УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2022 року

м. Київ
Справа № 750/11399/21
Провадження № 51-2761 ск 22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Деснянського районного суду міста Чернігова від 15 грудня 2021 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 09 червня 2022 року щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, раніше судимого 29 вересня 2021 року Деснянським районним судом м. Чернігова за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70 КК України до 1 року позбавлення волі,
за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Деснянського районного суду міста Чернігова від 15 грудня 2021 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років і 8 місяців.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначеного покарання та покарання за вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 вересня 2021 року ОСОБА_5 остаточно призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі.
Залишено обраний щодо ОСОБА_5 попередній запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили. Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 вирішено обчислювати з часу затримання, тобто з 23 липня 2021 року. Стягнуто з ОСОБА_5 в дохід місцевого бюджету м. Чернігова 32 724 грн 51 коп. витрат, пов`язаних зі стаціонарним лікуванням потерпілого. Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Згідно з вироком ОСОБА_5 22 липня 2021 року близько 19 год. 40 хв., знаходячись у квартирі по АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в ході конфлікту, з мотивів раптово виниклих особистих неприязних відносин, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння смерті іншій людині та бажаючи її настання, тобто діючи з прямим умислом, завдав ножем ОСОБА_6 не менше чотирьох ударів в місця розташування життєво важливих органів, а саме в ділянку грудної клітки, живота та спини, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого лівобічного колото-різаного торако-абдомінального поранення з ушкодженням діафрагми, шлунку, підшлункової залози, великого чепця; колото-різаного поранення поперекової ділянки, проникаючого в черевну порожнину; проникаючого колото-різаного поранення правої половини грудної клітки, ускладнених двобічним гемопневмотораксом, внутрішньочеревною кровотечею, гіповолемічним шоком 2-3 ступеню.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 454 від 27 вересня 2021 року вказані тілесні ушкодження як в сукупності, так і кожне окремо, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.
Окрім того, ОСОБА_6 було завдане тілесне ушкодження у вигляді різаної рани середньої третини правого передпліччя з пошкодженням ліктьового сухожилку згинача кисті, яке відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 454 від 27 вересня 2021 року відноситься до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я на строк понад 21 добу.
Однак, свій злочинний намір, направлений на позбавлення життя ОСОБА_6 , ОСОБА_5 не довів до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки потерпілий втік до іншої кімнати, де йому була надана допомога ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які викликали швидку медичну допомогу й поліцію. ОСОБА_5 в цей момент покинув місце вчинення злочину.
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 09 червня 2022 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
За змістом касаційної скарги захисник, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі обвинуваченого, просить оскаржувані судові рішення змінити, перекваліфікувати діяння ОСОБА_5 з ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України та призначити покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які об`єктивні докази, які б доводили наявність умислу у ОСОБА_5 , направленого на протиправне позбавлення життя ОСОБА_6 .
Вказує, що, спричиняючи тілесні ушкодження, ОСОБА_5 бажав настання шкідливих наслідків для потерпілого, однак не мав чіткого уявлення про характер і тяжкість можливих наслідків, у зв`язку з чим його діяння необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 121 КК України.
Крім цього, на думку захисника, призначене ОСОБА_5 покарання є явно несправедливим через суворість, оскільки судами не було належним чином враховано дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що він активно сприяв розкриттю злочину, щиро розкаявся, негативно поставився до своїх протиправних дій. Також не враховано, що вчинений ним злочин відбувся під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними діями потерпілого. Окрім того, цивільний позов до ОСОБА_5 потерпілим не заявлявся.
Мотиви суду
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів вбачає, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доводи касаційної скарги захисника про те, що судом першої інстанції було неправильно кваліфіковано дії ОСОБА_5 , оскільки він не мав умислу на вбивство потерпілого, колегія суддів Верховного Суду вважає необґрунтованими.
При розмежуванні замаху на вбивство та умисного тяжкого тілесного ушкодження суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.
Як убачається зі змісту доданих до касаційної скарги копій судових рішень, при вирішенні питання щодо кваліфікації діянь ОСОБА_5 суди врахували те, що між обвинуваченим і потерпілим виник конфлікт у зв`язку з протиправною поведінкою ОСОБА_5 ; характер, послідовність, рішучість дій обвинуваченого, який умисно, з достатньою силою завдав кілька ударів ножем; знаряддя злочину ніж; локалізацію поранень та механізм їх спричинення, а саме нанесення удару ножем в життєво важливі органи з ушкодженням діафрагми, шлунку, підшлункової залози, великого чепця, що є небезпечними для життя в момент спричинення.
Також судами було враховано поведінку засудженого під час вчинення злочину, зокрема те, що він припинив завдавати удари потерпілому лише тому, що останній зміг втекти. Повною мірою врахувавши вказані обставини, суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.
Стосовно доводів касаційної скарги захисника про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, а також вчинення злочину під впливом сильного душевного хвилювання, то вони, на думку колегії суддів, також є безпідставними.
Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Як убачається зі змісту доданих до касаційної скарги копій судових рішень, призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення; причини, з яких злочин був не доведений до кінця; ступінь його суспільної небезпеки; дані про особу винного, який є раніше судимим, не працює, не одружений та має на утриманні малолітню дитину.
Обставиною, яка пом`якшує покарання, судом визнано щире каяття. Обставиною, яка обтяжує покарання, суд визнав вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Окрім того, суд першої інстанції, спростовуючи доводи сторони захисту щодо вчинення замаху на умисне вбивство ОСОБА_6 під впливом сильного душевного хвилювання вказав, що об`єктивних даних про перебування обвинуваченого ОСОБА_5 в стані хвилювання у матеріалах кримінального провадження не міститься. Вказане узгоджується з даними висновку судово-психіатричної експертизи № 358 від 19 серпня 2021 року, на який посилається місцевий суд у вироку.
Згідно з цим висновком у ОСОБА_5 на час проведення експертного дослідження, а також на період часу, до якого відноситься кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, клінічних ознак психічного захворювання не знайдено, тому він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними; за своїм психічним станом на час проведення експертного дослідження він здатний правильно сприймати обставини, що мають значення для справи, та давати про них правильні показання.
З огляду на це, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення ОСОБА_5 покарання в межах, визначених санкцією ч. 1 ст. 115 КК України, у виді позбавлення волі та з урахуванням вимог ч. 4 ст. 70 КК України призначив остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
Колегія суддів вбачає, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_5 покарання, яке є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових правопорушень.

Підстав для пом`якшення покарання, в тому числі й для застосування положень ст. 69 КК України, а також підстав вважати призначене ОСОБА_5 покарання явно несправедливим внаслідок суворості, не вбачається.

Апеляційний суд, переглянувши вирок місцевого суду в апеляційному порядку за скаргою захисника, обґрунтовано залишив вирок місцевого суду без зміни, зазначивши в ухвалі підстави такого рішення.Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги та копій судових рішень не убачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Деснянського районного суду міста Чернігова від 15 грудня 2021 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 09 червня 2022 року.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3