ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/523/22 Справа № 695/723/22 Категорія: ст.331 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6

адвоката ОСОБА_7 (присутнього в режимі

відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_8 (присутнього в режимі

відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали провадження про продовження строків запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_8 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 09.09.2022, якою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме, до 07 листопада 2022 року,

в с т а н о в и л а :

У провадженні Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області перебувають матеріали кримінального провадження № 0001065 від 17.10.2021 щодо ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.3 ст.187 КК України.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 09.09.2022, обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме, до 07 листопада 2022 року.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 -адвокат ОСОБА_7 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 09.09.2022 та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 .. Обрати щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, поклавши на нього обов`язки: постійно носити електронний засіб контролю; прибувати до суду за першою вимогою; не залишати місце постійного проживання по АДРЕСА_1 в період часу з 19 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. та звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 з під варти з приміщення ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» та негайно доставити ОСОБА_8 за місцем проживання.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги адвокат ОСОБА_7 зазначив про те, що ухвала Золотоніського міськрайонного суду була постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки: стаття 62 Конституції України визначає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року: «Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку».

Згідно ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Проте суд в порушення даної норми не перевірив всіх вказаних обставин, зокрема органом досудового розслідування мотивується клопотання про продовження запобіжного заходу наявністю ризиків вчиняти інші кримінальні правопорушення чи уникати слідства чи суду, можливістю тиску на потерпілу чи свідків апелянт вважає, що вказані ризики не знайшли свого підтвердження, оскільки з моменту повідомлення про підозру ОСОБА_8 до моменту розгляду клопотання пройшло одинадцять місяців за які слідством не було встановлено фактів тиску з боку ОСОБА_8 на потерпілу чи свідків, жодних звернень до поліції.

Ризиків, що обвинувачений може впливати на свідків чи сховати або спотворити будь-яку річ чи документи, які мають істотне значення для вирішення кримінальної справи не існує, оскільки на даний час досудове слідство по справі закінчене та перебуваючи під домашнім арештом він не зможе будь-яким чином впливати на свідків чи інших учасників процесу.

Що стосується наявності обґрунтованої підозри, то ОСОБА_8 під час досудового розслідування не давав показання по справі, оскільки як він вказує не пам`ятає подій щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, оскільки під час досудового розслідування не було проведено стаціонарну судову психіатричну експертизу тому подальше тримання під вартою особи з не визначеним психологічним статусом суперечить як ЗУ « Про психіатричну допомогу» так і практиці ЄСПЛ.

Тим паче, що на даний час з`ясовано та надану відповідну відповідь КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» від 06.09.2022 року з якої вбачається за можливе проведення стаціонарної судової психіатричної експертизи на безоплатній основі лише стосовно особи відносно якої не застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

За таких обставин апелянт вважає, що подальше продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише свідчить про не бажання сторони обвинувачення встановити психічне здоров`я ОСОБА_8 та осудність його, а лише бажання необґрунтовано продовжувати ізолювати ОСОБА_8 від суспільства в умовах де не надається належна медична допомога.

Крім того, звертає увагу, що під час обрання запобіжного заходу у вигляд тримання під вартою слідчим суддею вказано в обґрунтування обрання такого запобіжного заходу обґрунтована підозра у вчиненні кількох тяжких злочинів та відсутність міцних соціальних зв`язків та можливість впливати на учасників процесу та перешкоджати суду, проте згідно рішення ЄСПЛ Мамедова проти Росії - справа № 7064/05, рішення від 01 червня 2006 року, посилання на тяжкість обвинувачення як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Органом досудового розслідування в порушення вказаних вимог не зазначено в чому саме полягають ризики зазначені в клопотанні та такі посилання не підтверджені жодними доказами, а слідчий у своєму клопотанні лише обмежився перелічуванням законодавчих підстав зазначених у ст. 177 та 178 КПК України, що не є достатньою підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відсутні підстави вважати, що ОСОБА_8 перешкоджатиме встановленню істини у справі, ухилятиметься від явки до суду і це свідчить про те, що немає підстав для подальшого тримання його під вартою.

Апелянт звертає увагу суду на те, що ОСОБА_8 має також міцні соціальні зв`язки, зокрема зі своєю матір`ю ОСОБА_9 та сестрою ОСОБА_10 .. Матір ОСОБА_9 надала свою письмову згоду на постійне проживання сина ОСОБА_8 у належному їй будинку.

Крім того, ОСОБА_8 за місцем проживання характеризується позитивно, до часу свого затримання офіційно працевлаштований у ЗФ ПП «Агроспецпроект» на посаді оператора виробничої дільниці технологічного цеху.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та просили її задовольнити, міркування прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу місцевого суду залишити без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів апеляційного суду зазначених вимог закону судом першої інстанції дотримано.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених частинами 6 та 7 ст. 176 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 177, 178, 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів встановлено, що зазначені вимоги закону місцевим судом дотримані в повному обсязі.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку про правильність висновків суду першої інстанції про те, що місцевий суд правильно та обґрунтовано врахував та оцінив у сукупності такі обставини: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення - факти та інформація, якими сторона обвинувачення обґрунтовує причетність ОСОБА_8 до вчинення вищевказаних кримінальних правопорушень, в обвинувальному акті зі зміненим обвинуваченням та реєстрі матеріалів досудового розслідування відображені з достатньою мірою для висновку про обґрунтованість пред`явленого йому обвинувачення; тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його вини: ОСОБА_8 обвинувачується в скоєнні кримінальних правопорушень, одне з яких відповідно до ст.12 КК України кваліфікується як особливо тяжкий злочин, санкція ч. 3 ст.187 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років; вік та стан здоров`я обвинуваченого - обвинувачений є особою молодого віку, не є особою з інвалідністю; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого - обвинувачений має зареєстроване місце проживання, неодружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, проживає разом з матір`ю та сестрою; репутація обвинуваченого - характеристика з місця роботи позитивна, а з місця проживання - посередня; обвинувачений раніше судимий; обвинуваченому за даним кримінальним провадження інший запобіжний захід, окрім тримання під вартою, не обирався.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційного суду, тяжкість можливого покарання, характер та обставини вчинення злочину давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду.

Колегія суддів апеляційного суду також вважає обґрунтованим посилання на наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України - незаконно впливати на свідків, оскільки з матеріалів провадження вбачається те, що на даний час, у цьому кримінальному провадженні докази досліджені лише частково. Допит свідків обвинувачення ще не був розпочатий, а оскільки свідки ще не допитані, то місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України і з цим погоджується суд апеляційної інстанції.

Також, колегія суддів вважає, що місцевий суд врахував належним чином особу обвинуваченого ОСОБА_8 , зокрема те, що він раніше судимий, має не зняті та непогашені судимості за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.186, ч.1 ст.152, ч.1 ст.162 КК України і дійшов обґрунтованого висновку про те, що це свідчить про схильність обвинуваченого до вчинення кримінальних правопорушень.

Тобто, на думку колегії суддів апеляційного суду, місцевий суд також вірно врахував, що існує ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - вчинення іншого кримінального правопорушення.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд обґрунтовано врахував, що ризики, наведені прокурором є дійсними та триваючими, на даний час суттєво не зменшились та виключають можливість, на даний період часу, зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 на більш м`який.

Зокрема, ризик переховування обвинуваченого від суду не зменшився, оскільки можлива суворість покарання у виді позбавлення волі, в разі доведення винуватості обвинуваченого у вчиненні злочинів, може бути розцінена обвинуваченим більш небезпечним ніж переховування та втеча і ризик незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, так як на теперішній час вони ще не допитані судом.

Розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, суд вважав їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти встановленим у судовому засіданні ризикам і з таким рішенням погоджується суд апеляційної інстанції.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого судом, на даному етапі, не встановлено та обвинуваченим не доведено.

На думку суду апеляційної інстанції, місцевий суд належним чином врахувавши встановлені обставини кримінального провадження з урахуванням даних про особу обвинуваченого, в їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, а тому суд вважав необхідним задовольнити клопотання прокурора, оскільки стороною обвинувачення в повному обсязі доведено суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_8 на свободу і з цим висновком погоджується суд апеляційної інстанції.

Судом також враховується правова позиція, висловлена Європейським судом з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року, згідно з якою зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Тому, на думку суду, у розумінні практики Європейського суду з прав людини хоча тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Крім того, як в судовому засіданні судом першої інстанції так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Також, відповідно до Указу Президента України № 573/2022 від 12.08.2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-IX в Україні продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

На думку колегії суддів апеляційного суду дана обставина лише збільшує вказані ризики.

Враховуючи наведене, є безпідставними доводи апелянта про необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав вважати про існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції клопотання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , які б були безумовною підставою для скасування або зміни оскаржуваної ухвали.

Що стосується доводів апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 про те, що оскільки під час досудового розслідування не було проведено стаціонарну судову психіатричну експертизу тому подальше тримання під вартою особи з не визначеним психологічним статусом суперечить як ЗУ « Про психіатричну допомогу» так і практиці ЄСПЛ, то колегія суддів вважає такі доводи безпідставними, оскільки у відповідності до ч.2 ст.509 КПК України, місцевий суд у разі необхідності не позбавлений можливості під час розгляду кримінального провадження по суті призначити психіатричну експертизу.

Що стосується доводів апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 про наявність письмової згоди матері обвинуваченого на проживання ОСОБА_8 в її будинку, то, на думку суду апеляційної інстанції, ця обставина не може бути самостійною підставою для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 ..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 183, 199, 331, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 09.09.2022, якою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме, до 07 листопада 2022 року, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і подальшому оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: