печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 квітня 2021 року

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва: ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2 ,
за участю:
особи, що подала скаргу: не з`явився,
прокурора: не з`явився,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ТОВ «КУА «Система плюс», на постанову заступника начальника третього відділу управління з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Генеральної прокуратури України від 12.12.2017 року у кримінальному провадженні №0000142 від 17.03.2017 року, -

В С Т А Н О В И В :

Адвокат ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді в інтересах ТОВ «КУА «Система плюс» із скаргою на постанову заступника начальника третього відділу управління з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 від 12.12.2017 року у кримінальному провадженні №0000142 від 17.03.2017 року.
В обґрунтування вказаної скарги вказує, що у процесі розміщення інвестиційних сертифікатів ТОВ «КУА «Система плюс» дізналося, що рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 14.12.2017 року №897 зупинене внесення змін до системи депозитарного обліку цінних паперів. У рішенні вказано, що воно прийняте на виконання постанови заступника начальника третього відділу управління з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 від 12.12.2017 року 9вх.№36579 від 13.12.2017 року), винесеної в межах досудового розслідування кримінального провадження №0000142 від 17.03.2017 року.
Вважає оскаржувану постанову незаконною, прийнятою з порушенням норм чинного законодавства, оскільки фактично слідчим застосовано арешт майна у вигляді цінних паперів в обхід рішення суду у зв`язку з чим просить вказану постанову скасувати.
Особа, що подала скаргу адвокат ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином. Причини неявки суду невідомі. Жодних заяв чи клопотань на адресу суду не надходило.
Слідчий в судове засідання не з`явився, про день, час, місце розгляду скарги повідомлений належним чином, жодних заяв чи клопотань на адресу суду не надходило.
Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України, розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого, дізнавача чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
Кримінальним процесуальним кодексом регламентовано порядок розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування із врахуванням правил судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 КПК України (ч. 1 ст. 306 цього Кодексу), для об`єктивного та повного, неупередженого вирішення заявлених вимог, що і є метою судового розгляду. Важливою умовою під час розгляду є участь особи, що звернулася до суду із скаргою, оскільки законодавець передбачив обов`язковість її участі у судовому засіданні, на що прямо вказано у ч. 3 ст. 306 КПК України.
Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
Листом Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45 визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника.
Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Враховуючи викладене, а також принцип диспозитивності і скорочені строки розгляду скарги, оскільки учасники судового процесу про час та місце розгляду скарги повідомлені належним чином, проте, в судове засідання не з`явились, слідчий суддя визнав можливим розглянути скаргу за їх відсутності.
Згідно ст. 27, ч. 4 ст. 107 КПК України, під час розгляду скарги фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось.
Дослідивши скаргу та додані до неї матеріали слідчий суддя дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Таким чином, виходячи з наведених положень ст. 174 КПК України, питання про скасування арешту розглядається слідчим суддею за відповідним зверненням осіб, визначених частиною першої цієї статті.
Зі змісту скарги встановлено, що рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 14.12.2017 року №897 зупинене внесення змін до системи депозитарного обліку цінних паперів. Вказане рішення прийняте на виконання постанови заступника начальника третього відділу управління з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 від 12.12.2017 року 9вх.№36579 від 13.12.2017 року), винесеної в межах досудового розслідування кримінального провадження №0000142 від 17.03.2017 року.
Разом з тим до матеріалів скарги не долучено копії вказаної постанови, а станом на день розгляду скарги відсутні дані щодо стадії кримінального провадження, що позбавляє слідчого суддю можливості перевірки обґрунтованості скарги по суті заявлених вимог.
Окрім того як визначено ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадженні слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 Кримінального процесуального кодексу України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Враховуючи вищевикладене слідчий суддя дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги ОСОБА_3 , який діє в інтересах ТОВ «КУА «Система плюс», на постанову заступника начальника третього відділу управління з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Генеральної прокуратури України від 12.12.2017 року у кримінальному провадженні №0000142 від 17.03.2017 року.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 174, 303, 305-307 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги ОСОБА_3 , який діє в інтересах ТОВ «КУА «Система плюс», на постанову заступника начальника третього відділу управління з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Генеральної прокуратури України від 12.12.2017 року у кримінальному провадженні №0000142 від 17.03.2017 року - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1