Житомирський апеляційний суд
Справа №274/2264/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.422-1 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2022 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режим відеоконференції в залі суду в м.Житомирі апеляційні скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_8 адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 28 квітня 2022 року,

в с т а н о в и в:
Зазначеною ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 26.06.2022, включно.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу суду, як незаконну, та постановити нову, якою обрати її підзахисному запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі. При цьому, зазначає, що жодного процесуального ризику у клопотанні прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, передбачені ст. 177 КПК України, не доведено, за відсутності підтверджуючих цим ризикам доказам у матеріалах провадження. Звертає увагу, що ОСОБА_8 не має на меті уникати кримінальної відповідальності, в провадженні та на даний час проведені всі слідчі дії в межах досудового розслідування. При цьому, ОСОБА_8 має постійне місце роботи та проживання, та зобов`язується, що не намагатиметься вчиняти вплив на потерпілого та свідків, як і сприятиме судовому розгляду у з`ясуванні обставин даної справи.
Адвокат ОСОБА_10 в своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, як незаконну, а своїм рішенням відмовити у задоволенні клопотання прокурора Житомирської окружної прокуратури - ОСОБА_6 , в разі ж, задоволення клопотання прокурора, застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, зазначає, що 28 квітня 2022 року прокурором до Богунського районного суду м.Житомира було подано клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що суперечить законодавству України, оскільки прокурор мав звернутися до відповідного суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу, проте не зробив цього. Тому, суд першої інстанції не міг продовжити строк дії запобіжного заходу обвинуваченому, а міг лише за вмотивованим клопотанням сторони обвинувачення застосувати запобіжний захід до останнього. Крім того, подання клопотання про обрання запобіжного заходу, здійснено стороною обвинувачення з порушеннями ч.2 ст.184 КПК України, оскільки це клопотання не надано обвинуваченому не пізніше ніж за 3 години до початку його розгляду. Також, прокурор не надав матеріалів, які б підтверджували б обґрунтовану необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_8 , за відсутності у доводах останнього наявних фактичних даних та доказів якими підтверджувалися б ризики, що продовжують існувати. Наголошує, що ні обвинуваченого ОСОБА_8 , ні його захисника - адвоката ОСОБА_10 не було жодним чином повідомлено про судовий розгляд провадження призначений на 28.04.2022. Судом було надано адвоката з центру надання безоплатної вторинної правової допомоги, разом з цим, в даному випадку не повідомлення захисника обвинуваченого ОСОБА_8 з яким в останнього укладено договір - адвоката ОСОБА_10 , являється порушенням права обвинуваченого на захист та грубо порушує право обвинуваченого, що передбачене ст.59 Конституції України. Наголошує, що стороною обвинувачення не доведено жодного процесуального ризику, при цьому, ОСОБА_8 та всіма іншими учасниками кримінального провадження дані усі необхідні пояснення, відсутні докази перебування останнього у розшуку, в свою чергу, відсутні і конкретні докази реального існування спроб впливати на свідків та потерпілих, як і спроб вчинити обвинуваченим інше правопорушення. Зазначає і те, що тяжкість правопорушення не є вагомою підставою для тримання особи під вартою. Звертає увагу, що обвинувачений з 24.01.2013 по 30.01.2014 перебував на обліку в Комунальному некомерційному підприємстві «Обласний спеціалізований центр» Житомирської обласної ради. Крім того, у обвинуваченого наявні стійкі соціальні зв`язки, наявне місце проживання, де зареєстровані та проживають його бабуся та мати, які є пенсіонерами, перебувають на обліку з приводу хронічних психічних захворювань, та потребують постійного піклування. Звертає увагу, що обвинувачений був працевлаштований у ТзОВ «Кромберг енд Шуберт України ЖУ», а від так мав стабільний заробіток, раніше не притягався до кримінальної та адміністративної відповідальності, за місцем свого проживання з сусідами знаходився в дружніх стосунках, конфліктів ні з ким не мав, йому притаманні глибокі сімейні, духовні та моральні цінності, він є завжди ввічливий та доброзичливий.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника та обвинуваченого в підтримку апеляційних скарг, думку прокурора відносно безпідставності цих апеляційних скарг, розглянувши доводи апеляційних скарг захисників, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу суду в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з таких підстав.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Так, згідно з вимогами ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

В силу вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частиною 5 статті 199 КПК України, передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Згідно зі ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.

Вказаним розділом передбачено, в тому числі і порядок подачі, розгляду клопотань про застосування та продовження запобіжних заходів.

Згідно ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Як убачається з матеріалів провадження №295/3694/22, за результатами підготовчого судового засідання у кримінальному провадженні №0002954 стосовно ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, суд першої інстанції, фактично вирішуючи питання про призначення судового розгляду (унеможливлений в зв`язку з відсутністю потерплих) на підставі обвинувального акта у цьому провадженні та інших рішень, пов`язаних із підготовкою до судового розгляду, задовольнив клопотання прокурора та продовжив обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (а.п.12-14).

В свою чергу, на стадії досудового розслідування, за наслідком розгляду клопотання прокурора, було обрано обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 29.04.2022 (ухвала слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 02.03.2022, а.п.10-11).

Відповідно до сукупності норм кримінального процесуального закону, суд першої інстанції під час підготовчого судового засідання мав право продовжити обвинуваченому обраний раніше строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з цього приводу істотних невідповідностей вимогам КПК України, апеляційним судом не встановлено та зазначене не може вважатися підставою для скасування оскарженої ухвали.

Вирішення судом у підготовчому судовому засіданні 28 квітня 2022 року за клопотанням прокурора питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого узгоджується з положеннями ст.331 КПК України.

Клопотання прокурора було подано до суду першої інстанції разом з обвинувальним актом. На думку апеляційного суду зазначене клопотання прокурора є відповідним вимогам ст.199 КПК України, подано у визначений цією статтею строк, містить всі визначені кримінальним процесуальним кодексом відповідні відомості та обставини які враховуються при продовженні міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

У відповідності до журналу судового засідання від 28.04.2022 та звукозапису (а.п.12-14), обвинувачений ОСОБА_8 був належним чином обізнаний зі змістом клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, був готовий до розгляду даного питання, як і висловлював свої відповідні заперечення щодо доводів прокурора, викладених в цьому клопотанні.

Крім того, як вбачається з оскаржуваного рішення, судом першої інстанції вчасно було повідомлено відповідних учасників судового провадження, у тому числі й захисника обвинуваченого ОСОБА_10 .

При цьому, адвокатом ОСОБА_10 було повідомлено суд першої інстанції про неможливість своєї участі в попередньому судовому засіданні 28.04.2022, оскільки вона перебуває за межами Житомирської області.

В зв`язку з цим, судом першої інстанції з урахуванням кінцевого терміну тримання під вартою обвинуваченого та розглядом клопотання прокурора, на підставі ст.49 КПК України, було постановлена ухвала від 28.04.2022 (а.п.5) про залучення безоплатного захисника для захисту обвинуваченого виключно на окрему процесуальну дію розгляду питання про продовження міри запобіжного заходу обвинуваченому.

Адвокат ОСОБА_9 (призначена для надання безоплатної правової допомоги, а.п.7) приймала безпосередню участь у судовому розгляді судом першої інстанції питання про продовження міри запобіжного заходу, останній було надано судом всі передбачені КПК України процесуальні можливості для здійснення належного захисту обвинуваченого. При цьому, адвокат ОСОБА_9 підтримала фактично спільну позицію захисту з обвинуваченим, як і безпосередньо в судовому засіданні наводила доводи щодо заміни обвинуваченому міри запобіжного заходу на більш м`який, спростовувались доводи прокурора, тощо, тобто захисник діяла в межах своїх повноважень, по наданню належної правової допомоги обвинуваченому ОСОБА_8 .

Істотних порушень судом вимог КПК України, що стосуються права на захист в даному випадку в результаті апеляційної перевірки виділених матеріалів провадження та оскаржуваного рішення не встановлено.

Одночасно, апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Доводи, в даному випадку, захисників - адвокатів ОСОБА_9 і ОСОБА_10 в їх апеляційних скаргах, що прокурором та судом не обґрунтовані ризики, є безпідставними і такими, що не відповідають фактичним обставинам провадження.

Так, у відповідності до ст.178 КПК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, які є тяжкими, можливе покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим, зокрема, позбавлення волі на строк до 10 років, особу обвинуваченого, який не одружений, не працює (факт працевлаштування не підверджено в суді апеляційної інстанції), має постійне місце проживання, а також те, що судовий розгляд провадження фактично перебуває на початковій стадії, й те, що ризики передбачені ч.1 ст.177 КПК України, зокрема, переховування від органів досудового розслідування та суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, впливу на потерпілих і свідків, не зменшилися та продовжують існувати, дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою й відсутність процесуальної можливості застосування менш суворого виду запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту.

Ці висновки узгоджуються із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Враховуючи викладене, висновки суду про те, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, є обґрунтованими.

Отже, суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.

Переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, стороною захисту надано не було й апеляційним судом таких не встановлено.

Апеляційний суд не вбачає підстав для застосування щодо ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, а стороною захисту доказів на підтвердження таких надано не було.

З огляду на викладене, та те, що на цей час продовжують існувати обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого у цьому кримінальному провадженні, а наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися, апеляційний суд, не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи захисників про неврахування судом наявності у обвинуваченого місця проживання, осіб на утриманні, гарантію сталої процесуальної поведінки останнього в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, є неспроможними, ці обставини були об`єктом дослідження суду при продовженні строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка.

Отже, вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого, суд в повній мірі обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, врахувавши при цьому й практику ЄСПЛ.

В ході апеляційної перевірки матеріалів провадження, судом апеляційної інстанції не встановлено тих беззаперечних стримуючих факторів котрі переконливо забезпечили б належну процесуальну поведінку обвинуваченого в разі зміни останньому запобіжного заходу на більш м`який, на що наголошує адвокат в своїй апеляційній скарзі.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції перевірив доводи сторони захисту та обвинуваченого щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який, з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання продовження строку дії запобіжного заходу останньому.

Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою та в ході апеляційного розгляду останнім та його захисником не доведені.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що в разі зміни виду запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, а саме домашній арешт, на чому наполягає адвокат в скарзі, може призвести до спроб обвинуваченого переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (незаконно впливати на свідків, потерпілого, експерта) та вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Всі викладені захисником апеляційні доводи були об`єктом дослідження судом першої інстанції і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.376 ч.2, 404, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційні скарги адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 28 квітня 2022 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 26.06.2022, включно, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді: