ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 629/4954/21 Номер провадження 11-кп/814/630/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 серпня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 07 вересня 2021 року за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лозова Харківської області , громадянина України, з не повною загальною освітою, не одруженого, який має на утриманні малолітню дитину, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

у с т а н о в и л а:
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 07 вересня 2021 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку , передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на п`ять років.

На підставі ст. 75 КК України , звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на три роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_6 наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання ,роботи або навчання.

Запобіжний захід ОСОБА_6 не обирався.

Вирішено питання про речові докази та знято накладений у кримінальному провадженні арешт.

Вирішено питання про судові витрати та стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 858,10 грн.

Згідно з вироком суду , 05.07.2021 близько 13:00 години, більш точний час встановити не виявилось можливим, ОСОБА_8 , перебуваючи на городі № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 та який розташований по АДРЕСА_3 , де побачив висячу на дереві чоловічу сумку (барсетку), що належить ОСОБА_9 , після чого у нього виник умисел, направлений на таємне викрадення вказаної чоловічої сумки.

Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_8 , скориставшись тим, що за його діями не спостерігає, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння потерпілому майнової шкоди і бажаючи їх настання, з корисливого мотиву, з метою наживи, шляхом вільного доступу, діючи умисно, таємно викрав чоловічу сумку (барсетку), вартість якої складає 7 гривень, в якій знаходився мобільний телефон торгівельної марки «Хіаоті Яесіті 6А», вартість якого складає 1298 гривень, які належали потерпілому ОСОБА_9 .

Після чого, утримуючи при собі викрадене майно, ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення (проступку) зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 , майнову шкоду на загальну суму 1305 гривень.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи , яка її подала
Обвинувачений в апеляційній скарзі просить вирок суду щодо нього змінити та пом`якшити призначене йому покарання, призначивши покарання у виді штрафу в розмірі 17 000 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги її автор вказує на те, що судом при призначенні покарання не в повній мірі були враховані вимоги законодавства, які регулюють питання призначення покарання, дані щодо його особи, фактичні обставини вчиненого кримінального проступку і призначено занадто суворе покарання.

Позиція учасників судового провадження в судовому засіданні апеляційного суду
В судовому засіданні прокурор не заперечувала з приводу задоволення апеляційної скарги.

Обвинувачений в судове засідання не з`явився , будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду апеляційної скарги.

З огляду на наведене колегія суддів вважає за можливе розглянути провадження за його відсутності.

Мотиви суду
Заслухавши суддю доповідача, думку прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги , колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно ст.404 ч.1 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення , в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає , що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Фактичні обставини по справі в апеляційній скарзі обвинуваченого не оспорюються, не перевіряються зазначені обставини і колегією суддів відповідно до положень статті 404 КПК України.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо суворості призначеного покарання, колегія суддів вважає обґрунтованими.

Відповідно до вимог статей 50,65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи , визнаної винною у вчиненні злочині, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених , а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами . Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер , а також з принципу правової держави , з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.
Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, наявність обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, якою суд визнав щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого і прийшов до висновку про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства на підставі статті 75 КК України.

В контексті наведених місцевим судом доводів, колегія суддів звертає увагу, що питання звільнення особи від відбування покарання вирішується після визначення судом і наведення мотивів щодо призначення конкретного виду покарання.

Як видно із вироку, суд першої інстанції жодним чином не обговорював, який же вид покарання він вважає за доцільне обрати щодо обвинуваченого з урахуванням наведеного ним вище.

Разом з тим в резолютивній частині вироку суд призначає обвинуваченому максимальне покарання, яке передбачене санкцією статті 185 ч.1 КК та максимальний іспитовий строк , встановлений ст.76 цього Кодексу.

В контексті доводів апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 КК України крадіжка - карається штрафом, громадськими роботами, виправними роботами, арештом або обмеженням волі.

За змістом п. 29 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд має навести у вироку мотиви щодо своїх висновків з приводу виду і розміру призначеного засудженому покарання.

Разом з тим суд першої інстанції призначаючи обвинуваченому найсуворіше за видом покарання та в його максимальному розмірі, жодним чином не мотивував , чому не можуть бути застосовані інші види покарання.

Колегія суддів знову ж таки звертає увагу, що обвинувачений не судимий, вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся, має малолітню дитину.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що призначене обвинуваченому покарання у виді обмеження волі в максимальному розмірі, є вочевидь несправедливим через його суворість.

Визначаючи вид покарання який має бути застосований до обвинуваченого колегія суддів враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке є кримінальним проступком, дані про особу обвинуваченого, який є не судимим, не працює, має на утриманні малолітню дитину. Наявність на утриманні малолітньої дитини суд визнає також обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого.

За таких обставин колегія суддів вважає, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень буде призначення покарання у виді штрафу в мінімальному розмірі санкції частини першої статті 185 КК.

За змістом ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є зокрема невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Враховуючи, що судом допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, вирок суду в частині призначення покарання підлягає зміні із пом`якшенням обвинуваченому призначеного покарання.

За таких обставин апеляційна скарга обвинуваченого підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376,404,405,407,409,419 КПК України, колегія суддів Полтавського апеляційного суду,-

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Лозівського районного суду Харківської області від 07 вересня 2021 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання змінити.

Пом`якшити ОСОБА_6 покарання за ст.185 ч.1 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімуми доходів громадян, що становить 17000 грн.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 3 місяців з моменту проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4