Справа № 161/7487/20
Провадження № 1-кп/161/359/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 15 липня 2022 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого:

судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурорів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

захисників - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

потерпілого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0003364, що надійшов з Луцької місцевої прокуратури, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Глинянка Любомльського району Волинської області, громадянина України, українця, з вищою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 368-4, ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 369, ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 369 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи 06.05.2019 о 16 години 16 хвилин, на сходинковій клітці житлового приміщення, що за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном шляхом обману, який виразився у повідомленні ОСОБА_9 неправдивої інформації про те, що за складання та отримання у кримінальному провадженні №0003433 висновку судової почеркознавчої експертизи щодо підроблення підпису ОСОБА_10 в договорі міни від 14.05.2009, необхідно передати йому для надання службовій особі працівнику Луцького відділу поліції ГУНП у Волинській області та особі, яка надає публічні послуги експерту Волинського НДЕКЦ МВС України, неправомірну вигоду у розмірі 2500 доларів США, отримав від ОСОБА_9 під виглядом неправомірної вигоди грошові кошти в розмірі 2500 доларів США, з яких 2000 доларів США були імітаційними, а 500 доларів США відповідали банкнотам, що перебувають в офіційному обігу та станом на 06.05.2019 за офіційним курсом Національного Банку України становили 13240 грн. 23 коп.

Однак, указані кошти ОСОБА_5 не передав як неправомірну вигоду працівнику Луцького відділу поліції ГУНП у Волинській області та експерту Волинського НДЕКЦ МВС України і заволодів ними особисто, в результаті чого заподіяв шкоду ОСОБА_9 на суму 13240 грн. 23 коп.

Після отримання вказаних грошових коштів протиправну діяльність ОСОБА_5 було припинено працівниками правоохоронних органів.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України.

Так, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні інкримінованого правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, не визнав та, на підставі ст. 63 Конституції України, відмовився від дачі показань.
Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини його винність у вчиненні кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування та дослідженими під час судового розгляду доказами в кримінальному провадженні.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 суду дав показання, що в квітні 2018 року він звернувся до адвоката ОСОБА_5 за правовою допомогою в захисті його майнових прав щодо розірвання договору міни від 14.05.2009 та повернення будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , який йому належав до укладання даного договору. Обвинувачений повідомив, що для вирішення даного питання необхідно написати звернення до Генерального прокурора України, за написання якого попросив 1000 грн. В подальшому, між ними було укладено угоду про надання правової допомоги. Згодом, 24.07.2018 до нього зателефонував ОСОБА_5 та запропонував зустрітися. Вказав, що до цього моменту він передав ОСОБА_5 грошових котів загальною сумою близько 10 000 грн., тому що протягом всього часу оплачував роботу адвоката, у зв`язку з чим вирішив придбати диктофон, щоб фіксувати їхні розмови та передачу грошей, оскільки жодних чеків від останнього не отримував. Під час цієї зустрічі обвинувачений повідомив йому, що для повернення будинку потрібне відкриття кримінального провадження, за що необхідно надати 1000 доларів США працівникам Луцького РУП ГУНП у Волинській області, які в той же день ним були передані ОСОБА_5 біля офісу останнього. В подальшому, взимку 2019 року обвинувачений повідомив, що для прискорення проведення почеркознавчої експертизи потрібно надати 3000 доларів США, на що він відповів, що не має такої суми грошей. Після чого, весною 2019 року ОСОБА_5 знову повідомив, що потрібно надати експерту грошові кошти в сумі 6000 доларів США, на що також відповів, що не зможе зібрати вказану суму коштів. Через деякий час обвинувачений сказав, що спілкувався з експертом з даного приводу і останній погодився знизити ціну за проведення експертизи до 2000 доларів США, а також вказав про необхідність надання йому 500 доларів США за виконану роботу. Ствердив, що він добровільно звернувся до поліції, оскільки запідозрив шахрайські дії ОСОБА_5 . Також повідомив, що 06.05.2019 він взяв свої 500 доларів США і в приміщенні поліції, яке знаходиться по вул. Теремнівській в м. Луцьку, йому в присутності понятих надали імітаційні 2000 доларів США та одягнули приховану відеокамеру. В подальшому, біля офісу ОСОБА_5 він передав останньому всі вказані гроші, а саме справжні 500 доларів США та імітаційні 2000 доларів США, після чого обвинуваченого затримали працівники поліції.

Вказав, що на даний час з обвинуваченим ОСОБА_5 примирився та жодних претензій до нього не має.

Свідок ОСОБА_11 суду дав показання, що коли він працював на посаді начальника СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області надійшла письмова заява ОСОБА_9 про вчинення кримінального правопорушення, а саме вчинення відносно останного адвокатом ОСОБА_5 шахрайських дій. Під час розгляду даної заяви було встановлено, що наявні ознаки кримінального правопорушення, у зв`язку з чим за даною заявою внесено відомості до ЄРДР для проведення досудового розслідування. Повідомив, що надходило декілька заяв з приводу отримання ОСОБА_5 від ОСОБА_9 грошових коштів, для їх передачі працівникам поліції, з метою впливу на останніх. Вказав, що згідно заяви ОСОБА_9 до ЄРДР також внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення із попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 358 КК України щодо внесення до договору міни від 14.05.2009 недостовірних відомостей. Крім того, зазначив, що до нього, як до начальника слідчого відділу, адвокат ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_9 не звертався.

Свідок ОСОБА_12 суду показав, що коли він працював слідчим СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області до відділу поліції звернувся ОСОБА_9 із заявою про те, що адвокат ОСОБА_5 отримав від нього грошові кошти з метою передачі їх працівникам поліції та припинив виходити на зв`язок. Згідно даної заяви він вніс відомості до ЄРДР і в подальшому викликав ОСОБА_9 для дачі пояснень та допитав останнього в якості потерпілого.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 суду показав, що травні 2019 року він разом із своїм товаришем ОСОБА_14 були в м. Луцьку на просп. Волі, де до них підійшли працівники поліції та запропонували прийняти участь в слідчих діях, на що вони погодилися і разом поїхали до Управління захисту економіки на вул. Теремнівську. В приміщені УЗЕ працівники поліції надали йому для огляду грошові кошти загальною сумою 2500 доларів США, з яких 2000 доларів США були імітовані та 500 доларів США справжні. В подальшому вони поїхали на АДРЕСА_4 та пішли до офісу адвоката ОСОБА_5 . Потім він підійшов до вказаного офісу та побачив, що в ОСОБА_5 знаходяться ті грошові кошти, які йому для огляду надавали працівники поліції. Вказав, що дані грошові кошти були вилучені та в подальшому оглянуті в відділі поліції.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 дав показання, що до нього і його товариша ОСОБА_13 на просп. Волі в м. Луцьку підішли працівники поліції і запропонували бути понятими під час проведення слідчих дій, на що вони погодились і разом поїхали до відділу поліції. В подальшому у відділі поліції йому для огляду надали грошові купюри в сумі 2500 доларів США, з яких 2000 доларів США були імітаційні і 500 доларів США справжні, з яких зробили ксерокопії. Дані кошти працівники поліції у його присутності передали ОСОБА_9 . Після чого, того ж дня, вони з працівниками поліції поїхали до офісу адвоката ОСОБА_5 . Згодом, після команди поліцейського, він підійшов до офісу обвинуваченого, де був свідком того, що на прохання поліцейського показати вміст кишень, ОСОБА_5 дістав ті грошові кошти, які він оглядав в відділі поліції. Поліцейські звірили номери купюр, які видав обвинувачений, з копіями цих купюр і в відділі поліції було складено протокол. Ствердив, що номери купюр, які вручалися ОСОБА_9 , співпадали з номерами купюр, які було вилучено в ОСОБА_5 , однак не бачив самого факту передачі обвинуваченому грошей.

Судом також досліджені і інші докази надані стороною обвинувачення, які зібрані в ході досудового розслідування та ретельно перевірені в ході судового слідства.

Так, з заяви ОСОБА_9 про залучення до провадження як потерпілого від 28.09.2018 вбачається, що старший слідчий СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_12 прийняв від потерпілого ОСОБА_9 заяву про вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, а саме про заволодіння останнім шахрайським шляхом грошовими коштами потерпілого в сумі 1000 доларів США під приводом домовленості з працівниками поліції щодо реєстрації кримінального провадження.

Протоколом виготовлення, утворення несправжніх (імітаційних) засобів для проведення контролю за вчиненням злочину від 06.05.2019 зафіксовано виготовлення за допомогою фотокопіювальної техніки «Canon» несправжніх (імітаційних) засобів, а саме: 20 (двадцять) купюр із однаковим серійним номером FF 95594731 А, номіналом по 100 доларів США кожна.

Відповідно до протоколу огляду, ідентифікації та вручення грошових коштів від 06.05.2019 з доданими фототаблицями зафіксовано огляд грошових коштів в сумі 2500 (дві тисячі п`ятсот) доларів США, з яких 500 доларів США добровільно надав ОСОБА_9 , а 2000 доларів США несправжні (імітаційні), які в подальшому вручені ОСОБА_9 для фіксації вчинення кримінального правопорушення.

Протоколом огляду місця події від 06.05.2019 з доданим та дослідженим в судовому засіданні відеозаписом зафіксовано огляд сходинкової клітки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого у ОСОБА_5 виявлено та вилучено купюри номіналом 100 доларів США в кількості 25 (двадцять п`ять) штук, серед яких 5 (п`ять) купюр доларів США з серіями та номерами: FL68895193C, HI05027548A, KL04566964C, HL64230613D, AB42396485P та 20 (двадцять) купюр з однаковою серією та номером FF95594731A, мобільний телефон «Fly», паспорт громадянина України та посвідчення адвоката.

Постановою слідчого від 06.05.2019 вищевказані речі визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні, а ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.05.2019 на купюри та мобільний телефон накладено арешт.

Протоколами оглядів предметів від 27.06.2019 з доданими дисками зафіксовано огляд оптичних носіїв інформації та диктофону марки «SONY», на яких містяться розмови між ОСОБА_9 та ОСОБА_5 з приводу повідомлення обвинуваченим потерпілого про необхідність надання грошових коштів для передачі їх працівникам поліції.

Протоколом про результати проведення аудіо-, відоконтролю особи від 08.05.2019 з доданим та дослідженим в судовому засіданні відеозаписом зафіксовано розмову між ОСОБА_9 та ОСОБА_5 , яка відбулась 26.04.2019, під час якої обвинувачений повідомив потерпілому, що займається пошуками експерта, який погодиться провести експертизу за меншу ціну.

Протоколом про результати проведення аудіо-, відоконтролю особи від 08.05.2019 з доданим та дослідженим в судовому засіданні відеозаписом зафіксовано розмову між ОСОБА_9 та ОСОБА_5 , яка відбулась 27.04.2019, з приводу надання останнім ОСОБА_9 правової допомоги та необхідності оплати потерпілим обвинуваченому гонорару в сумі 500 доларів США за надання адвокатських послуг. Також в ході даної розмови ОСОБА_5 повідомляє ОСОБА_9 про необхідність передачі експерту 2000 доларів США за проведення експертизи.

З протоколу про результати проведення аудіо-, відоконтролю особи від 08.05.2019 з доданим та дослідженим в судовому засіданні відеозаписом вбачається, що 06.05.2019 о 16 год. 14 хв. відбулась зустріч між ОСОБА_9 та ОСОБА_5 , в ході якої обвинувачений повідомив потерпілого про необхідність надання 2000 доларів США працівникам поліції, які самостійно вирішать з експертами питання проведення експертизи на їхню користь, а також зафіксовано передачу останньому ОСОБА_9 грошових коштів в розмірі 2500 доларів США.

Відповідно до протоколу про результати контролю за вчиненням злочину від 08.05.2019 встановлено, що ОСОБА_9 06.05.2019 під час зустрічі із ОСОБА_5 передав останньому в руки грошові кошти в сумі 2500 доларів США, серед яких 5 (п`ять) купюр доларів США з серіями та номерами: FL68895193C, HI05027548A, KL04566964C, HL64230613D, AB42396485P та 20 (двадцять) імітаційних купюр з однаковою серією та номером FF95594731A.

Згідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 16.07.2019 встановлено, що слідчий СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_15 прийняв заяву ОСОБА_9 про вчинення ОСОБА_5 24.07.2018 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, а саме заволодіння грошовими коштами у розмірі 1000 доларів США.

Згідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 16.07.2019 встановлено, що слідчий СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_15 прийняв заяву ОСОБА_9 про вчинення ОСОБА_5 06.05.2019 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, а саме заволодіння грошовими коштами у розмірі 2500 доларів США.

З висновку експертизи відео-, звукозапису № 12/07 від 03.03.2020 встановлено, що голоси зафіксованих розмов належать ОСОБА_5 та ОСОБА_9 .

Суд, дослідивши кожен доказ в сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, дійшов висновку, що клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про визнання доказів недопустимими, а саме: протоколу огляду місця події від 06.05.2019, витяг з електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_2 від 06.05.2019, постанови про приєднання предметів до матеріалів кримінального провадження в якості речових доказів від 06.05.2019, клопотання про арешт майна від 07.05.2019, ухвали слідчого судді від 11.05.2019, протоколу огляду предметів від 31.05.2019, протоколу огляду предметів від 09.12.2019, диска з аудіо розмовами, наданого потерпілим ОСОБА_9 , на підставі заяви від 10.01.2019, протоколу огляду предметів від 27.06.2019, не підлягає задоволенню, оскільки судом не встановлено очевидної недопустимості доказів, у відповідності до ст. 89 КПК України.

Органом досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_5 за епізодом від 06.05.2019 кваліфіковано, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненим повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України

Разом з цим, враховуючи, що ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.06.2022 кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 в частині обвинувачення за ч. 1 ст. 190 КК України закрито та останнього звільнено від кримінальної відповідальності за епізодом від 24.07.2018, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Дана ухвала не оскаржувалася та набрала законної сили.
Відповідно до ч. 1 ст. 32 КК України, повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.

Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 14 вересня 2020 року (справа № 591/4366/18; провадження № 51-1122кмо20) сформульовано висновок щодо застосування кваліфікуючої ознаки повторності. Зокрема, об`єднана палата Верховного Суду вказала, що єдиною підставою для здійснення кримінально-правової кваліфікації дій особи за кваліфікуючою ознакою повторності без постановлення обвинувального вироку суду стосовно цієї особи за першим епізодом, який дає підстави для кваліфікації цієї ознаки, є розгляд першого і наступних однорідних або тотожних злочинів у одному кримінальному провадженні.

Отже, у ситуації, коли в одному кримінальному провадженні розглядається два і більше епізоди вчинення тотожних чи однорідних злочинів, для повторності злочинів не має значення, була чи не була особа засуджена за раніше вчинений злочин. Однак, у випадку розгляду різних кримінальних проваджень стосовно однієї особи, така обставина має значення, а тому повторність має місце лише у разі постановлення щодо особи обвинувального вироку за тотожний чи однорідний злочин в іншому кримінальному провадженні.

При цьому за змістом судового рішення об`єднана палата Верховного Суду вказала, що сам факт вчинення злочину не вперше утворює повторність без постановлення обвинувального вироку суду стосовно особи лише у випадку, коли такий факт розслідується органом досудового слідства чи розглядається судом з іншим епізодом тотожного або однорідного злочину в одному кримінальному провадженні, тобто лише за умови, коли суд безпосередньо досліджує докази й у вироку встановить доведеність винуватості особи одночасно за всіма епізодами кримінальних правопорушень, які інкриміновані обвинуваченому.

Із змісту вказаного висновку вбачається, що діяння особи кваліфікуються за ознакою повторності без постановлення обвинувального вироку суду стосовно цієї особи за першим епізодом у разі, коли судом в одному кримінальному провадженні встановлено доведеність вини у першому епізоді, що утворює повторність, і в наступному, який кваліфікується як повторний.

Частиною 4 ст. 32 КК України визначено, що повторність відсутня, якщо за раніше вчинене кримінальне правопорушення особу було звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, установлених законом, або якщо судимість за це кримінальне правопорушення було погашено або знято, а також після відбуття покарання за вчинення кримінального проступку.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд може перекваліфікувати кримінально каране діяння з однієї статті на статті кримінального закону, які передбачають відповідальність за менш тяжкі злочини, якщо при цьому не погіршується становище засудженого і не порушується право останнього на захист.

Дотримуючись вказаних норм закону, суд вважає, що оскільки кримінальне провадження в частині кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 190 КК України (перший епізод від 24.07.2018) закрито, то у даному випадку кваліфікуюча ознака повторність, в частині обвинувачення за ч. 2 ст. 190 КК України (другий епізод від 06.05.2019), підлягає виключенню із обвинувачення ОСОБА_5 , а його дії за вказаним епізодом слід перекваліфікувати з ч. 2 ст. 190 КК України на ч. 1 ст. 190 КК України.

Таким чином, враховуючи, що показання потерпілого та свідків дані ним безпосередньо в судовому засіданні є послідовними, відповідають іншим обставинам справи та підтверджуються дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, які, на думку суду, є належними та допустимими, не викликають сумнівів у їх достовірності, оскільки підстав ставити їх під сумнів у суду немає, тому суд бере їх за основу при постановленні даного вироку та приходить до висновку про винуватість ОСОБА_5 у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), кваліфікуючи його дії за ч. 1 ст. 190 КК України.

Крім цього, органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується у підбурюванні до закінченого замаху на надання неправомірної вигоди службовій особі за вчинення в інтересах того, хто надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади та службового становища, у підбурюванні до закінченого замаху на надання неправомірної вигоди особі, яка надає публічні послуги експерту, за вчинення дій з використанням наданих їй повноважень в інтересах того, хто надає таку вигоду, вчиненому повторно, у підбурюванні до закінченого замаху на надання неправомірної вигоди службовій особі за вчинення в інтересах того, хто надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади та службового становища, вчиненим повторно, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 369, ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 368-4, ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 369 КК України.

З обвинувального акту вбачається, що обвинувачений ОСОБА_5 здійснює індивідуальну адвокатську діяльність згідно свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 179 від 30.07.1998, виданого на підставі рішення Волинської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатів № 15 від 30.07.1998.

До адвоката ОСОБА_5 звернувся ОСОБА_9 з метою надання йому правової допомоги в захисті своїх майнових прав щодо розірвання договору міни від 14.05.2009 та повернення будинку, який йому належав до укладення зазначеного договору та знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .
У зв`язку з цим, у приміщенні офісу адвоката ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , останнім 29.06.2018 укладено із ОСОБА_9 договір № 119 про надання правової допомоги та видано відповідний ордер серії ВЛ № .

У подальшому ОСОБА_5 , перебуваючи 24.07.2018, о 09 годині, неподалік будинку АДРЕСА_4 ,достовірно знаючи, що внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань здійснюється на підставі заяви про вчинення кримінального правопорушення, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, шляхом умовляння та переконання схилив ОСОБА_9 до надання неправомірної вигоди службовій особі працівнику Луцького відділу поліції ГУНП у Волинській області, за вчинення в інтересах ОСОБА_9 дій з використанням наданої їй влади та службового становища.

При цьому, ОСОБА_16 запевнив ОСОБА_9 , що для повернення будинку, який йому належав до укладення договоруміни від 14.05.2009, необхідно розпочати досудове розслідування у кримінальному провадженні за фактом підроблення зазначеного договору, для чого необхідно надати неправомірну вигоду в сумі 1000 доларів США службовій особі працівнику Луцького відділу поліції ГУНП у Волинській області.

ОСОБА_9 , будучи переконаним у тому, що адвокат ОСОБА_5 , представляючи таким чином його інтереси, зможе у подальшому вирішити питання щодо повернення йому вищезгаданого будинку, погодився на вказану незаконну пропозицію.
У той же день, близько 10 години, перебуваючи неподалік будинку АДРЕСА_4 , ОСОБА_5 , реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на підбурювання ОСОБА_9 до надання неправомірної вигоди службовій особі працівнику Луцького відділу поліції ГУНП у Волинській області за вчинення в інтересах ОСОБА_9 дій з використанням наданої їй влади та службового становища, а саме за внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом підроблення договору міни від 14.05.2009, отримав від ОСОБА_9 під виглядом неправомірної вигоди грошові кошти в розмірі 1000 доларів США, що станом на 24.07.2018 за офіційним курсом Національного Банку України становило 26 449 грн. 68 коп.
Однак, указані кошти ОСОБА_5 не передав як неправомірну вигоду працівнику Луцького відділу поліції ГУНП у Волинській області та заволодів ними особисто, не повідомивши про це ОСОБА_9 , у зв`язку з чим злочин надання неправомірної вигоди службовій особі, не було доведено до кінця з причин, які не залежали від волі ОСОБА_9 .
Крім цього, ОСОБА_5 , діючи відповідно до укладеного договору із ОСОБА_9 № 119 про надання правової допомоги, умисно, повторно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, шляхом умовляння та переконання схилив ОСОБА_9 до надання неправомірної вигоди особі, яка надає публічні послуги за вчинення в інтересах ОСОБА_9 дій з використанням наданих їй повноважень.

При цьому, ОСОБА_16 запевнив ОСОБА_9 , що для повернення будинку, який йому належав до укладення договоруміни від 14.05.2009, необхідно отримати у кримінальному провадженні №0003433 висновок судової почеркознавчої експертизи щодо підроблення підпису ОСОБА_10 в договорі міни від 14.05.2009, для чого необхідно надати неправомірну вигоду особі, яка надає публічні послуги експерту Волинського НДЕКЦ МВС України.

Так, у кінці листопада 2018 року, точну дату та час досудовим розслідуванням не встановлено, в приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_9 , що з метою отримання у кримінальному провадженні №0003433 висновку судової почеркознавчої експертизи щодо підроблення підпису ОСОБА_10 в договорі міни від 14.05.2009 необхідно надати неправомірну вигоду у розмірі від 1000 до 3000 доларів США особі, яка надає публічні послуги експерту Волинського НДЕКЦ МВС України за вчинення останнім в інтересах ОСОБА_9 дій з використанням наданих їй повноважень.

Через декілька днів, точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_5 зателефонував ОСОБА_9 та шляхом умовляння та переконання продовжив схиляти останнього надати йому грошові кошти у розмірі 1000 доларів США для подальшої їх передачі як неправомірну вигоду особі, яка надає публічні послуги експерту Волинського НДЕКЦ МВС України за складання та отримання у кримінальному провадженні №0003433 висновку судової почеркознавчої експертизи про підроблення підпису ОСОБА_10 в договорі міни від 14.05.2009.

У подальшому, 11.01.2019, близько 12 години, неподалік будинку АДРЕСА_4 , ОСОБА_5 під час зустрічі з ОСОБА_9 шляхом умовляння та переконання продовжив схиляти останнього надати йому грошові кошти у розмірі 1000 доларів США для подальшої їх передачі як неправомірну вигоду особі, яка надає публічні послуги експерту Волинського НДЕКЦ МВС України за складання та отримання у кримінальному провадженні №0003433 висновку судової почеркознавчої експертизи про підроблення підпису ОСОБА_10 в договорі міни від 14.05.2009.

Під час зустрічі ОСОБА_5 та ОСОБА_9 26.04.2019 о 18 годині 46 хвилин, неподалік будинку АДРЕСА_4 , ОСОБА_5 шляхом умовляння та переконання продовжив схиляти останнього надати йому грошові кошти у розмірі 6000 доларів США для подальшої їх передачі як неправомірну вигоду особі, яка надає публічні послуги експерту Волинського НДЕКЦ МВС України за складання та отримання у кримінальному провадженні №0003433 висновку судової почеркознавчої експертизи про підроблення підпису ОСОБА_10 в договорі міни від 14.05.2009.

Під час зустрічі 27.04.2019 о 10 годині 41 хвилині, неподалік будинку АДРЕСА_4 , ОСОБА_5 шляхом умовляння та переконання продовжив схиляти ОСОБА_9 надати йому грошові кошти у розмірі 2500 доларів США для подальшої їх передачі як неправомірну вигоду службовій особі працівнику Луцького відділу поліції ГУНП у Волинській області, та особі, яка надає публічні послуги експерту Волинського НДЕКЦ МВС України за складання та отримання у кримінальному провадженні №0003433 висновку судової почеркознавчої експертизи про підроблення підпису ОСОБА_10 в договорі міни від 14.05.2009.

ОСОБА_9 , будучи переконаним у тому, що адвокат ОСОБА_5 , представляючи таким чином його інтереси, зможе у подальшому вирішити питання щодо повернення йому вищезгаданого будинку, погодився на вказану незаконну пропозицію.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне підбурювання ОСОБА_9 до надання неправомірної вигоди, ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, перебуваючи 06.05.2019 о 16 годині 16 хвилин, на сходинковій клітці житлового приміщення, що за адресою: АДРЕСА_1 , отримав від ОСОБА_9 грошові кошти у розмірі 2500 доларів США, з яких 2000 доларів США імітаційні, а 500 доларів США відповідали банкнотам, що перебувають в офіційному обігу, для їх подальшої передачі як неправомірну вигоду службовій особі працівнику Луцького відділу поліції ГУНП у Волинській області, та особі, яка надає публічні послуги експерту Волинського НДЕКЦ МВС України за складання та отримання у кримінальному провадженні №0003433 висновку судової почеркознавчої експертизи щодо підроблення підпису ОСОБА_10 в договорі міни від 14.05.2009.

Однак, указані кошти ОСОБА_5 не передав як неправомірну вигоду експерту Волинського НДЕКЦ МВС України і заволодів ними особисто, не повідомивши про це ОСОБА_9 , у зв`язку з чим злочин підкуп особи, яка надає публічні послуги, не було доведено до кінця з причин, які не залежали від волі ОСОБА_9 .
Після отримання вказаних грошових коштів протиправну діяльність ОСОБА_5 було припинено працівниками правоохоронних органів.

Крім цього, ОСОБА_5 , діючи відповідно до укладеного договору із ОСОБА_9 № 119 про надання правової допомоги, умисно, повторно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, шляхом умовляння та переконання схилив ОСОБА_9 до надання неправомірної вигоди службовій особі за вчинення в інтересах ОСОБА_9 дій з використанням наданої їй влади та службового становища.

При цьому, ОСОБА_16 запевнив ОСОБА_9 , що для повернення будинку, який йому належав до укладення договоруміни від 14.05.2009, необхідно отримати у кримінальному провадженні №0003433 висновок судової почеркознавчої експертизи щодо підроблення підпису ОСОБА_10 в договорі міни від 14.05.2009, для чого необхідно надати неправомірну вигоду службовій особі Луцького відділу поліції ГУНП у Волинській області.

Так, під час зустрічі 27.04.2019 о 10 годині 41 хвилині, неподалік будинку АДРЕСА_4 , ОСОБА_5 шляхом умовляння та переконання схилив ОСОБА_9 надати йому грошові кошти у розмірі 2500 доларів США для подальшої їх передачі як неправомірну вигоду службовій особі працівнику Луцького відділу поліції ГУНП у Волинській області, та особі, яка надає публічні послуги експерту Волинського НДЕКЦ МВС України за складання та отримання у кримінальному провадженні №0003433 висновку судової почеркознавчої експертизи про підроблення підпису ОСОБА_10 в договорі міни від 14.05.2009.

ОСОБА_9 , будучи переконаним у тому, що адвокат ОСОБА_5 , представляючи таким чином його інтереси, зможе у подальшому вирішити питання щодо повернення йому вищезгаданого будинку, погодився на вказану незаконну пропозицію.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне підбурювання ОСОБА_9 до надання неправомірної вигоди, ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, перебуваючи 06.05.2019 о 16 годині 16 хвилин, на сходинковій клітці житлового приміщення, що за адресою: АДРЕСА_1 , отримав від ОСОБА_9 грошові кошти у розмірі 2500 доларів США, з яких 2000 доларів США імітаційні, а 500 доларів США відповідали банкнотам, що перебувають в офіційному обігу, для їх подальшої передачі як неправомірну вигоду службовій особі працівнику Луцького відділу поліції ГУНП у Волинській області, та особі, яка надає публічні послуги експерту Волинського НДЕКЦ МВС України за складання та отримання у кримінальному провадженні №0003433 висновку судової почеркознавчої експертизи щодо підроблення підпису ОСОБА_10 в договорі міни від 14.05.2009.

Однак, указані кошти ОСОБА_5 не передав як неправомірну вигоду службовій особі працівнику Луцького відділу поліції ГУНП у Волинській області та заволодів ними особисто, не повідомивши про це ОСОБА_9 , у зв`язку з чим злочин надання неправомірної вигоди службовій особі, не було доведено до кінця з причин, які не залежали від волі ОСОБА_9 .
Після отримання вказаних грошових коштів протиправну діяльність ОСОБА_5 було припинено працівниками правоохоронних органів.

Правова кваліфікація кримінальних правопорушень: ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 369, ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 368-4, ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 369 КК України.

На думку суду, обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 368-4, ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 369, ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 369 КК України, не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки стороною обвинувачення не доведено його винуватості поза розумним сумнівом, а можливість здобуття інших доказів вичерпана і не пропонується стороною обвинувачення.

Так, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , які являлись працівниками Луцького ВП ГУНП у Волинській області, лише підтвердили факт неодноразових звернень ОСОБА_9 до правоохоронних органів із заявами про вчинення злочинів ОСОБА_5 щодо заволодіння його грошовими коштами шляхом обману, а також із заявами щодо будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Також, ствердили, що відомості до ЄРДР було внесено згідно заяви саме ОСОБА_9 , а в інтересах останнього ОСОБА_5 до СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області не звертався.
Свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , кожен зокрема, вказали, що лише були залучені в якості понятих під час проведення слідчої дії, яка полягала в передачі ОСОБА_9 грошових коштів ОСОБА_5 .
Таким чином, ні прямо, не опосередковано показання свідків не підтверджують вину обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 368-4, ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 369, ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 369 КК України, інкримінованих йому органом досудового розслідування, а тому неможливо покласти їх в основу обвинувачення ОСОБА_5 .
Органом досудового розслідування обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 369, ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 368-4, ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 369 КК України, окрім показань свідків, обґрунтовується вищевказаними письмовими доказами, які були ретельно досліджені під час судового слідства.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 цієї ж статті сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 91 КПК України обов`язковому доказуванню у кримінальному проваджені підлягають подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) та винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Так, надаючи оцінку наданим органами досудового розслідування письмовим доказам, суд виходить з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно якої, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Суд вважає, що надані стороною обвинувачення докази самі по собі не свідчать про вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 369, ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 368-4, ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 369 КК України, а тому не є достатніми для прийняття відповідного процесуального рішення щодо нього.

Досліджені в судовому засіданні докази, надані стороною обвинувачення не вказують на вчинення ОСОБА_5 будь-яких дій, що підпадали б під ознаки підбурювання до закінченого замаху на надання неправомірної вигоди службовій особі за вчинення в інтересах того, хто надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади та службового становища, підбурювання до закінченого замаху на надання неправомірної вигоди особі, яка надає публічні послуги експерту, за вчинення дій з використанням наданих їй повноважень в інтересах того, хто надає таку вигоду, вчиненому повторно, та підбурювання до закінченого замаху на надання неправомірної вигоди службовій особі за вчинення в інтересах того, хто надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади та службового становища, вчиненим повторно, оскільки відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом внесення недостовірних відомостей до договору міни від 14.05.2009 внесено за заявою ОСОБА_9 , почеркознавча експертиза щодо підроблення підпису ОСОБА_10 в договорі міни від 14.05.2009 не проводилась, грошові кошти, надані потерпілим ОСОБА_10 обвинуваченому ОСОБА_5 для передачі їх, як неправомірної вигоди, працівникам Луцького РУП ГУНП у Волинській області чи експертам Волинського НДЕКЦ МВС України не передавались, а доказів того, що ОСОБА_5 дійсно мав намір на передачу неправомірної вигоди службовим особам та експертам в ході судового розгляду здобуто не було.

Вказане свідчить, що дії ОСОБА_5 були способом шахрайства, а потерпілому ОСОБА_10 обвинувачений повідомляв вигадану інформацію, спрямовану виключно на заволодіння грошовими коштами шляхом обману, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України, але аж ніяк не кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 369, ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 368-4, ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 369 КК України.

Отже, вказана обставина виключає відповідальність за ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 369, ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 368-4, ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 369 КК України, так як ці статті є взаємовиключними, оскільки підбурювання може ґрунтуватися лише на правдивій інформації.

Таким чином, суд, проаналізувавши та оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, перевіривши та оцінивши усі доводи учасників судового провадження, дійшов висновку, що обвинувачення, яке зазначено в обвинувальному акті є недоведеним, так як воно не обґрунтовано достатніми доказами, які б підтверджували винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 369, ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 368-4, ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 369 КК України.

Як визначив Європейський суд з прав людини (справа Нечипорук і Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04), суд при оцінені доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумними сумнівом» і «таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (рішення у справі «Вєренцов проти України»).

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згода на обов`язковість якої надана Верховною Радою України: «Кожен має право на справедливий … розгляд його справи …».

Згідно ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Тому судовий розгляд здійснювався відповідно до вимог вказаної статті.

У відповідності до роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Згідно ст. 17 КПК України, ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться лише на її користь. Таким чином, докази сторони обвинувачення не є беззаперечними, не доводять винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 369, ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 368-4, ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 369 КК України, поза розумним сумнівом, а тому усі сумніви тлумачаться судом на користь обвинуваченого.

У відповідності до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, вмотивованим та обґрунтованим. Рішення відповідає цим критеріям, якщо воно ухвалено у відповідності із нормами матеріального та процесуального права на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, належним чином оціненими в їх сукупності та з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

В основу вироку можуть бути покладені тільки достовірні докази, досліджені в судовому засіданні. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Згідно з ч. 3 ст. 373 КПК обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумнів сумнівом.

Дослідивши безпосередньо наведені вище докази сторони обвинувачення у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків,суд дійшов висновку, що стороною обвинувачення не було надано достатніх та необхідних, належних та допустимих доказів, кожен з яких окремо та разом у їх сукупності, свідчили б про вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 369, ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 368-4, ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 369 КК України, що вказує на відсутність самої події злочину.

За таких обставини, суд дійшов до переконання про відсутність в діяннях ОСОБА_5 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 369, ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 368-4, ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 369 КК України, а саме: вчинення дій, які виразились у підбурюванні до закінченого замаху на надання неправомірної вигоди службовій особі за вчинення в інтересах того, хто надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади та службового становища, у підбурюванні до закінченого замаху на надання неправомірної вигоди особі, яка надає публічні послуги експерту, за вчинення дій з використанням наданих їй повноважень в інтересах того, хто надає таку вигоду, вчиненому повторно, у підбурюванні до закінченого замаху на надання неправомірної вигоди службовій особі за вчинення в інтересах того, хто надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади та службового становища, вчиненим повторно.
Таким чином, приймаючи рішення про виправдування обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 369, ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 368-4, ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 369 КК України, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки не доведено, що вчинено кримінальні правопорушення, в яких обвинувачується особа (відсутність події злочину), суд виходить із того, що його винуватість не підтверджена належними та допустимими доказами, а тому, згідно Конституції України, Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вони не можуть бути прийняті судом до уваги.

При обранні покарання ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 190 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і дані про особу винного.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , передбачених ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку та особи з інвалідністю, що передбачено п. 6 ч. 1 ст. 67 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання та реєстрації, є особою похилого віку та учасником АТО, працевлаштований, за місцем роботи характеризується виключно позитивно, однак вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 190 КК України, не визнав та не розкаявся, збитки потерпілому відшкодував, останній претензій до обвинуваченого не має, вчинив кримінальне правопорушення проти власності щодо особи похилого віку та особи з інвалідністю, яке, на підставі ст. 12 КК України, відносяться до категорії кримінальних проступків, тому, з врахуванням думки потерпілого, який не наполягав на призначенні обвинуваченому суворого покарання та особи обвинуваченого, суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_5 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 190 КК України (в редакції закону № 270-VI від 15.04.2008, який діяв на момент вчинення кримінального правопорушення) у виді штрафу.

На думку суду, обрана міра покарання є необхідною та достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Разом з цим, ОСОБА_5 підлягає звільненню від покарання, призначеного за ч. 1 ст. 190 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, виходячи з наступного.

Так, враховуючи, що ОСОБА_5 ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.06.2022 звільнений від кримінальної відповідальності за першим епізодом від 24.07.2018, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку з чим другий епізод від 06.05.2019 з ч. 2 ст. 190 КК України перекваліфіковано на ч. 1 ст. 190 КК України, тобто на кримінальне правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії кримінальних проступків, за яке передбачено покарання у виді обмеження волі.

Згідно ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до набрання вироком законної сили минуло: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі.

Отже, з моменту вчинення ОСОБА_5 кримінального правопрушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, а саме епізоду від 06.05.2019, минув строк понад три роки, при цьому перебіг давності не зупинявся та не переривався.

За таких обставин, згідно п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_5 підлягає звільненню від покарання, призначеного за ч. 1 ст. 190 КК України.

Долю речових доказів вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Судові витрати, згідно ст. 124 КПК України, що підтверджені документально, покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 .

Арешт, накладений на майно, відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, скасувати.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, призначивши покарання за ч. 1 ст. 190 КК України (в редакції закону № 270-VI від 15.04.2008, який діяв на момент вчинення кримінального правопорушення) у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від призначеного покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності.
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 368-4, ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 369, ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 369 КК України та виправдати його, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Речові докази:

-Грошові кошти долари США номіналом по 100 (сто) доларів США кожна у кількості 5 (п`яти) штук з наступними серіями та номерами: FL68895193C, HI05027548A, KL04566964C, HL64230613D, AB42396485P; диктофон марки «Соні» IC RECORDER:ICD-UX512 повернути законному володільцю ОСОБА_9 ;

-20 (двадцять) несправжніх (імітаційних) купюр номіналом 100 (сто) доларів США кожна з серією та номером FF95594731A знищити;

-Мобільний телефон чорного кольору марки «Fly», IMEI 1 НОМЕР_1 , IMEI 2 НОМЕР_2 , IMEI 3 НОМЕР_2 повернути законному володільцю ОСОБА_5 ;

-Паспорт громадянина України та посвідчення адвоката видані на ім`я ОСОБА_5 залишити законному володільцю ОСОБА_5 ;

-Протокол допиту свідка ОСОБА_9 від 11 січня 2019 року з флеш-накопичувачем; відеоматеріали на картах пам`яті: №1671/нт/39/102-2019, №1664нт/39/102-2019, № 1665нт/39/102-2019 залишити в матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в дохід держави 5 338 (п`ять тисяч триста тридцять вісім) грн. 34 коп. судових витрат по справі за проведення судової експертизи.
Арешт майна, згідно ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.05.2019 скасувати.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд Волинської області.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1