Номер провадження: 11-кп/813/1501/22
Справа № 499/946/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,
потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та їх представника ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на вирок Іванівського райсуду Одеської обл. від 18.04.2022 в межах кримінального провадження №000184 стосовно:
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Чистопольє Чистопольського р-ну Кокчетавської обл. респ. Казахстан, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;
- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України, звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 2 роки та покладенням на останнього обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Березівського райсуду Одеської обл. від 12.05.2021 на вантажний автомобіль «DAF XF 95.480», д.н.з. НОМЕР_1 , та автомобіль «Nissan Sunny», д.н.з. НОМЕР_2 .

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за залучення експерта в загальному розмірі 6 864, 40 грн.

Вирішено питання щодо долі речових доказів.

Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що він29.04.2021, приблизно о 07:20 год., у темний час доби, більш точний час слідством не встановлений, керуючи технічно справним автомобілем марки «DAF XF 95 480», д.н.з. НОМЕР_3 , із напівпричепом-спеціалізованим (контейнеровоз-Е) марки «Kogel», д.н.з. НОМЕР_4 (далі - автомобіль №1) в напрямку м. Одеса, в умовах необмеженої видимості по прямій, сухій, асфальтованій ділянці, здійснював рух на 420 кілометрі + 400 метрів автомобільної дороги «Київ-Одеса», порушуючи вимоги п.п. «б» п. 2.3, п. 13.1 ПДР України, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001, відповідно до яких, він повинен бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу, дотримуватися безпечної дистанції та безпечного інтервалу, не був уважним, не стежив за зміною дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення із задньою частиною автомобіля «Nissan Sunny», д.н.з. НОМЕР_2 (далі - автомобіль №2), який рухався у попутному напрямку.
Унаслідок ДТП пасажирам автомобіля №2 спричинено такі тілесні ушкодження:
- ОСОБА_10 : політравма, закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій-садна волосяної частини голови, ускладнена хребетно-спинномозкова травма, перелом п`ятого шийного хребця, двобічний перелом задніх структур другого (обох дужок) та четвертого шийного хребців, легкий в`ялий пара парез, які за своїми критеріями є небезпечними для життя, та за висновком судово-медичної експертизи відносяться до тяжких тілесних ушкоджень;
- Пасічній Любові Миколаївні: політравма, закрита черепно-мозкова травма, закритий перелом тіла правої здухвинної кістки, закритий перелом правої вертлюжної впадини, закритий скалковий перелом лівої здухвинної кістки, закритий перелом правої сідничної кістки, закритий перелом лівої сідничної кістки, закритий перелом лівої сідничної кістки зі зміщенням уламків, травматичний шок тяжкого ступеня, які за своїми критеріями є небезпечними для життя, та за висновком судово-медичної експертизи відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В своїх апеляційних скаргах, які є аналогічними за змістом, потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не погодились із оскаржуваним вироком суду, вважаючи його незаконним та необґрунтованим з огляду на наступні обставини:
- висновки суду не відповідають фактичним обставинам провадженням, зокрема, внаслідок вчинення злочину вони отримали інвалідність та втратили працездатність, а обвинувачений ОСОБА_7 на протязі всього процесу не цікавився їх здоров`ям, не надавав матеріальної допомоги на лікування та не виявив щирого каяття;

- судом допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону при залишенні цивільних позовів без руху, оскільки чинним КПК України та судовою практикою не передбачено можливості залишення позовної заяви в кримінальному провадженні без руху через виявлені недоліки її форми та змісту.

Посилаючись на викладені обставини, потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 просять вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді 1-ої інстанції в іншому складі суду.
Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілих та їх представника, які підтримали доводи апеляційних скарг та просили їх задовольнити, думку обвинуваченого та його захисника, прокурора які заперечували проти їх задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно із ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Системний аналіз вироку суду 1-ої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення відповідає приписам наведеної норми з огляду на наступне.

Мотивуючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, суд 1-ої інстанції, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, з`ясувавши, що всі учасники провадження правильно розуміють обставини справи, впевнившись у добровільності їх позицій, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, проти чого не заперечували учасники провадження, та обмежився лише допитом обвинуваченого, який провину у вчиненому визнав повністю та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, а також дослідженням документів, що характеризують його особу.

Отже, враховуючи те, що сторони кримінального провадження не оспорюють фактичні обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю доведена та його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли тяжке тілесне ушкодження.

Положеннями ст. 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд 1-ої інстанції зазначив у вироку, що враховує особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, офіційно працевлаштований, має на утриманні дружину та сина, які потребують догляду, частково сплатив шкоду потерпілим, а також наявність обставин, що пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Також, судом 1-ої інстанції враховано досудова доповідь органу пробації, відповідно до якої ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюються як низькі, а виправлення обвинуваченого можливе без застосування покарань, пов`язаних з ізоляцією від суспільства.

Враховуючи вище викладене, апеляційний суд погоджується із висновками суду 1-ої інстанції, що виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим ОСОБА_7 можливо без відбування покарання у виді позбавлення волі зі встановлення випробування.

Окрім того, враховуючи те, що обвинувачений на момент ДТП у стані алкогольного сп`яніння не перебував, працює водієм ФОП « ОСОБА_12 », що є єдиним видом його заробітку, дружина та син обвинуваченого за станом їх здоров`я перебувають на його утриманні й потребують постійного лікування, спостереження та надання, при потребі, медичної допомоги та транспортування до медичного закладу, апеляційний суд погоджується із висновками суду 1-ої інстанції щодо можливості не застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки в протилежному випадку він буде обмежений у здатності забезпечувати свою сім`ю, а також можливості відшкодувати завдану потерпілим шкоду.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання потерпілих щодо не надання ОСОБА_7 матеріальної допомоги на лікування потерпілих, оскільки вказані твердження спростовується матеріалами кримінального провадження. Так, відповідно до розписки від 28.05.2021, квитанцій від 08.11.2021 та 31.12.2021, обвинувачений сплатив на лікування ОСОБА_9 загалом 20 000 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 128 КПК України, форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.

В свою чергу, ч. 5 зазначеної ст. 128 КПК України передбачає, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з ч.ч. 6 та 7 ст. 185 ЦПК України, ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено. Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

За таких обставин, апеляційний суд критично оцінює твердження потерпілих про те, що чинним кримінальним процесуальним законом не передбачена можливість залишення позовної заяви без руху, вважаючи їх вочевидь помилковими.

Так, потерпілими та їх представником інших переконливих доводів щодо підстав для призначення нового судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , відповідно до вимог ст.ст. 412, 415 КПК України надано не було.

Відтак, за встановлених апеляційним судом обставин, суд 1-ої інстанції, на підставі повного, всебічного аналізу та оцінки всіх досліджених доказів у провадженні, дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без відбування покарання у виді позбавлення волі зі встановлення випробування, а також не застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.
Отже, апеляційний суд не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг потерпілих та скасування законного, обґрунтованого та вмотивованого вироку суду 1-ої інстанції та призначення нового розгляду кримінального провадження.
Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Іванівського райсуду Одеської обл. від 18.04.2022, яким ОСОБА_7 визнано винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4