Справа № 333/1361/22
Провадження № 1-кп/333/448/22
ВИРОК
Іменем України

03 червня 2022 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретарів судового засідання ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Запоріжжі, українця, громадянина України, освіта неповна середня, не одруженого, не працевлаштованого, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 07.10.2008 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі з випробуванням строком на один рік;
- 04.08.2009 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі. Відповідно до вимог ч.1 ст.71 КК України приєднано покарання, не відбуте за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07.10.2008 року і визначено остаточне покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі. 17.09.2010 року звільнився умовно-достроково з не відбутим строком 1 рік 6 місяців;
- 23.06.2011 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.186, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, з урахуванням вимог ч.1 ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі. Відповідно до вимог ч.1 ст.71 КК України приєднано покарання, не відбуте за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04.08.2009 року і остаточне призначено покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі. 26.06.2015 року звільнився по відбуттю покарання;
- 02.03.2018 року Оріхівським районним судом Запорізької області за ч.1 ст.309 КК України до 2 років обмеження волі з випробуванням строком на два роки;
- 20.12.2018 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі. Відповідно до вимог ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 02.03.2018 року, більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі. 23.08.2021 року звільнився по відбуттю покарання,
за обвинуваченням його у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 , будучи раніше засудженим за вчинення умисних, у т.ч. корисливих кримінальних правопорушень, судимість за які у встановленому законом порядку не знята та не погашена, на шлях виправлення і перевиховання не став і повторно скоїв корисливий злочин за таких обставин.
01.02.2022 року, приблизно о 12-00 год., ОСОБА_6 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення, прибув до багатоквартирного домогосподарства, розташованого по АДРЕСА_2 , де переліз через паркан, таким чином проникнувши на територію огородженого господарчого двору вказаного домогосподарства та пройшов до вікна квартири АДРЕСА_3 житлового будинку, яка належить ОСОБА_7 .
Далі, ОСОБА_6 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та його дії залишаються ніким непоміченими, тобто діючи таємно, використовуючи металевий предмет у якості важеля, шляхом витиснення вiд вiконної металопластикової рами здійснив відкриття віконноi стулки та проникнув у приміщення вказаноi квартири.

На виконання протиправного умислу, ОСОБА_6 , перебуваючи у приміщенні вказаноi квартири, таємно викрав два радіаторні блоки «Lemberg», які складаються з 10 секцій кожний, вартістю 2123 грн. 87 коп. за один блок, загальною вартістю 4 247 грн. 74 коп., які належать ОСОБА_8 .
Пiсля цього, ОСОБА_6 з викраденим майном покинув приміщення вказаної квартири, територію огородженого домогосподарства, проте відразу на біля територiї, прилеглій до нього, був виявлений з викраденим майном свідками ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під час перенесення викраденого майна, якi почали вимагали від ОСОБА_6 припинити подальше вчинення кримінального правопорушення та залишити викрадене майно на місці його виявлення.
Проте, ОСОБА_6 , розуміючи, що його протиправні дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені іншими особами, тобто свідками ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , проігнорував вимоги останніх, тобто продовжив дії, направлені на заволодіння майном і зник у невідомому напрямку, тим самим відкрито заволодів майном потерпілого та отримав реальну можливість розпорядитись викраденим майном на власний розсуд,

Суд вважає вказане обвинувачення доведеним і кваліфікує дії ОСОБА_6 як скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, поєднаний з проникненням у житло.

Під час судового розгляду ОСОБА_6 визнав себе винуватим у повному обсязі у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, та пояснив, що йому зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, він погоджується із обставинами, зазначеними в обвинувальному акті, із зібраними у кримінальному провадженні доказами, як достовірними, належними і допустимими, знає про міру та вид покарання, передбаченими КК України за вказане кримінальне правопорушення і його заява про винуватість не є результатом якихось погроз або обіцянок.
Дійсно, в один з днів наприкінці січня 2022 року він після обіду пішов прогулятися по району, де мешкає, а саме: по АДРЕСА_2 . В одному з домогосподарств він переліз через паркан, таким чином опинився на подвір`ї будинку. Побачивши, що нікого не має, він на подвір`ї позабирав метал, який там лежав, перекинув його через паркан і у подальшому відніс на пункт прийому металобрухту, де здав, а виручені грошові кошти витратив на свої потреби.
Наступного дня, приблизно в обід, він знову переліз через паркан і таким чином опинився на території вказаного господарства, де був напередодні. У дворі господарства він, не побачивши металевих предметів, заглянув у вікно будинку, де стояли металеві батареї.
Враховуючи, що нікого не було поряд, він металевим прутом, який знайшов там же на подвір`ї, надавив на вікно і воно відкрилося. Коли заліз у приміщення будинку, то звідти викрав 4 батареї, приблизно по 8-9 секцій. Після цього, він їх переніс до паркану і дві з них перекинув через паркан. У подальшому, він сам переліз, забрав батареї та поніс їх у бік пункту прийому металобрухту. Але через деякий час він побачив жінку, яка сказала йому: «Положи на місце батареї, навіщо це ти робиш?». Він жінці нічого не відповів і швидше пішов до вказаного пункту, де у нього не взяли ці батареї. Потім, він вирішив віднести викрадене на інший пункт прийому металобрухту, але по дорозі його зупинили чоловіки, які у подальшому і викликали поліцію. Чи був з жінкою ще якийсь чоловік, не пам`ятає, але цього не виключає. У скоєному щиросердно розкаюється.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_6 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, відсутній цивільний позов, приймаючи до уваги, що прокурор і обвинувачений не оспорювали обставини, встановлені органом досудового розслідування, учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, суд учасникам кримінального провадження роз`яснив положення ч.3 ст.349 КПК України, так як прокурор запропонував саме у такому порядку досліджувати докази по даному кримінальному провадженню.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.
Показання обвинуваченого ОСОБА_6 у судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин скоєного кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції, оскільки вони достатньо вагомі (переконливі), чіткі (точні), узгоджені між собою (без суперечностей), а тому достовірні і відповідають критеріям якості доказів, встановленим п.150 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та п.57 рішення ЄСПЛ у справі «Яременко проти України».

Враховуючи викладене, суд, допитавши у судовому засіданні ОСОБА_6 , також дослідив матеріали кримінального провадження, що стосуються процесуальних витрат, речових доказів та які характеризують особу обвинуваченого.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставить у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.
Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_6 є щире каяття, що підтверджується його поведінкою під час судового розгляду та досудового розслідування.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , судом не встановлено.

Відповідно до правової позиції щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».
Частина 2 ст.61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
При призначенні покарання ОСОБА_6 суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме: з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому, враховує:
- ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст.12 КК України є тяжким злочином;
- його суспільну небезпечність;
- особу обвинуваченого: раніше п`ять разів був судимий за скоєння умисних у т.ч. корисливих злочинів (при цьому ОСОБА_6 двічі звільнявся від призначеного покарання із випробуванням, але не зміг виконати покладені на нього обов`язки (скоював злочини). Також ОСОБА_6 одного разу був звільнений умовно-достроково, але також під час цього скоїв новий злочин); звільнився з місць позбавлення волі лише наприкінці серпня 2021 року, тобто за п`ять місяців перед скоєнням цього кримінального правопорушення, його вік та здоров`я (під наглядом лікаря-психіатра, лікаря-нарколога не перебуває, з 2016 року неодноразово був оглянутий лікарем-наркологом, востаннє 09.08.2021 року, діагноз: психічні та поведінкові розлади внаслідок поєднаного вживання опіоїдів, каннабіноїдів, психостимуляторів, алкоголю. Синдром залежності). Обвинувачений має постійне місце реєстрації та проживання, але не працює і заробляє на життя випадковими заробітками.
Також судом враховується досудова доповідь про обвинуваченого, складена органом пробації, відповідно до якої виправлення ОСОБА_6 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства, у тому числі для окремих осіб.

Враховуючи особистість обвинуваченого, конкретні обставини кримінального провадження, наявність пом`якшуючої та відсутність обтяжуючих обставин покарання, суд вважає, що виправлення та перевиховування останнього можливо лише в умовах ізоляції його від суспільства в місцях позбавлення волі, тому ОСОБА_6 слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах мінімальної санкції, передбаченою ч.3 ст.186 КК України.

На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Процесуальні витрати згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні складають 377 грн. 54 коп. за залучення експерта на проведення судової товарознавчої експертизи та 1201 грн. 34 коп. за залучення експерта на проведення судової трасологічної експертизи.
Відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Враховуючи, що процесуальні витраті, зазначені в обвинувальному акті документально підтверджені матеріалами кримінального провадження (акт №134-22 здачі-приймання висновку експерта №134-22 від 14.02.2022 року; довідка про витрати на проведення експертизи від 08.02.2022 року), тому суд вирішує про стягнення з обвинуваченого зазначених витрат на користь держави.

Судом встановлено, що постановою слідчого від 01.02.2022 року два радіаторні блоки «Lemberg» були визнані речовими доказами.
Відповідно до п.5 ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю).
Отже, викрадене майно, яке під час досудового розслідування було повернуто потерпілому, необхідно залишити останньому.

Цивільний позов потерпілим заявлений не був, запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався.

Керуючись ст. ст. 349 ч.3, 366-368, 370-371, 373-374, 376, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Початок строку відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати, починаючи з дня приведення вироку до виконання.
Речові докази: два радіаторні блоки «Lemberg», що зберігаються у потерпілого на відповідальному зберіганні залишити останньому.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 377 (триста сімдесят сім) грн. 54 коп. за залучення експерта на проведення судової товарознавчої експертизи та 1201 (одну тисячу двісті одну) грн. 34 коп. за залучення експерта на проведення судової трасологічної експертизи.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1