Справа № 303/6648/21
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

25.07.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4
та учасників судового провадження : прокурорки ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 , та його захисниці, адвокатки ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/256/22, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисниці, адвокатки ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И В:

Вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 березня 2022 року,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Софія Мукачівського району, Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 (місце реєстрації АДРЕСА_2 ), громадянина України, з вищою освітою, ФОП, одруженого, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні у кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Вироком ухвалено речові докази: дитячу майку, яка передана на зберігання в кімнату речових доказів Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області, - повернути потерпілому.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

23 червня 2021 року, приблизно о 20 годині, ОСОБА_6 , перебуваючи на вулиці неподалік від місця свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно небезпечних наслідків, з метою спричинити фізичну біль, умисно наніс правою рукою три удари у ділянку обличчя, малолітньому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в результаті чого спричинив йому тілесні ушкодження у виді синця у верхній третині спинки носа, крововиливу на слизовій нижньої губи справа, які згідно з висновком судово-медичної експертизи відносяться до легких тілесних ушкоджень. Ці дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковані за частиною 1 статті 125 КК України, умисне легке тілесне ушкодження.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 та його захисниця, адвокатка ОСОБА_7 , вказують на те, що вирок є незаконним, просять його скасувати. Стверджують, що у суді першої інстанції обвинувачений вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, вказуючи на те, що потерпілого не чіпав і не бив. Судом першої інстанції у вироку покази ОСОБА_6 викладені не в тому змісті, про що він зазначив у судовому засіданні. У вироку вказано, що : «обвинувачений побачив, як двоє хлопчиків щось роблять біля машини, а насправді було так: «побачив два силуети, тому пішов відкрити ворота; він не бачив, як хлопці їхали; свідок ОСОБА_9 підійшла не через декілька хвилин, а одразу як ОСОБА_6 почав оглядати автомобіль, потерпілий ще тоді тільки сідав на велосипед». Також зазначають, що у вироку покази потерпілого викладені не у відповідності до даних потерпілим показань, а саме: «… потерпілий показав, що коли він відкручував ковпачки, вийшов обвинувачений, і зразу почав його бити, нічого не казав, пішов у двір та закрив ворота». Апелянти стверджують, що показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 місцевий суд безпідставно взяв до уваги, оскільки вони не можуть вважатися належними доказами у справі, як і протокол проведення слідчого експерименту, оскільки до матеріалів справи не додано ні ухвали слідчого судді про проведення слідчого експерименту, ні відповідного дозволу на проведення цієї слідчої дії. Висновки експерта, на думку апелянтів також є неналежним доказом, адже у ньому відсутні відомості про те, що саме від руки ОСОБА_6 виникли тілесні ушкодження. На переконання апелянтів, надані стороною обвинувачення докази спростовуються показами свідка ОСОБА_9 та самим обвинуваченим. Просять вирок скасувати, ухвалити новий, виправдувальний вирок.

У запереченнях на апеляційну скаргу прокурор зазначає, що вирок є законним, обґрунтованим, ухваленим за результатами з`ясування всіх обставин справи. Стверджує, що вина обвинуваченого доведена у повному обсязі та підтверджується показами допитаних осіб та іншими дослідженими у судовому засіданні доказами. Покази потерпілого ОСОБА_8 підтвердили свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Факт отримання ним тілесних ушкоджень також зафіксовано фельдшером сільської лікарні, який був допитаний у судовому засіданні. Крім того, під час слідчого експерименту потерпілий відтворив обставини спричинення йому тілесних ушкоджень обвинуваченим, вказав механізм нанесення ударів, що підтверджується протоколом слідчого експерименту та переглянутим у судовому засіданні відеоматеріалом. Крім того, факт спричинення малолітньому потерпілому тілесних ушкоджень підтверджується висновком експерта, та поясненнями експерта, яка була допитана у судовому засіданні та категорично виключила можливе отримання потерпілим тілесних ушкоджень внаслідок падіння з велосипеда. На підставі вищенаведеного, прокурор просить вирок суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу сторони захисту без задоволення.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду: обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисниці адвокатки ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу; прокурорки ОСОБА_5 , яка заперечила щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисниці, адвокатки ОСОБА_7 , задоволенню не підлягає.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності потерпілого ОСОБА_8 та його законної представниці ОСОБА_14 , неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. З матеріалів провадження вбачається, що: повідомлення про час та місце розгляду апеляційної скарги потерпілому та законній представниці направлено відповідно до вимог закону; потерпілий та законна представниця не подавали заяви про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший день та відомостей про поважність причин їхньої неявки; у матеріалах кримінального провадження міститься заява законної представниці ОСОБА_14 від 22.03.2022, зміст якої свідчить про те, що потерпіла сторона не заперечує щодо проведення подальшого розгляду кримінального провадження без їхньої участі; сторона обвинувачення та сторона захисту не заперечували щодо розгляду апеляційної скарги без участі потерпілої сторони.

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у спричиненні малолітньому потерпілому ОСОБА_8 умисного легкого тілесного ушкодження, ґрунтується на сукупності наведених у вироку доказів, безпосередньо досліджених під час судового розгляду місцевим судом кримінального провадження.

У тому числі, винуватість ОСОБА_6 підтверджується такими доказами.

Із показань потерпілого ОСОБА_8 убачається, що ввечері 23 червня 2021 року потерпілий ОСОБА_8 катався на велосипеді зі своїм товаришем ОСОБА_12 у селі Великі Лучки Мукачівського району. Приблизно о 19 годині він (потерпілий) запропонував товаришу відкрутити ковпачки на колесах автомобіля. Вони підійшли ближче до належного ОСОБА_6 автомобіля, який знаходився на містку біля воріт, він підійшов ближче до лівого заднього колеса і почав відкручувати ковпачок, а товариш знаходився позаду автомобіля біля купи з піском. Несподівано з двору вийшов обвинувачений ОСОБА_6 і без будь-яких пояснень наніс йому рукою удари в обличчя, наніс йому не менше трьох ударів в обличчя. Налякавшись, він почав виправдовуватись, сказав, що більше не буде таке робити. Після цього, вони з товаришем сіли на велосипеди і поїхали до його бабусі. Під час розмови з бабусею, спочатку він сказав бабусі, що впав з велосипеда, однак його товариш розповів про те, що удари наніс йому обвинувачений ОСОБА_6 .

Із показань свідка ОСОБА_13 убачається, що потерпілий є її онуком. 23 червня 2021 року приблизно о 19 годині, або трохи пізніше, до неї прийшов онук зі своїм товаришем ОСОБА_15 і повідомив, що впав з велосипеда, вдарився і помочився. Онук був переляканим, і щоб вияснити, що трапилося, вона вийшла на подвір`я до його товариша, почала його розпитувати що трапилось. На обличчі онука були синці, із носа текла кров. Під час розмови від свідка ОСОБА_12 довідалась про те, що удари в обличчя її онуку спричинив обвинувачений ОСОБА_6 . Вони відразу ж поїхали на місце події, де підійшовши до будинку, в якому проживав обвинувачений ОСОБА_16 свідок ОСОБА_10 вказав на обвинуваченого, як на особу, яка спричинила тілесні ушкодження її онуку. Підійшовши до дворогосподарства обвинуваченого і знаходячись на містку побачила, дружину обвинуваченого, яка працює директором у школі, і яка почала заспокоювати її, стверджуючи, що сталося непорозуміння і вони не знали, що це її онук. Під час цієї розмови підійшов обвинувачений, який почав їй погрожувати, намагався спричинити тілесні ушкодження, однак дружина його стримувала. Після цього, повернувшись додому, вона викликала швидку медичну допомогу, оскільки хвилювалася за здоров`я онука, який був побитий та переляканий.

Із показань свідка ОСОБА_12 убачається, що ввечері 23 червня 2021 року з потерпілим ОСОБА_8 свідок катався на велосипеді. Потерпілий запропонував відкрутити ковпачки на колесах автомобіля, який належить обвинуваченому ОСОБА_6 , при цьому підійшов до лівого заднього колеса, а він підійшов до правого заднього колеса, однак у нього не виходило відкрутити ковпачок. Несподівано із двору вийшов обвинувачений ОСОБА_6 і одразу ж почав наносити потерпілому ОСОБА_8 удари кулаком в обличчя. Вони налякалися, сіли на велосипеди і поїхали до бабусі потерпілого. Спочатку його товариш повідомив своїй бабусі, що впав із велосипеду, однак він одразу ж розповів як саме відбувалися події і показав бабусі потерпілого, з якого саме будинку вийшов обвинувачений і який наніс удари потерпілому. Підтвердив, що в той момент на вулиці знаходилася ще одна жінка, яка була далеко від місця події.
Із показань свідка ОСОБА_17 убачається, що він працює фельдшером у сільській лікарні, де також працює водієм дідусь потерпілого. 23 червня 2021 року (точної дати не пам`ятає) було здійснено виклик за місцем проживання потерпілого. Приїхавши за викликом при огляді потерпілого ним було зафіксовано розбиту губу, і було з`ясовано, що потерпілому спричинено удар по обличчю, при цьому він не виключав, що тілесне ушкодження могло виникнути і внаслідок падіння потерпілого. Оскільки ОСОБА_18 скаржився на головні болі та ускладнене дихання він направив його на огляд МРТ. Крім того, ним було зафіксовано, що на момент спричинення ударів потерпілому, ним було здійснено випорожнення сечею.

Із показань свідка ОСОБА_19 убачається, що свідок знайома з обвинуваченим, оскільки працює технічним працівником у школі, в якій директором працює дружина обвинуваченого. Знає обвинуваченого як спокійну, урівноважену людину. 23 червня 2021 року увечері свідок поверталася з магазину. Вийшовши із-за повороту на вулицю, де проживає обвинувачений, пройшовши 10 метрів, побачила що їй телефонує сестра, почала з нею розмовляти. Несподівано для себе почула крики, оглянувшись побачила як за 30 метрів від неї обвинувачений стоїть біля свого автомобіля та сварить потерпілого, який на той час просив вибачення за зроблене. Потім вона побачила, що біля машини був ще один хлопчина, вони відразу сіли на велосипеди та поїхали, по дорозі вони зіткнулися і впали, підвелися і поїхали далі. Коли вона підійшла до обвинуваченого, то від останнього довідалась, про те, що потерпілий відкручував ковпачки з коліс належного обвинуваченому автомобіля. Свідок ОСОБА_19 категорично ствердила, що не бачила, щоб обвинувачений наносив потерпілому тілесні ушкодження, окрім того він ввічлива людина і не міг спричинити будь-якої шкоди дитині.

Висновком експерта Мукачівського районного відділення СМЕ № 190/2021 від 21 липня 2021 року підтверджується факт наявності у малолітнього ОСОБА_8 тілесних ушкоджень у виді синця у верхній третині спинки носа, крововиливу на слизовій нижньої губи справа, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Відповідно до даного висновку експерта потерпілий міг знаходитись у вертикальному чи близькому до нього положенні тіла, при цьому було спричинено не менше двох ударів і такі не є характерними для спричинення внаслідок падіння з висоти власного зросту. По давності спричинення вкладаються в дату події.

Із протоколу слідчого експерименту з малолітнім потерпілим ОСОБА_8 убачається, що потерпілий ОСОБА_8 відтворив обставини спричинення йому тілесних ушкоджень обвинуваченим, вказав механізм спричинення ударів, що підтверджується і переглянутим у судовому засіданні судом першої інстанції відеозаписом.

Із протоколу слідчого експерименту з малолітнім свідком ОСОБА_12 , убачається, що свідок відтворив обставини спричинення потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_6 . Показання свідка ОСОБА_12 узгоджуються із показами, даними ним під час судового розгляду та показами, які надав суду потерпілий ОСОБА_8 .

Із показань судового експерта ОСОБА_20 , убачається, що експерт підтвердила надані раніше висновки. Ствердила, що потерпілому спричинено не менше двох ударів твердим тупим предметом, у тому числі можливе спричинення тілесних ушкоджень тильною стороною зап`ястя руки (не виключено іншим тупим предметом). Експерт категорично виключила можливе отримання тілесних ушкоджень внаслідок падіння з велосипеда.

Відповідно до додаткового висновку експерта Мукачівського районного відділення СМЕ № 6/2021 від 10 серпня 2021 року виявлені у потерпілого ОСОБА_8 тілесні ушкодження могли виникнути по механізму, вказаному ним у ході проведення слідчого експерименту, і не є характерними для падіння з висоти власного зросту з наданням чи без надання тілу прискорення з подальшим ударянням об нього.

Відповідно до протоколу огляду футболки від 24.06.2021, яка належить потерпілому ОСОБА_8 , на правому рукаві спереду та на нижній частині трохи зліва від центру ви явлені плями бурого кольору.

Апеляційний суд, давши оцінку зібраним по справі доказам у їх сукупності, вважає, що показання обвинуваченого ОСОБА_6 про його невинуватість у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, уваги не заслуговують і відхиляє їх, оскільки вони направлені на його ухилення від відповідальності за вчинений кримінальний проступок та оскільки такі спростовуються сукупністю безпосередньо досліджених місцевим судом у судовому засіданні доказів.

При оцінці доказів та доводів апеляційної скарги також ураховується те, що у кримінальному провадженні відсутні які-небудь дані про те, що у потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 були підстави для обмови обвинуваченого ОСОБА_6 . Показання цих осіб, колегія суддів вважає логічними, послідовними, такими, що не містять суперечностей і такими, що відповідають фактичним обставинам справи. Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийняв їх до уваги, надавши їм перевагу та визнавши їх достовірними, і також приймає їх до уваги.

Разом із тим, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано дав критичну оцінку показам свідка ОСОБА_19 , оскільки свідок не бачила як розвивалися події, а побачила тільки момент, коли обвинувачений сварив потерпілого, який разом із товаришем згодом поїхав додому, і при цьому її покази спростовуються висновком експерта, відповідно до якого спричинені потерпілому тілесні ушкодження могли виникнути по механізму, вказаному ним (потерпілим) у ході проведення слідчого експерименту, і не є характерними для падіння з висоти власного зросту з наданням чи без надання тілу прискорення з подальшим ударянням об нього. При оцінці показань свідка ОСОБА_19 про те, що потерпілий та свідок ОСОБА_12 у час події сіли на велосипеди та поїхали, і по дорозі зіткнулися, впали, підвелися і поїхали далі, колегія суддів бере до уваги те, що об`єктивних даних у підтвердження показань свідка у цій частині не має, на наявність будь-яких даних у підтвердження цих показань не посилалась свідок ОСОБА_19 і не посилався й обвинувачений, а також обвинувачений не вказував на те, що бачив зіткнення велосипедів, на яких катались потерпілий та вказаний вище свідок.

Із цих підстав, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано дав критичну оцінку і показанням обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 він не наносив, а такі виникли внаслідок падіння з велосипеда.

Тому, доводи апеляційної скарги про те, що надані стороною обвинувачення докази спростовуються показами свідка ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_6 , апеляційний суд не бере до уваги і відхиляє як такі, що не знаходять свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що вищенаведені докази в їх сукупності, які є достовірними, допустимими, зібраними відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України, у тому числі із врахуванням вимог ст. ст. 85-89 КПК України, підтверджують винуватість ОСОБА_6 у спричиненні малолітньому потерпілому ОСОБА_6 умисного легкого тілесного ушкодження.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125 КК України кваліфіковані правильно.
При цьому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано зауважив, що послідовність показань свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , їх узгодження з показаннями потерпілого ОСОБА_8 , свідчать про достовірність цих показань, оскільки підстав сумніватися у їх правдивості не встановлено, і такі підтверджуються і висновком експерта № 190/2021 від 21.07.2021 та додатковим висновком експерта № 6/2021 від 10.08.2021, поясненнями судового експерта ОСОБА_20 у судовому засіданні, а також протоколами слідчих експериментів з потерпілим ОСОБА_8 та свідком ОСОБА_12 та огляду футболки.

Тому, доводи апеляційної скарги про те, що показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 місцевий суд безпідставно взяв до уваги, оскільки вони не можуть вважатися належними доказами у справі, як і протокол проведення слідчого експерименту, оскільки до матеріалів не додано ні ухвали слідчого судді про проведення слідчого експерименту, ні відповідного дозволу на проведення слідчої дії, - апеляційний суд відхиляє як безпідставні і такі, що не знайшли свого підтвердження.

При оцінці доводів апеляційної скарги про те, що до матеріалів кримінального провадження не додано ні ухвали слідчого судді про проведення слідчого експерименту, ні відповідного дозволу на проведення слідчої дії, апеляційний суд звертає увагу на те, що слідчий експеримент із потерпілим ОСОБА_8 та свідком ОСОБА_12 проведено відповідно до вимог ст. 240 КПК України, якою не передбачено, що слідчий експеримент повинен проводитися на підставі ухвали слідчого судді чи будь - якого іншого відповідного дозволу на проведення такої слідчої дії.

Доводи апеляційної скарги про неналежність висновку експерта як доказу у кримінальному провадженні, оскільки у ньому відсутні відомості про те, що саме від руки ОСОБА_6 у потерпілого ОСОБА_8 виникли тілесні ушкодження, апеляційний суд відхиляє, при цьому зазначаючи, що висновок та додатковий висновок експерта є належними та допустимими доказами, оскільки експертиза проведена особою, яка може бути згідно зі ст. 69 КПК України експертом у кримінальному провадженні, і вказані висновки відповідають вимогам ст. ст. 101-102 КПК України. При цьому береться до уваги і те, що під час розгляду кримінального провадження апеляційним судом сторона захисту не вказувала на неповноту та поверховість висновку експерта, на зацікавленість експерта у результатах розгляду кримінального провадження, а також те, що як під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду сторона захисту не подавала клопотань про проведення додаткової експертизи, а також не посилалась на наявність даних у підтвердження необ`єктивності експерта при проведенні експертних досліджень.

Із цих підстав, які такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовані наведеним вище, апеляційний суд визнає і доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції у вироку покази обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_8 викладені не в тому змісті, які ними були надані в судовому засіданні.

Отже, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного вироку апеляційний суд відхиляє, оскільки висновок суду щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і ґрунтується на зібраних та досліджених у судовому засіданні доказах, які суд проаналізував та дав їм оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України.

На підставі наведеного доводи апеляційної скарги щодо відсутності в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення апеляційний суд відхиляє, як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

При оцінці висновків суду щодо призначеного покарання апеляційний суд бере до уваги таке.

Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції частини статті, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно п. 2 вказаної Постанови, усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.

Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Колегія суддів вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено у відповідності до вимог ст. 65 КК України, з урахуванням: ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його характеру та наслідків; даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, одружений, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, з потерпілим не примирився; відсутності обтяжуючих та пом`якшуючих його покарання обставин.

Тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання колегія суддів вважає таким, що відповідає як характеру та ступеню вчинених ОСОБА_6 кримінально-карних діянь, так і особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, сприятиме досягненню основної мети виховання обвинуваченої у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Разом із тим, істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість ухваленого у кримінальному провадженні судового рішення (вироку), та які б слугували безумовною підставою для його скасування, у тому числі й із призначенням нового судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин, апеляційна скарга, доводи якої є безпідставними та необґрунтованими, задоволенню не підлягає, а вирок як законний та обґрунтований підлягає залишенню без зміни.

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення колегія суддів також бере до уваги і те, що стороною захисту не заявлялось клопотань про дослідження тих чи інших доказів у підтвердження доводів апеляційної скарги, не вказувалось на неповноту та поверховість при дослідженні судом першої інстанції доказів.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав обвинувачений ОСОБА_6 та його захисниця, адвокатка ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 березня 2022 року, щодо обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, ОСОБА_6 , залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: