УХВАЛА

30 травня 2022 року

м. Київ

справа № 212/4582/19
провадження № 51-1537ск22
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 вересня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року щодо ОСОБА_5 ,
в с т а н о в и л а:
У касаційній скарзі порушується питання про перегляд указаних судових рішень у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), колегія суддів дійшла висновку, що її положень, зокрема пунктів 4, 5 ч. 2, не було додержано.
Згідно з цими положеннями у касаційній скарзі зазначається обґрунтування вимоги із відображенням того, у чому полягає незаконність судових рішень. Заявлена скаржником вимога має узгоджуватися з правилами ст. 436 цього Кодексу.
Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Згідно з ч. 1 ст. 438 вказаного Кодексу підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК). Тому, потерпілий, заперечуючи законність судових рішень, має конкретно вказати у чому полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно до ст. 438 КПК є підставами для скасування або зміни рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог. При цьому слід мати на увазі, що в силу ст. 433 вказаного Кодексу Суд не перевіряє правильність установлених фактичних обставин кримінального провадження, а при вирішенні справи виходить з обставин, установлених у вироку.
Утім ОСОБА_4 не врахував наведених законодавчих положень. Зокрема, у поданій скарзі потерпілий,не погоджуючись із призначеним засудженому покаранням не наводить обґрунтування саме явної його несправедливості через м`якість, як це встановлено ст. 414 КПК, а отже, і необхідності скасування оспорюваних рішень на підставі, передбаченій п. 3 ч. 1 ст. 438 цього Кодексу, з огляду на статті 50, 65 Кримінального кодексу України, з урахуванням також дискреційних повноважень суду.

Незважаючи на те, що вирок переглядався в апеляційному порядку подана касаційна скарга не містить обґрунтування незаконності оспорюваної ухвали, допущення апеляційним судом таких порушень норм права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування вказаного рішення на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК, з огляду на статті 370, 404, 405, 412-414, 419 зазначеного Кодексу.
Заявлена потерпілим вимога про скасування судових рішень та ухвалення нового вироку судом касаційної інстанції не узгоджується зі статтями 436, 437 КПК.
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху й установити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
Враховуючи викладене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:
Касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 вересня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року щодо ОСОБА_5 залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3