Провадження № 1-кп/522/1522/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.10.2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001066 від 04.03.2019 року, відносно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, неодруженого, учень 2-го курсу Одеського обласного базового медичного училища, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,
законного представника потерпілого - ОСОБА_8 ,
законного представника обвинуваченого - ОСОБА_9 ,
представника у справах дітей та молоді ОСОБА_10 ,
обвинуваченого - ОСОБА_3 ,
встановив:

Так, 02.03.2019 року, приблизно о 21:00 годині, ОСОБА_3 перебуваючи на Грецькій площі поряд з будівлею торгівельного центру «Афіна», розташованого за адресою: м. Одеса, площа Грецька, 3/4, помітив раніше незнайомого ОСОБА_11 , в руках якого він помітив мобільний телефон марки «iPhone» моделі «8 Plus», міжнародний ідентифікатор мобільного обладнання № НОМЕР_1 , яким він вирішив таємно заволодіти. ОСОБА_3 підійшов до потерпілого ОСОБА_11 зі сторони спини, та відволік його увагу, обхвативши руками за тулуб та припіднявши з землі. Користуючись, що потерпілий відволікся, діючи таємно, ОСОБА_3 непомітно для ОСОБА_11 витягнув з правої кишені куртки вказаний мобільний телефон, залишивши його при собі.
Однак вказані таємні дії ОСОБА_3 стали помітні іншим особам, які вказали йому на дану обставину попрохавши повернути викрадений мобільний телефон потерпілому, у тому числі і за винагороду. Однак ОСОБА_3 , усвідомлюючи, що його дії за фактом заволодіння вказаним телефоном стали відомі іншим особам, з метою утримання чужого майна при собі, відмовився його повернути.
Відкрито заволодівши внаслідок вчинення вищеописаних навмисних дій вказаним чужим майном та завдавши потерпілому ОСОБА_11 матеріальної шкоди у розмірі 27000 грн., ОСОБА_3 розпорядився вказаним мобільним телефоном на власний розсуд.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчинених злочинів визнав повністю, щиро кається у вчиненні інкримінованого злочину, підтвердив обставини злочинів, не піддавши сумніву фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті та надав наступні покази.
Обвинувачений ОСОБА_3 суду пояснив, що він на початку березня 2019 року перебуваючи на Грецькій площі поряд з будівлею торгівельного центру «Афіна», помітив раніше незнайомого ОСОБА_11 , в руках якого помітив мобільний телефон, після чого підійшов до підійшов до останнього, обхватив його руками за тулуб та припіднявши з землі, витягнув з правої кишені куртки потерпілого мобільний телефон та залишивши його при собі. Разом з тим, його дії помітили інші особи, які попрохали повернути мобільний телефон потерпілому, однак він відмовився повернути викрадений телефон.

Своїми умисними діями, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 186 КК України, за кваліфікуючими ознаками, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

Відповідно до положень ст. ст. 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Обвинувачений ОСОБА_3 при участі захисника та законного представника зазначив, що провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, визнав повністю та підтвердив обставини вчинення злочинів викладені в обвинувальному акті. У скоєному щиро покаявся
Визнання вини ОСОБА_3 є послідовним, логічним і не викликає у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції. При цьому, зазначене відбувалось у присутності захисника та законного представника, які підтвердили добровільність позиції обвинуваченого.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою винуватість у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, підтвердивши викладені обставини в обвинувальному акті, фактичні обставини ніким з учасників судового провадження не оспорювались, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та розглянув справу відповідно з ч. 3 ст. 349 КПК України.
При цьому, судом з`ясовано, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи та упевнився у добровільності їх позиції. Їм було роз`яснено про те, що якщо докази не будуть досліджені, у такому випадку, вони будуть позбавлені права оскаржувати фактичні обставини справи у апеляційному порядку.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеною винність ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж).
Так, відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який, згідно ст. 12 КК України, є нетяжкими злочином, сімейний стан обвинуваченого та його особу, який раніше не притягувалися до кримінальної відповідальності, має місце проживання та реєстрації, де позитивно характеризується.
У відповідності до приписів ст. 66 КК України, суд визнає обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , зокрема, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та щире каяття.

Також, враховуючи приписи ст.67 КК України, суд встановив відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого.

У п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх» від 16.04.2004 року №5 зазначено, що при призначенні покарання неповнолітнім повинні суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання такого засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація. При призначенні неповнолітньому покарання крім передбачених у статтях 65-67 КК обставин суди відповідно до ч.1 ст.103 КК мають враховувати також умови його життя та виховання, вплив на нього дорослих, рівень розвитку й інші особливості його особи.
Відповідно до правової позиції щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».
На основі засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням конкретних обставин справи та їх сукупності, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_3 має бути призначене покарання за ч. 1 ст. 186 КК України у вигляді позбавлення волі у нижчої межі передбаченої санкцією статті.
Також суд визнає обґрунтованими доводи сторони захисту про наявність підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75, ч. 1 ст. 104 КК України.
Так, під час розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_3 визнавсвою вину в повному обсязі та щиро кається у вчиненому злочині, що на думку суду свідчить про те, що обвинувачений критично ставиться до своїх дій та виявив готовність нести кримінальну відповідальність за скоєне.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувалися, має родину, місце реєстрації та проживання.

Зазначені обставини на думку суду свідчать про наявність у обвинуваченого міцних соціальних зав`язків.
Також суд враховує той факт, що протягом тривалого часу, зокрема, після вчинення злочину 02.03.2019 року до винесення вироку 04.10.2022 року, обвинувачений жодних порушень закону не допускав, а також у повному обсязі відшкодував завдану шкоду.
Вищевикладені обставини суд вважає такими, що істотно знижують ступінь суспільної небезпеки обвинуваченого та вчиненого злочину.
Згідно з висновоку ДУ «Центра пробації» філії ДУ «Центр пробації в Одеській області» сектора ювенальної пробації м. Одеси щодо соціально-побутових умов, сімейних стосунків та поведінки ОСОБА_3 , останній займається спортом, родичи вважають його стриманим, добрим та порядним хлопцем. Ризик вчинення повторного злочину низький, у зв`язку з чим на думку органу пробації виправлення ОСОБА_3 можливе без позбавлення волі або обмеження волі.
За таких обставин, суд переконаний в тому, що призначене обвинуваченому реальне покарання у виді позбавлення волі за обставин, встановлених судом, є недоцільним, оскільки його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, за умови контролю з боку органу пробації.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Згідно ч. 1 ст. 104 КК України, звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується до неповнолітніх відповідно до статей 75-78 цього Кодексу, з урахуванням положень, передбачених цією статтею.

Таким чином, суд за наявності вищевказаних обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, відсутності обставин, що обтяжують покарання, з урахуванням особи ОСОБА_3 , враховуючи засади законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вважає за можливе, на підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування основного покарання з випробуванням та покладанням обов`язків, передбачених п.п.1, 2; ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, що на думку суду буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, а також запобіганню вчиненню нових злочинів.
Законим представником неповнолітнього потерпілого ОСОБА_11 ОСОБА_8 поданий цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_3 про відшкодування завданої матеріальної шкоду у розмірі 27000 грн.
При вирішенні питання цивільного позову представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_11 ОСОБА_8 суд враховує подану останніми заяву, в якій вони відмовляються від позову у зв`язку з тим, що отримали матеріальне відшкодування в обсязі, заявленому у позові, в зв`язку з чим суд керується положеннями ст.128 КПК та ст.206, п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України та вважає за можливе прийняти відмову від позову, а провадження за цивільним позовом представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_11 ОСОБА_8 до обвинуваченого про відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, закрити.

Під час досудового розслідування кримінального провадження експертизи не проводились, у зв`язку з чим відсутні витрати на залучення експертів.
Також під час розгляду кримінального провадження судом не встановлено наявності речових доказів у кримінальному провадженні.
Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 124, 349, 368-371, 373, 374, 376, ч. 15 ст. 615КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком 1 (один) рік.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Початок відбування іспитового строку обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати з дня проголошення вироку, тобто з 20.10.2022 р.
Прийняти відмову представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_11 ОСОБА_8 від цивільного позову до обвинуваченого ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, та провадження за цивільними позовом, закрити у зв`язку з відмовою позивача від позову та роз`яснити представнику неповнолітнього потерпілого ОСОБА_11 ОСОБА_8 , що закриття провадження за його позовом у справі не допускає повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси в Одеський апеляційний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, законному представнику, захиснику та прокурору.

Суддя: