Справа № 307/1221/21
Провадження №1-кп/307/120/21
17 червня 2022 року м. Тячів
Тячівський районний суд Закарпатської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в м. Тячів, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, з повною загальною середньою освітою, раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 186, ч. 2 ст. 15, п. п. 1, 4 ч. 2 ст. 115, п. п. 1, 2, 4 ч. 2 ст. 115 КК України,
Прокурор в судовому засіданні подав клопотання про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою на 60 днів, без визначення розміру застави, посилаючись на те, що не відпали ризики, зазначені в п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які стали підставою для обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу.
Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні проти клопотання не заперечували.
Вислухавши думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали обвинувального акта, з долученими до нього додатками, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч.1, 2 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Обвинуваченому ОСОБА_6 ухвалою Тячівського районного суду від 24 червня 2021 року обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком до 24 години 00 хвилин 22 серпня 2021 року.
Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 20 липня 2021 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком до 18 вересня 2021 року, включно.
Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 16 вересня 2021 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком до 15 листопада 2021 року, включно.
Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 10 листопада 2021 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком до 09 січня 2022 року, включно.
Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 13 грудня 2021 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави,строком до 11 лютого 2022 року, включно.
Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 02 лютого 2022 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком до 03 квітня 2022 року, включно.
Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 23 березня 2022 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком до 22 травня 2022 року, включно.
Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 18 травня 2022 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком до 17 липня 2022 року, включно.
У відповідності до ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.
Частиною 1статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 року у справі "Гарькавий проти України" зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п. 1ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року.
У відповідності до ст. 5 п. "С" Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.
Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177,178,183 КПК України.
Згідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Крім того, згідно з положеннями ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язані оцінити, в тому числі вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, розмір майнової шкоди, а також дані, що характеризують особу підозрюваного, обвинуваченого.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, санкція статті за один з яких передбачає покарання у виді довічного позбавлення волі.
Також, на думку суду, і надалі існують ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_6 може переховуватися від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності за вчинені ним кримінальні правопорушення, знаходячись на волі може незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Беручи до уваги вищенаведене, та те, що прокурором в судовому засіданні доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів щодо обвинуваченого ОСОБА_6 не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, суд вважає за доцільне продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою на 60 днів, без визначення розміру застави.
Керуючись ст.ст. 177, 331, 369 КПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В :
Клопотання прокурора задовольнити.
Продовжити відносно ОСОБА_6 , обвинувачуваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 186, ч. 2 ст. 15, п. п. 1, 4 ч. 2 ст. 115, п. п. 1, 2, 4 ч. 2 ст. 115 КК України, строк тримання під вартою, який визначений ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 24 червня 2021 року, на 60 днів, тобто до16 серпня 2022 року, включно, без визначення розміру застави.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а обвинуваченим в цей же строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3