Справа№ 938/389/22
Судове провадження № 1-кп/938/90/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2022 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 травня 2022 року за №0000033, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Кривопілля Верховинського району Івано-Франківської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, неодруженого, утриманців немає, депутатом не обирався, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_3

в с т а н о в и в :

обвинувачений ОСОБА_3 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), в умовах воєнного стану.
Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин.
Так, ОСОБА_3 , 19.05.2022 близько 07год.00хв. перебуваючи біля під`їзду житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_2 , діючи із раптово виниклим умислом на таємне викрадення чужого майна з метою особистого збагачення, в умовах воєнного стану введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, який затверджено Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, та продовженого із 25.04.2022 на 30 діб, законом України про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 21.04.2022 №2212-ІХ, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав спортивний велосипед марки «STAR-TER» вартістю 7 000,00грн, який знаходився біля цього будинку та належний ОСОБА_6 , яким розпорядився на власний розсуд, заподіявши таким чином потерпілій ОСОБА_6 майнову шкоду в розмірі 7000,00грн.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 185 КК України.
Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта згідно з вимогами ст.337 КПК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , свою винуватість у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.4 ст.185 КК України визнав повністю та пояснив, що вчинив злочин за вказаних в обвинувальному акті обставин, погодився зі всіма доказами по справі, що були зібрані в процесі досудового слідства і підтверджують його винність у вчиненні інкримінованого правопорушення, відмовившись від їх дослідження в ході судового розгляду.
Додатково пояснив, що у другій половині травня 2022 року, точної дати він не пам`ятає, перебуваючи у селищі Верховина, він викрав чужий спортивний велосипед, який стояв біля будинку, адреси якого він не знає. Поїздивши певний час на цьому велосипеді, він залишив його у іншому місці біля поштового відділення у смт.Верховина, а сам сів на попутній транспорт та поїхав додому, де пізніше був затриманий працівниками поліції, яким все розповів.
У вчиненому щиро розкаявся, запевнив суд, що такого більше не повториться та просив суворо його не карати.
Захисник обвинуваченого в судовому засіданні просив суд суворо не карати обвинуваченого, призначити мінімальну міру покарання та застосувати при призначенні покарання ст. 75 КК України і звільнити обвинуваченого від відбуття призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю один рік. Звернув увагу на те, що обвинувачений визнав вину в повному обсязі та щиро розкаявся, обіцяв такого більшеи не робити, за місцем проживання характеризується позитивно, брав участь в антитерористичній операції.
Прокурор просив визнати обвинуваченого винуватим у вчиненні інкримінованого діяння та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із звільненням від відбуття призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю два роки.
Потерпіла в судове засідання не з`явилася, однак подала через канцелярію суду заяву, в якій просить розглядати справу без її участі та зазначила, що обвинувачений відшкодував їй шкоду, шляхом повернення велосипеда, і жодних претензій матеріального чи морального характеру, вона до нього не має, та просить не позбавляти його волі.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор, також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч.3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням характеризуючих матеріалів.
Зазначене повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Таким чином, суд, враховуючи викладене, заслухавши учасників судового засідання та оцінюючи надані сторонами кримінального провадження докази, кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за ч.4 ст.185 КК України, оскільки він вчинив таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на вимоги ст.65 КК України та роз`яснення, викладені в пункті 1 постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2013 №7, враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують (обтяжують) покарання.
Згідно статті 50 КК України встановлено, що "покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами", а згідно статті 65 КК України встановлено, що "особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень".
Відповідно до ч.1 ст.8 Конституції України діє принцип верховенства права. Статтею 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди при розгляд справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.
У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.
Так, вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що згідно довідок від 29.06.2022 №123 та №110, він перебуває на обліку а наркологічному та психіатричному кабінетах, однак згідно висновку судово-психіатричного експерта №186/2022 від 08.08.2022, ОСОБА_3 психічним розладом не страждає і не страждав на період часу, що відноситься до інкримінованих щодо нього протиправних дій, виявляє ознаки РПП внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, що згідно МКХ-10 F 10.2. На період часу, що відноситься до інкримінованого йому злочину, перебував у стані і перебуває на даний час, при якому здатний в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.
Також встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 раніше не судимий, не одружений, не працює, за місцем проживання характеризується позитивно, проживає один, у задовільних умовах.
Згідно досудової доповіді від 12.10.2022 зробленої Верховинським районним сектором філії державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області, ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства є середній. На думку органу пробації виправлення ОСОБА_3 без позбавлення або обмеження волі на певний строк, є можливим та не становить високої небезпеки для суспільства (у тому числі окремих осіб).
Суд вважає, що долучена до справи стороною захисту копія обліково-послужної картки до військового квитка МО № НОМЕР_1 , є неспроможним доказом того, що ОСОБА_3 брав участь в антитерористичній операції на території Луганської області в період із серпня 2014 року по квітень 2015 року, оскільки наявні у ній записи підтверджують тільки те, що в період із 30.08.2014 по 24.04.2015 ОСОБА_3 проходив службу у військові частині НОМЕР_2 , на посаді водія. Жодної інформації щодо участі ОСОБА_3 у антитерористичній операції, вказана картка не містить. Інших доказів у підтвердження вказаної обставини суду не надано.
Обставинами, що пом`якшують покарання, передбаченими ст. 66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відшкодування шкоди шляхом повернення викраденого.
Обставин, що відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання, не встановлені.
З огляду на зазначене, врахувавши характер і ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_3 злочину, який, згідно ст.12 КК України, є тяжким злочином, особу винного, як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, а саме вчинення злочину вперше, характеристику за місцем проживання, відсутність обставин, які обтяжують його покарання, щире каяття та сприяння органам слідства у розслідуванні справи, добровільне відшкодування шкоди, суд вважає необхідним і достатнім призначити йому покарання в межах санкції частини 4 статті 185 КК України у виді позбавлення волі.
Підстав для застосування ст.69 КК України та призначення обвинуваченому іншого, більш м`якого виду основного покарання, суд не вбачає.
Разом з тим, беручи до уваги обставини вчиненого кримінального правопорушення, розмір завданої шкоди, дані про особу обвинуваченого зокрема, те, що він повністю визнав свою вину у вчиненому, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, відшкодував завдану матеріальну шкоду, думку потерпілої, яка жодних претензій до обвинуваченого не має та думку прокурора, який просив призначити обвинуваченому покарання з випробуванням, відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства, в зв`язку з чим застосовує ст.75 КК України із встановленням йому іспитового строку та покладенням на нього на цей строк обов`язків, передбачених у ст.76 КК України.
Саме таке покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.
Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся.
Запобіжний захід ОСОБА_3 на момент ухвалення вироку не обраний і підстав для його обрання суд не вбачає.

Процесуальних витрат у кримінальному провадженні немає.
Питання про долю речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Враховуючи викладене та керуючись статтями 349, 368, 371, 373, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.
Призначити покарання ОСОБА_3 за ч.4 ст.185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Застосувати ст.75 КК України та звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1(один) рік 6(шість) місяців.
На підставі ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 такі обов`язки:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
Іспитовий строк ОСОБА_3 рахувати з часу проголошення вироку.

Після вступу вироку в законну силу речовий доказ:

- спортивний велосипед марки «STAR-TER», який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_6 , вважати повернутим за належністю потерпілій ОСОБА_6 .
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
З інших підстав вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду через Верховинський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя Роман ДЖУС