Справа № 299/4180/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

16.05.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового провадження : прокурорки ОСОБА_5 ,
та потерпілої ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/24/22 за апеляційною скаргою, яку подав адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 ,
В С Т А Н О В И В:

Вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 25 листопада 2021 року,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та мешканка АДРЕСА_1 , українка, громадянка України, із середньою спеціальною освітою, одружена, працює медсестрою Великококомятівської амбулаторії, раніше несудима,
визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено їй покарання у виді громадських робіт на строк 120 (сто двадцять) годин.

Речовий доказ: цифровий диск "OMEGA" - залишено у матеріалах судового провадження.

Згідно з вироком, ОСОБА_8 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

07 грудня 2019 року приблизно о 19 годині 40 хвилин, ОСОБА_8 , знаходячись на території дворогосподарства за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті тривалих неприязних відносин, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, з метою спричинення тілесних ушкоджень, у ході побутової сварки, підійшла до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та нанесла їй один удар своєю правою рукою в область чола, після чого, продовжуючи єдиний умисел на спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_6 , схопила її лівою рукою за волосся, потягла до низу та почала наносити їй множинні удари обутими ногами в область правої та лівої гомілки. У результаті протиправних дій ОСОБА_8 потерпілій ОСОБА_6 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді: "синців шкірних покровів лівої гомілки в середній третині по внутрішній поверхні; саден шкірних покровів чола по центру, правої гомілки в середній третині по зовнішній поверхні", що не спричинили короткочасний розлад здоров`я, чи незначну стійку втрату працездатності і по цій ознаці згідно з пунктом 2.3.2 "б" "Правил судово-медичного визначення степені тяжкості тілесних пошкоджень", затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.95, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я або незначну стійку втрату працездатності, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 160 від 26.12.2019.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 , вказує на те, що вирок є незаконним у зв`язку з невідповідністю викладених у ньому висновків фактичним обставинам кримінального провадження. Посилається на те, що вирок ґрунтується лише на показаннях потерпілої та її заяви, а будь-які інші докази, які б підтверджували вину ОСОБА_8 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України кримінального правопорушення, у матеріалах кримінального провадження відсутні. При цьому, стверджує, що обвинувачення ОСОБА_8 та оскаржуваний вирок суду не узгоджується з висновком судово-медичного експерта № 160 від 26.12.2019. Разом із тим, зазначає, що наданим потерпілою ОСОБА_6 у ході досудового розслідування відеозаписом спростовується факт спричинення обвинуваченою ОСОБА_8 потерпілій ОСОБА_6 будь-яких подряпин. Також звертає увагу на те, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які у ході судового розгляду кримінального провадження ствердили, що ОСОБА_8 не наносила ударів ОСОБА_6 і тілесних ушкоджень не спричинила. Посилається і на те, що суд першої інстанції не вмотивував висновок про те, на підставі чого взяв до уваги одні докази, а відкинув інші. Просить вирок скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України

12 травня 2022 року адвокат ОСОБА_7 подав клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку з закінченням строків давності, посилаючись на те, що вирок щодо ОСОБА_8 не набрав законної сили, а з часу вчинення кримінального проступку минуло два роки.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення: прокурорки ОСОБА_5 , яка доводи апеляційної скарги вважає безпідставними та не заперечувала щодо закриття кримінального провадження за спливом строків давності, потерпілої ОСОБА_6 , яка просила відхилити клопотання сторони захисту, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а клопотання сторони захисту про закриття кримінального провадження у зв`язку з закінченням строків давності задоволенню.

Кримінальне провадження розглядається за відсутності обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника адвоката ОСОБА_7 , неявка яких, із огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає його розгляду. З матеріалів провадження вбачається, що: сторона захисту належним чином повідомлена про час та місце розгляду кримінального провадження, про що свідчить і подане клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку з закінченням строків давності, у якому також міститься прохання про проведення судового засідання без учасників судового розгляду (обвинуваченої та адвоката ).

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у заподіянні потерпілій ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень, ґрунтується на сукупності наведених у вироку доказів, безпосередньо досліджених під час судового розгляду місцевим судом кримінального провадження.

У тому числі винуватість ОСОБА_8 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України кримінального правопорушення, підтверджується такими доказами.

Із показань потерпілої ОСОБА_12 убачається, що 07.12.2019 зі сторони задньої частини її будинку у вхідні двері хтось постукав. Вона, тримаючи на руках меншу дитини відчинила й побачила, що біля дверей знаходився ОСОБА_13 , а по заду нього обвинувачена ОСОБА_8 . ОСОБА_13 перебував у стані алкогольного сп`яніння, просив вийти на подвір`я її чоловіка, на що вона йому повідомила, щоб він йшов додому, однак обвинувачена та її син почали кричати на неї, ображаючи нецензурними словами. Після цього, вийшов її чоловік, а ОСОБА_13 почав наносити йому удари. У подальшому ОСОБА_13 був засуджений за такі дії. Подію вона знімала на мобільний телефон і до неї підійшла обвинувачена та нанесла їй удар в область чола, після чого, схопивши її за волосся, потягла до низу та почала наносити їй удари ногами по її ногах, внаслідок чого спричинила їй тілесні ушкодження у виді синців та подряпин. На місці події, окрім дітей, були: вона ОСОБА_6 , її чоловік ОСОБА_14 , обвинувачена ОСОБА_8 та син обвинуваченої ОСОБА_13 .

Із показань свідка ОСОБА_14 убачається, що під час події на дворогосподарстві, де він проживає, ОСОБА_8 спричинила тілесні ушкодження його дружині ОСОБА_6 , яка в той час тримала на руках меншу дитину. На чолі дружини була кров, а на ногах синці. ОСОБА_8 нанесла дружині удар в область чола, та схопивши її за волосся, потягла до низу й почала наносити їй удари ногами по її ногах. Після цього, він заштовхав дружину з дитиною у будинок, закрив вхідні двері та викликав поліцію. Конфлікт розпочали ОСОБА_8 з ОСОБА_13 , які прийшли до їхнього дворогосподарства.

Із заяви ОСОБА_6 від 09.12.2019 про вчинене кримінальне правопорушення, убачається, що заявницею викладено обставини, за яких обвинуваченою їй було спричинено тілесні ушкодження (т. 1 а. к. п. 12).

Відповідно до висновку судово-медичного експерта N 160 від 26.12.2019, у ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: "синців шкірних покровів лівої гомілки в середній третині по внутрішній поверхні; саден шкірних покровів чола по центру, правої гомілки в середній третині по зовнішній поверхні", що не спричинили короткочасний розлад здоров`я, чи незначну стійку втрату працездатності, і по цій ознаці згідно з пунктом 2.3.2 "б" "Правил судово-медичного визначення степені тяжкості тілесних пошкоджень", затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.95, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я або незначну стійку втрату працездатності; по давності виникнення вкладаються в термін, на який вказує потерпіла; отримання тілесних ушкоджень внаслідок падіння з висоти власного зросту на тверду поверхню - виключено (т. 1, а. к. п. 43-44).

Із відеозапису, який міститься на цифровому диску "OMEGA", убачається, що саме обвинувачена знаходилась біля потерпілої на її дворогосподарстві, де під час сварки нанесла їй удари, внаслідок яких потерпіла отримала тілесні ушкодження (т. 1, а. к. п. 32, 33).

Апеляційний суд, давши оцінку зібраним по справі доказам у їх сукупності, вважає, що доводи апеляційної скарги про невинуватість ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, уваги не заслуговують і відхиляє їх як такі, що спростовуються сукупністю безпосередньо досліджених місцевим судом у судовому засіданні доказів.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що вищенаведені докази в їх сукупності, які є достовірними, допустимими, зібраними відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України, у тому числі із дотриманням приписів ст. ст. 85-89 КПК України, підтверджують винуватість ОСОБА_8 у заподіянні потерпілій ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень.

Дії обвинуваченої ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125 КК України кваліфіковані правильно.

Перевіркою справи в апеляційному порядку не виявлено порушень норм Конституції України, у тому числі передбачених статтею 62 Конституції України, норм Кримінального процесуального кодексу України, які тягнуть скасування вироку з направленням справи на новий судовий розгляд, у тому числі істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення у частині доведеності вини, кваліфікації дій та призначеного покарання, і, зокрема, порушення права особи на захист.

Разом із тим, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що оскільки протоколи проведення слідчого експерименту 18.02.2019 з потерпілою ОСОБА_6 та ОСОБА_14 не містять обставин, які, відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню, а цифрові носії з відеозаписом до них не додані, то вони не можуть бути взяті до уваги як докази (т. 1, а. к. п. 72-75, 76-79).

При цьому, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які стверджували в судовому засіданні про те, що ОСОБА_8 удари ОСОБА_6 не наносила й тілесні ушкодження не спричинила, визнавши їх неправдивими й такими, що суперечать дослідженим у судовому засіданні доказам та встановленими судом обставинам кримінального провадження.

Із вищенаведених обставин, доводи апеляційної скарги про те, що: вирок ґрунтується лише на показаннях потерпілої та її заяви, а будь-які інші докази, які б підтверджували вину ОСОБА_8 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України кримінального правопорушення, у матеріалах кримінального провадження відсутні; обвинувачення ОСОБА_8 та оскаржуваний вирок суду не узгоджується з висновком судово-медичного експерта № 160 від 26.12.2019; наданим потерпілою ОСОБА_6 у ході досудового розслідування відеозаписом спростовується факт спричинення обвинуваченою ОСОБА_8 потерпілій ОСОБА_6 будь-яких подряпин; суд першої інстанції не вмотивував, на підставі чого взяв до уваги одні докази, а відкинув інші, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище, у тому числі й матеріалами кримінального провадження та змістом оскаржуваного вироку.

Як такі, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, а також не впливають на висновки суду першої інстанції, а відтак є безпідставними, апеляційний суд визнає і доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які у ході судового розгляду кримінального провадження підтвердили, що ОСОБА_8 на наносила ударів ОСОБА_6 і тілесних ушкоджень не спричинила. При цьому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, як уже зазначено вище, обґрунтовано визнав показання цих свідків неправдивими й такими, що суперечать дослідженим у судовому засіданні доказам та встановленими судом обставинам кримінального провадження.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд бере до уваги те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості й на такі сторона захисту не посилається, зокрема про те, що в потерпілої ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_14 були підстави для обмови ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення.

Тому, доводи апеляційної скарги про те, що вина ОСОБА_8 не доведена, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та повністю спростовані наявними в матеріалах кримінального провадження та наведеними вище доказами, зокрема й тим, що стороною захисту подано апеляційному суду клопотання про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_8 у зв`язку із закінченням строків давності.

Колегія суддів також вважає, що при призначенні ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 125 КК України судом взяті до уваги положення ст. ст. 50, 65-67 КК України, у тому числі взяті до уваги характер і ступінь суспільної небезпечності скоєного, його тяжкість, дані про особу обвинуваченої ОСОБА_8 (у лікарів нарколога, психіатра на "Д" обліку не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась), відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Тому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обвинуваченій ОСОБА_8 обґрунтовано призначено покарання у виді громадських робіт на строк 120 годин.

Призначене ОСОБА_8 покарання колегія суддів вважає таким, що відповідає як характеру та ступеню вчиненого ОСОБА_8 кримінально-карного діяння, так і особі обвинуваченої, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_8 та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченою, так і іншими особами, а також сприятиме досягненню основної мети виховання обвинуваченої у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Клопотання сторони захисту про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_8 у зв`язку з закінченням строків давності, заслуговують на увагу з огляду на таке.

Так, діяння, яке інкримінується ОСОБА_8 , зокрема передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, відносилося до злочинів невеликої тяжкості, а на даний час віднесене до кримінальних проступків, оскільки за його вчинення передбачене покарання, менш суворе ніж обмеження волі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

При цьому, з матеріалів кримінального провадження убачається, що кримінальне правопорушення ОСОБА_8 вчинила 07.12.2019, що свідчить про те, що з часу його вчинення до моменту прийняття апеляційним судом рішення, тобто набрання вироком законної сили, сплив строк понад два роки.

У матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази, про те, що після скоєння кримінального правопорушення до моменту прийняття апеляційним судом рішення обвинувачена ОСОБА_8 ухилялася від досудового розслідування або суду, вчинила до закінчення зазначеного у пункті 1 частині 1 статті 49 КК України строку новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Тому, колегія суддів вважає, що встановлений ст. 49 КК України перебіг строку давності не зупинявся і не переривався.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, а відповідно до ст. 417 цього Кодексу суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Разом із тим, із матеріалів кримінального провадження убачається, що обвинувачена ОСОБА_8 визнала свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, про що свідчить і заявлене стороною захисту клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку з закінченням строків давності.

Системний аналіз указаних вище норм КК та КПК України, а також матеріалів кримінального провадження, свідчить про те, що з часу скоєння обвинуваченою ОСОБА_8 кримінального правопорушення до моменту прийняття апеляційним судом рішення сплив строк понад два роки, а перебіг строку не зупинявся і не переривався, тому обвинувачена ОСОБА_8 , підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за спливом строків давності, вирок скасуванню, а кримінальне провадження закриттю.

Керуючись ст. ст. 284, 404, 405, 407, 417, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , задовольнити частково, а клопотання сторони захисту про закриття кримінального провадження у зв`язку з закінченням строків давності задовольнити.

Вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 25 листопада 2021 року щодо обвинуваченої за ч. 1 ст. 125 КК України ОСОБА_8 скасувати, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284, ст. 417 КПК України, ст. 49 КК України звільнити обвинувачену ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: