Номер провадження: 11-кп/813/777/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 17.11.2021 року у кримінальному провадженні №0000990 від 29.09.2021 року, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз 12.08.2020 Малиновським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 310, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до 6 років 3 місяців 22 днів позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,
встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Вироком суду першої інстанції від 17.11.2021 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.
Строк відбування призначеного покарання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту приведення даного вироку до виконання.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватим в тому, що 12 серпня 2021 року у ранковий час, більш точний час не встановлено, ОСОБА_7 перебуваючи неподалік від будинку за адресою: АДРЕСА_3 , діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, під деревом неподалік від вищевказаного будинку, знайшов, тим самим незаконно придбав, для особистого вживання пакет, всередині якого містились: полімерний пакет із особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено смолою канабісу, масою 1,01 г; поліетиленовий пакет, паперовий згорток, металевий предмет та фрагмент тканини, всередині яких містився особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабісу, із масою канабісу у висушеному стані 106,85 г; фрагмент полімерної пляшки та металевий предмет із особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено екстракт канабіс, із масою екстракту канабісу в перерахунку на суху речовину в загальному 3,81 г.

Продовжуючи свій кримінально протиправний умисел, направлений на незаконне зберігання наркотичних засобів, ОСОБА_7 забрав зазначений пакет з собою, та приніс його в приміщення своєї квартири за адресою: АДРЕСА_2 , після чого став незаконно зберігати вищевказані речовини в різних кімнатах приміщення квартири, до моменту їх вилучення співробітниками відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській під час проведення обшуку о 14 годині 08 хвилин 12.08.2021.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що вирок суду є надто суворим та таким що не відповідає принципам достатності покарання.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що ОСОБА_7 визнав свою вину у повному обсязі, має міцні соціальні зв`язки, має хронічні захворювання, має місце мешкання та реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 . Вказує, що ОСОБА_7 на сьогоднішній момент знаходиться на лікуванні своєї наркотичної залежності. Також зазначає, що має постійне джерело доходу, а саме кошти від надання в оренду об`єктів нерухомого майна. Крім того, вказує, що на його утриманні знаходиться малолітня дитина та мати пенсіонерка, яка має хронічні захворювання та потребує нагляду і допомоги. Таким чином, вважає, що застосування штрафу буде саме тим покаранням, яке у повній мірі буде відповідати достатності та виваженості, а також подальшого вправлення обвинуваченого.

Просить вирок суду змінити та призначити покарання у вигляді штрафу розміром одна тисяча неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Погоджуючись з рішенням суду першої інстанції прокурор Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_8 подала заперечення на апеляційну скаргу в яких зазначила, що ОСОБА_7 тільки 12.08.2020 року відбув покарання у виді 6 років 3 місяців 22 дні позбавлення волі, призначене за вироком Малиновського районного суду м. Одеси, за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 310, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, судимість за які не знята та не погашена та через рік після звільнення він вчинив нове кримінальне правопорушення. Крім того, вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 30.05.2016 року ОСОБА_7 засуджено до покарання у виді 5 років позбавлення волі та звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки та під час іспитового строку він вчинив новий злочин. Таким чином вважає, що ОСОБА_7 не усвідомив суспільну небезпеку вчинених кримінальних правопорушень, не бажає ставати на шлях виправлення, а відтак неможливо його виправлення і перевиховання без призначення покарання у виді обмеження волі.
Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 17.11.2021 залишити без змін.

В судове засідання апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_9 будучи належним чином повідомлені про дату, місце та час розгляду апеляційної скарги, не з`явилися, заяв про відкладення розгляду справи не заявляли.

Апеляційний суд врахувавши позицію прокурора та вимоги ст. 405 КПК України, дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності обвинуваченого та його захисника.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про наступне.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК України, визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення у повному обсязі та підтвердив обставини справи, які описані у обвинувальному акті.
За таких обставин суд першої інстанції, допитавши обвинуваченого ОСОБА_7 за згодою всіх учасників судового розгляду, розглянув справу в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, без дослідження всіх доказів у кримінальному провадженні, і дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого в інкримінованому йому злочині.
У апеляційній скарзі обвинуваченого не оспорюються фактичні обставини вчинення ним кримінального правопорушення, встановлених судом першої інстанції та доведеність його вини у вчинені кримінального правопорушення, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані судом за ч. 1 ст. 309 КК України як незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту.

Щодо доводів обвинуваченого з приводу суворості призначеного покарання, то колегія суддів дійшла висновку про таке.
Відповідно до практики призначення кримінальних покарань, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Статтею 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Статтею 65 КК України визначено, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК України; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини що пом`якшують і обтяжують покарання.
При призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_7 відповідно до вимог ст. 66 КК України до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом віднесено повне визнання обвинуваченим вини. До обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання судом віднесено рецидив кримінального правопорушення, з урахуванням особи обвинуваченого, враховуючи ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим діянь, обставин їх вчинення, фактично спричинені наслідки кримінальним правопорушенням.
Також судом враховано, що ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, за даними наявної документації на обліку у лікаря-психіатра та під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, що свідчить про його осудність, має місце реєстрації та проживання, раніше неодноразово судимий.
Враховуючи сукупність вищезазначених обставин суд першої інстанції дійшов до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_7 необхідно для його виправлення та запобігання нових злочинів призначити покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч. 1 ст. 309 КК України.
На переконання апеляційного суду, вказані обставини та дані про особу обвинуваченого надавали суду першої інстанції підстави прийти до висновку, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді обмеження волі, оскільки саме такий вид покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Погоджуючись з позицією суду першої інстанції, колегія суддів враховує також практику Верховного Суду (постанова Верховного Суду від 09.10.2018 у справі №756/4830/17-к), згідно якої визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що він має хронічні захворювання, знаходиться на лікуванні своєї наркотичної залежності, має постійне джерело доходу, є необґрунтованими, оскільки останнім не надано суду жодних доказів зазначених обставин.
Посилання обвинуваченого на наявністьна утриманні малолітньої дитини та мати пенсійного віку, яка має хронічні захворювання та потребує нагляду і допомоги, не може слугувати безумовною підставою для призначення ОСОБА_7 покарання у вигляді штрафу.
При цьому, апеляційним судом врахована та обставина, що обвинувачений раніше неодноразово засуджений за вчинення умисних кримінальних правопорушень проти власності та у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та відбув реальний строк покарання, однак належних висновків для себе не зробив та знов вчинив умисне кримінальне правопорушення.

Зазначені на думку суду доводи не є такими, що слугують безумовною підставою для призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання.
Отже, колегія суддів вважає, що міра покарання обвинуваченому обрана, відповідно до ст. 65 КК України правильно, тому підстав для його пом`якшення, не знаходить.
Доводи обвинуваченого, яким він мотивує необхідність пом`якшення покарання, враховані судом першої інстанції, а покарання обвинуваченому призначене відповідно до санкції ч. 1 ст. 309 КК України та вимог ст. 65 КК України.
Колегія суддів повністю погоджується з висновком районного суду та вважає, що призначена міра примусу до обвинуваченого узгоджується з вимогами закону, є необхідною та достатньою для його виправлення, справедливою та такою, що не суперечить положенням закону України про кримінальну відповідальність і відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
З урахуванням усіх зазначених обставин в їх сукупності, а також тих, про які обвинувачений вказує у апеляційної скарзі, не вбачається підстав вважати призначену обвинуваченому ОСОБА_7 міру примусу явно несправедливою через суворість або такою, що призначена на підставах неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку із чим не вбачається підстав для призначення щодо нього більш м`якого покарання.
З огляду на викладене, за результатами перевірки доводів апеляційної скарги та матеріалів кримінального провадження, невідповідності призначеного судом покарання та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, які були б підставою для зміни вироку першої інстанції або ставили б під сумнів законність та його обґрунтованість, колегія суддів не вбачає, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.
Аналізуючи сукупність усіх обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись статтями 24, 370, 404, 405, 407, 409, 413, 420, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,
постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 17.11.2021 року, у кримінальному провадженні №0000990 від 29.09.2021 року відносно ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4