього розпорядку колонії, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці. Однак після цього близько року заохочень не мав.

З огляду на це вбачається, що поведінка засудженого не є стабільною, а отже і сумлінною, що спростовує доводи апеляційної скарги захисника.

У зв`язку з викладеним, ухвала районного суду є законною та вмотивованою, а тому апеляційні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 захисника в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 04 січня 2022 року щодо засудженого ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4