Дата документу 08.09.2022 Справа № 554/6611/22
Номер провадження 1-кп/554/779/2022
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2022 р. м. Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за обвинувальним актом відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук, Полтавської області, українця, громадянина України, військовослужбовця військової служби по мобілізації, вдівця, з середньою освітою, перебуває у військовому званні «солдат», водій 2 відділення протитанкових керованих ракет 1 взводу протитанкових керованих ракет 5 батареї протитанкових керованих ракет військової частини НОМЕР_1 , зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 56 від 12.03.2022 р., солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на посаду водія-радіотелефоніста 5 батареї протитанкових керованих ракет військової частини НОМЕР_1 . В послідуючому наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 124 від 17.05.2022, солдата ОСОБА_5 переведено на посаду водія 2 відділення протитанкових керованих ракет 1 взводу протитанкових керованих ракет 5 батареї протитанкових керованих ракет військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до приписів ст. ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», солдат ОСОБА_5 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації.

Вимоги ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують солдата ОСОБА_5 захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

У відповідності до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (зі змінами), ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, солдат ОСОБА_5 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та інше.

Пунктом 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: на території військової частини або в іншому місці роботи протягом робочого часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком; на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно вимог ст.ст. 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків він зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові. Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Статтями 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, визначено необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.
Указом Президента України № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 26.03.2022, строком на 30 діб.
Указом президента України № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 25 квітня строком на 30 діб.
Указом президента України № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 25 травня строком на 90 діб.
Однак, Солдат ОСОБА_5 , під час проходження військової служби, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях.

Солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно дотримуватись вимог ст.ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»,
ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, які зобов`язують його: свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків.
Водночас, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, перебуваючи на посаді водія 2 відділення протитанкових керованих ракет 1 взводу протитанкових керованих ракет 5 батареї протитанкових керованих ракет військової частини НОМЕР_1 , реалізуючи свій злочинний умисел, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України,

ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, за відсутності поважних причин, 29.06.2022 о 07 год. 00 хв. самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , при цьому час проводив на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

30.06.2022 р. солдат ОСОБА_5 добровільно та з власної ініціативи прибув до розташування військової частини НОМЕР_1 , та повідомив про себе, у зв`язку з чим кримінальне правопорушення було припинено.

Таким чином, 29 червня 2022 року солдат ОСОБА_5 умисно залишив військову частину НОМЕР_1 без поважних причин, в умовах воєнного стану та незаконно перебував не за місцем несення служби до 30 червня 2022 року.

Своїми умисними діями ОСОБА_5 обвинувачується за ч. 5 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).

21.07.2022 року між прокурором та обвинуваченим, за участю захисника ОСОБА_4 , була укладена угода про визнання винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, відповідно до якої враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який є раніше не судимим, під час проходження військової служби, незнятих дисциплінарних стягнень не має, відсутність тяжких наслідків від вчиненого ним злочину, до кримінальної відповідальності притягається вперше, під час здійснення досудового розслідування співпрацював з органами досудового розслідування, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидкого досудового розслідування і судового провадження, сторони дійшли згоди, про призначення покарання ОСОБА_5 за ч. 5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі строком на п`ять років, та застосувати положення ст. 69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання у виді штрафу у розмірі 1765 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 30 005 (тридцять тисяч п`ять) гривень.

Оскільки зміст зазначеної угоди про примирення відповідає вимогам ст. 472 КПК України, укладання угоди сторонами є добровільним, а підстави для відмови в затвердженні угоди відсутні, суд вважає можливим затвердити угоду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.369-374, 469, 475 КПК України,

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 21.07.2022 року між прокурором та обвинуваченим.

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 1765 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 30 005 (тридцять тисяч п`ять) гривень.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга подається через суд, який ухвалив судове рішення, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя - ОСОБА_1