Справа № 196/93/21
Провадження № 1-кп/209/83/22
У Х В А Л А
29 вересня 2022 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
за участі: - секретаря ОСОБА_2
прокурора - ОСОБА_3
захисника обвинувачених (адвоката) - ОСОБА_4
обвинуваченого - ОСОБА_5
обвинуваченого - ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження внесені до ЄРДР 11 вересня 2018 року за № 0000445 відносно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, суд -
В С Т А Н О В И В :

В провадженні Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропеьровської області знаходиться вищевказане кртмінальне провадження.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_4 подав клопотання про визнання очевидно недопустимим доказом «результатів проведення впізнання пістолету потерпілим ОСОБА_7 від 26.09.2018 у період з 13 год. 15 хв. о 13 год. 35 хв.
слідчим ОСОБА_8 по кримінальному провадженні №0000445»
та вважає за доцільне припинити його дослідження в судовому засіданні. посилався на те, що згідно описової частини протоколу та фототаблиці до нього (фото №1 та №2) чітко вбачається, що слідчий (сторона обвинувачення) допустилася грубих порушень вимог процесуальної форми, де серед трьох пістолетів з магазинами (тобто самозарядного типу) було продемонстровано пістолет однозарядного типу (тобто іншої системи заряду та форми дула), що принципово вирізняється від інших пред`явлених для впізнання речей, оскільки є неоднорідною річчю матеріального світу та має різкі зовнішні відмінності у вигляді.
Крім того чітко вбачається, що на фото №1 та фото №4 пістолети є іншого та різного калібру ніж на фото №2 та фото №3, що теж свідчить про порушення слідчим ОСОБА_8 вимог ч.2 ст.229 КПК України під час збирання доказів та їх фіксації у протоколі слідчо (розшукової) дії.
Також пістолети зображені на фото №1 та на інших фото №2, №3 та №4, то між ним теж є суттєва різниця, яка полягає у тому, що
на фото №1 пістолет (ракетниця) є гладкоствольним пістолетом, а на інших фото №2,
№3 та №4 пістолети є нарізними, не говорячи вже про їх магазинний тип подання набоїв.
Також просив визнати очевидно недопустимим доказом - «результатів проведення впізнання магазин від пістолету потерпілим ОСОБА_7 від 26.09.2018 у період з 13 год. 55 хв. до 14 год. 10 хв. слідчим ОСОБА_8 по
кримінальному провадженні №0000445», посилався, на те що як видно із описової частини протоколу чітко вбачається, що дана слідча (розшукова) дія проведена з грубих порушень вимог процесуальної форми, де перед проведення впізнання речі (магазину від пістолету) вона спочатку була продемонстрована потерпілому ОСОБА_7 під час проведення іншої слідчого (розшукової) дії у період з 13 год. 55 хв. до 14 год. 10 хв.26.09.2018 - впізнання пістолету слідчим ОСОБА_8 від 26.09.2018 у період з 13 год. 15 хв. до 13 год. 35 хв. по кримінальному провадженні №0000445.

Відповідно слідчий допустив грубу процесуальну помилку, спочатку показавши - продемонструвавши потерпілому пістолет Форт складовою частиною якого є магазин до нього, а вже потім вирішив провести впізнання магазинів. Хоча спочатку для «чистоти» процедури впізнання та дотримання вимог КПК України, слідчий повинен був надати для впізнання спочатку магазини від пістолетів, або пістолети без магазинів. Що не було
зроблено у даному випадку.
Відповідно до положень ст.89 КПК України, суд вирішує питання допустимості
доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення, однак у
разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд
визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого
доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження
було розпочате.
Обвинувачені підтримали клопотання захисника про визнання доказів очевидно недопустимими.

Прокурор заперечив клопотання, вважає доводи, викладені захисником на даному етапі є необгрунтованими, вважає за необхідно викликати в судове засідання слідчого для дачі пояснень, а потім вказані доводи, вирішувати в нарадчій кімнаті, при постановленні вироку.

Суд, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши зміст клопотань та долучені до нього письмові документи, вважає, що клопотання захисника про визнання доказів очевидно недопустимим не підлягає до задоволення, зважаючи на наступне.

За змістом ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

У відповідності до ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Згідно з ч. 2 ст. 89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

При цьому системний аналіз ст.89 КПК України дозволяє дійти висновку, що законодавець ознаки недопустимості доказів поділяє на очевидні та неочевидні. Залежно від цього визначається момент прийняття рішення щодо недопустимості доказів, який окреслений межами судового розгляду. Очевидно недопустимими є ті докази, про недопустимість яких прямо вказується в КПК України. Це означає, що очевидно недопустимим є доказ, будь-яке порушення процедури отримання якого згідно положень КПК України є безумовною підставою визнання його недопустимим.

Існують також умовно недопустимі докази, допустимість чи недопустимість яких визначається судом у кожному конкретному випадку в залежності від встановлених обставин кримінального провадження. Саме тому, процесуальну конструкцію «очевидна недопустимість доказу», слід розглядати крізь призму положень інституту доказового права у його нерозривному зв`язку з кримінально процесуальними правовідносинами.

Аналогічна позиція викладена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі №223-1446/0/4-12 від 05 жовтня 2012 року «Про деякі питання порядку здійснення судового розгляду в судовому провадженні у першій інстанції відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», де зазначено, що відомості, матеріали та інші фактичні дані, отримані органом досудового розслідування в непередбаченому процесуальним законом порядку чи з його порушенням, є очевидно недопустимими, а це відповідно до ч.2 ст.89 КПК тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Зазначене правило застосовується і щодо доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ст.87 КПК України) за умови підтвердження сторонами кримінального провадження їх очевидної недопустимості. В іншому випадку суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення (п.8).

Правила оцінки доказів, особливо вимога дотримуватися передбаченого законом порядку при отриманні доказів, мають за мету запобігання неправомірному втручанню держави та заохочення доброчесної поведінки правоохоронних органів (постанова ККС ВС від 29.09.2020 у справі № 601/1143/16).

У контексті такого елементу допустимості доказів як належний процесуальний порядок отримання доказів, суд додатково звертає увагу, що метою встановлення та дотримання такого порядку є насамперед (1) унеможливлення істотного порушення прав і свобод людини в ході збирання (отримання) доказів та (2) забезпечення достовірності отриманих фактичних даних.

У зв`язку із цим, при наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли такі порушення: (1) прямо та істотно порушують права і свободи людини; чи (2) зумовлюють сумніви у достовірності отриманих фактичних даних, які неможливо усунути.

Із врахуванням зазначеного саме різні критерії визнання доказів недопустимими, які наведені вище, обумовлюють диференційований порядок вирішення питання щодо їх недопустимості: (1) під час будь-якого судового розгляду у разі встановлення очевидної недопустимості доказу (частина 4 статті 87, частина 2 статті 89 КПК) - у випадках, коли: 1) такі докази, отримані внаслідок істотного та очевидного порушення прав та свобод людини і 2) їх недопустимість обумовлена такими обставинами, які у будь-якому випадку не можуть бути усунуті в ході подальшого судового розгляду; (2) у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по суті (частина 1 статті 89 КПК) - якщо при отриманні доказів допущено процесуальні порушення, які: 1) тягнуть інші порушення прав людини та потребують оцінки на підставі всієї сукупності доказів; 2) зумовлюють сумніви у достовірності здобутих відомостей та суд має вирішити питання щодо можливості усунення вказаного сумніву на підставі сукупності інших зібраних допустимих доказів. У разі, якщо б була можливість визнати доказ недопустимим лише на підставі формального порушення порядку його отримання без співставлення його з іншими доказами, не було б необхідності передбачати в КПК вирішення цього питання саме у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по суті.

При вирішенні питання щодо допустимості похідних доказів, суд має встановити не лише те, що первісний доказ отриманий з істотним порушенням фундаментальних прав і свобод людини і використовувався в процедурах, які призвели до отримання похідного доказу, а також те, що похідний доказ здобутий саме завдяки тій інформації, яка міститься в первісному доказі, що визнаний недопустимим на підставі частин 1-3 статті 87 КПК. Визнання недопустимими первісних доказів за іншими правилами допустимості, передбаченими КПК, саме по собі не дає підстав для визнання недопустимими похідних доказів на підставі частини 1 статті 87 КПК /правова позиція, викладена ККС ВС у постановах від 08.10.2019 у справі № 639/8329/14-к та від 12.11.2019 у справі № 236/863/17/.

При визнанні того чи іншого доказу недопустимим, суд має зазначати конкретну норму процесуального закону, порушення якої, з урахуванням наслідків такого порушення та можливістю (неможливістю) їх усунення, дає підстави дійти висновку щодо недопустимості того чи іншого доказу (постанова ККС ВС від 25.09.2018 у справі № 210/4412/15-к). Щодо існування інших (умовних) підстав для визнання доказів недопустимими, судам необхідно у кожному конкретному кримінальному провадженні з`ясувати, до яких наслідків порушення вимог кримінального процесуального закону призвели і чи є ці наслідки незворотними (тобто такими, що не можуть бути усунені під час судового розгляду). Якщо мова йде про визнання доказів, отриманих під час слідчих (розшукових) дій, недопустимими, це здебільшого стосується наявності сумнівів у достовірності відомостей, отриманих в результаті їх проведення (постанова ККС ВС від 05.08.2020 у справі № 334/5670/18).

Так, даючи оцінку доводам, викладеним у клопотаннях захисника, суд не вбачає очевидної недопустимості доказу «результатів проведення впізнання пістолету потерпілим ОСОБА_7 від 26.09.2018 у період з 13 год. 15 хв. о 13 год. 35 хв.
слідчим ОСОБА_8 по кримінальному провадженні №0000445» та очевидної недопустимості доказу «результатів проведення впізнання магазин від пістолету потерпілим ОСОБА_7 від 26.09.2018 у період з 13 год. 55 хв. до 14 год. 10 хв. слідчим ОСОБА_8 по кримінальному провадженні №0000445». Клопотання захисника зводиться до оцінки процесуальних порушень, вчинених на думку захисника під час проведення досудового розслідування.

В той же час, суд вважає за необхідне зазначити, що доводи, викладенні захисником, безумовно підлягають оцінці при наданні судом аналізу доказу під час ухвалення остаточного рішення суду за наслідками розгляду кримінального провадження, так як можуть впливати на визнання належності та допустимості зазначеного в ньому доказу.

Відповідно до ст.94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

На час розгляду даного клопотань судовий розгляд кримінального провадження триває. Конкретних ознак очевидної недопустимості доказу суду не наведено, а тому суд вважає передчасним вирішувати питання про його недопустимість.

Керуючись ст.ст. 87, 89, ч.2 ст.349 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні клопотань захисника ОСОБА_4 про визнання очевидно недопустимими «результатів проведення впізнання пістолету потерпілим ОСОБА_7 від 26.09.2018 у період з 13 год. 15 хв. о 13 год. 35 хв. слідчим ОСОБА_8 по кримінальному провадженні №0000445» та очевидно недопустимим «результатів проведення впізнання магазину від пістолету потерпілим ОСОБА_7 від 26.09.2018 у період з 13 год. 55 хв. до 14 год. 10 хв. слідчим ОСОБА_8 по кримінальному провадженню №0000445», що виразилися у недотриманні вимог ч. 1 ст. 229 КПК України, в порядку ч.2 ст.89 КПК України, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, прийняте за результатами розгляду справи.

Суддя ОСОБА_1