справа № 488/892/20
номер провадження № 1-кп/488/82/22
28.07.2022 року
Корабельний районний суд міста Миколаєва у складі: судді ОСОБА_1 , за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_11 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_12 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві, а також в режимі відеоконференції: під час трансляції з приміщення ДУ Миколаївський СІЗО (обвинуваченого ОСОБА_11 ), поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів з використанням системи «EasyCon» (прокурора ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_12 ) матеріали кримінального провадження за обвинуваченням,-
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Миколаєва, з неповною середньою освітою, неодруженого, до затримання не працюючого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 03.01.2012 року Корабельним районним судом м.Миколаєва за ч.3 ст.185, ч.1 ст.304, ч.1 ст.309, ст.70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;
29.12.2014 року Ленінським районним судом м.Миколаєва за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;
16.02.2015 року Корабельним районним судом м.Миколаєва за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 09.02.2018 за відбуттям строку покарання;
за ч.1 ст. 121, ч.2 ст.125 КК України,
ОСОБА_11 02.02.2020 року близько 04:15 год. умисно заподіяв ОСОБА_9 тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, а також умисно заподіяв ОСОБА_10 легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я за наступних обставин:
у вказаний день та час ОСОБА_11 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та знаходячись поряд із магазином «День і ніч», розташованого по просп.Корабелів, 15, у м.Миколаєві, під час конфлікту із ОСОБА_9 , маючи намір на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, умисно наніс останньому не менше дев`яти ударів належним йому ножем в область тулуба, спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді сліпих проникаючих поранень грудної клітини з лівобічним гемопневмоторексом, з пораненням нижньої долі лівої легені, черевної порожнини, поперекової ділянки зліва, які відносяться до категорії тяжких за ознакою небезпеки для життя та множинні колото-ріжучі рани лівого плеча, грудної стінки зліва, лівої надлопаткової та підлопаткової ділянок, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я.
Окрім того, ОСОБА_11 в цей же день близько 04:15 год., знаходячись за вище вказаною адресою, під час конфлікту із ОСОБА_9 , маючи на меті спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, діючи умисно, наніс ОСОБА_10 не менше чотирьох ударів тим же ножем в область тулуба, голови та верхніх кінцівок, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді ран голови, грудної клітини, спини та правого передпліччя, які відносяться до категорії легких, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.
Обвинувачений ОСОБА_11 у судовому засіданні в інкримінованому кримінальному правопорушенні винним себе визнав частково, суду показав, що ОСОБА_13 - його цивільна дружина. В цю ніч 02.02.2020 року вони разом випивали - кожен з них випив близько 4 літрів пива. Вони йшли разом додому, посварились, в ході сварки він вдарив її по губам, можливо зачепив по носу, чи була від цього у неї кров на обличчі - не пам`ятає. Через сварку, ОСОБА_14 від нього пішла. Він став її шукати. Знайшов її через деякий час, вона сиділа на лавочці біля магазину День і ніч, плакала. Поряд із нею були потерпілі і свідок ОСОБА_15 , останні не підпускали його до дівчини та сказали, що вона з ним не піде; на що він (обвинувачений) сказав, що без дівчини не піде. Потім на нього напали двоє - ОСОБА_16 і ще хтось, вони його збили з ніг, він впав на землю, його били двоє руками по голові. Потім він піднявся, почав з кимось розмовляти чи відбиватися. З собою в кишені у нього був розкладний ніж-бабочка, він випав у нього, коли він (обвинувачений) був на землі. Як він піднімав ніж- не пам`ятає. Факт заподіяння потерпілим ножових поранень він не заперечує, однак він не бажав цього. Яким чином, скільки ножових поранень і куди він їх наніс - не пам`ятає також. Після того вони з ОСОБА_14 пішли додому, коли він уходив, ніж був у нього в руках. Він потім його викинув по дорозі додому біля лікарні.
Провина обвинуваченого, незважаючи на його часткове визнання, повністю підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів:
потерпілий ОСОБА_9 суду показав, що 02.02.2020 року вночі він йшов додому. Побачивши своїх знайомих ОСОБА_17 і Шевченка біля магазину День і ніч, він зупинився і розмовляв із ними. Десь з-за магазину вийшла дівчина, губи в неї були в крові, вона плакала, просила про допомогу, казала, що він її вб`є. Потім підійшов обвинувачений, сказав, що то його дівчина, що він буде робити з нею все, що захоче, став вимагати, щоб дівчина пішла з ним, остання відмовлялась і продовжувала плакати, він (обвинувачений) став погрожувати в її адресу, замахувався на неї, маючи намір вдарити, хапав її за руки. Вони намагалися не підпускати обвинуваченого до дівчини, стали його відштовхувати від неї та сказали, щоб той йшов додому. Надалі обвинувачений розвернувся і пішов в інший бік, як йому здалося. Після чого він (потерпілий) відчув удари у спину, усього 4 удари, він розвернувся до обвинуваченого обличчям - відчув ще один удар в ділянку серця, потім - ще два удари в плече в ключицю та два удари в живіт. Після двох ударів в плече він побачив в обвинуваченого в руках ніж, яким він наносив ті удари, на що він (потерпілий) почав чинити супротив - хапав обвинуваченого, відштовхував, намагався забрати ніж, а надалі почав втрачати свідомість, ОСОБА_17 відтащив його на лавку. Він не бачив, як обвинувачений бив ОСОБА_17 ножем;
потерпілий ОСОБА_10 суду показав, що в ніч з 01.02.2020 на 02.02.2020 року зі своїм знайомим ОСОБА_15 вони стояли біля магазину День і ніч, коли підійшов ОСОБА_16 , вони спілкувались. Надалі побачили дівчину, яка йшла в їх бік, вона плакала, обличчя в синцях, волосся - розплатане, вона прохала про допомогу, казала, що він її вб`є. Через нетривалий час з боку заводу Океан він побачив, як йшов ОСОБА_18 , він (обвинувачений) кричав і звав дівчину до себе. Дівчина продовжувала плакати. ОСОБА_16 намагався захистити дівчину і заспокоїти обвинуваченого. Корчевний став махати руками і між ним та ОСОБА_16 розпочалася драка. Він втрутився у драку, щоб розборонити їх і відразу відчув нанесені йому ОСОБА_18 удари ножем - 4 удари - у скроню, грудну клітину, з лівого боку у поперек та зап`ястя правої руки. Він бачив, як ОСОБА_16 впав та не міг піднятися. Після того, у драку втрутився ОСОБА_15 та між ОСОБА_15 та ОСОБА_18 розпочалася бійка також, надалі Корчевний пішов із дівчиною. Царенка вони з ОСОБА_15 віттягнули на лавку, зняли куртку, у того були ножові пошкодження - приблизно 8 - на спині, попереку, десь спереду;
свідок ОСОБА_19 суду показав, що в цей день вночі біля магазину День і ніч вони спілкувалися з ОСОБА_17 , коли підійшов ОСОБА_16 . До них підійшла дівчина, у неї було розбите обличчя, в області носа чи губи - кров, вона просила про допомогу, казала нерозбірливо. Надалі хвилин через 10 підійшов обвинувачений, він казав, що це його дівчина, намагався її забрати із собою, хапав її за руки, та його побоювалась, не хотіла з ним йти, відштовхувала його. Корчевний вирішив, що дівчина хоче залишитися із ними, тому першим розпочав бійку, спочатку з ОСОБА_16 , в ході якої обвинувачений наніс ОСОБА_16 ножові поранення, потім в драку втрутився ОСОБА_17 , він намагався розборонити їх, йому також обвинувачений наніс ножові поранення. Надалі в драку втрутився він (свідок), щоб розборонити її учасників;
свідок ОСОБА_20 суду показала, що з обвинуваченим до подій вони перебували у цивільному шлюбі близько року. На початку лютого 2020 року вони святкували день зустрічі випускників, вживали спиртне; надалі з Корчевним вони посварились, ОСОБА_18 її не бив, вона пішла від нього, у неї була просто істерика. Вона мала намір зайти в магазин День і ніч, біля якого перебували потерпілі. Вона взагалі не розмовляла з потерпілими, нічого не розповідала їм, не просила у них про допомогу, оскільки їй ніхто не погрожував. Потерпілі почали пропонувати їй випити чаю, щось купити, загалом, показушнічали, хвилин 5-7 вони спілкувались. Підійшов обвинувачений, він стояв в метрах 5 від них, сказав їй, що вони йдуть додому, на що потерпілі зреагували нецензурною лайкою на адресу обвинуваченого та заборонили їй йти з обвинуваченим та підходити до нього; вони не утримували її, однак вона не мала змоги підійти до Корчевного з якої причини, пояснити не може. Вони необгрунтовано вирішили, що обвинувачений становить для неї небезпеку. Вони стали принижувати та ображати обвинуваченого, а потім почалась бійка. Першим обвинуваченого вдарив чоловік, який був крупніший за інших, скільки і куди ударів наніс - не знає, від цього обвинувачений впав на землю. Той чоловік перший спровокував конфлікт, бо хотів, щоб обвинувачений пішов геть, а вона залишилась із ними. Після того до бійки підтягнулися всі інші. В цей момент вона зайшла в магазин, щоб попросити про допомогу, і не бачила, чи бив ще хтось обвинуваченого, а коли вийшла - вони з обвинуваченим пішли додому;
допитана судом свідок ОСОБА_21 (продавець магазина День і ніч) самої події не бачила. В день пригоди, коли вона зачиняла магазин, на лавці знайшла куртку у крові, яку надалі видавала співробітникам поліції.
Вина обвинуваченого також підтверджується:
даними протоколу прийняття заяви від ОСОБА_10 про вчинене кримінальне правопорушення від 02.02.2020 року;
даними протоколу прийняття заяви від ОСОБА_9 про вчинене кримінальне правопорушення від 03.02.2020 року;
даними протоколу огляду місця події від 02.02.2020 року з фототаблицею до нього, розпочатого о 07:30 годині, в ході якого було оглянуто місце скоєння кримінального правопорушення ділянка відкритої місцевості із асфальтованим покриттям, яка розташована на перетині просп.Корабелів уздовж проїзної частини та просп.Богоявленського, вхід у приміщення магазину «День і ніч»;
даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 02.02.2020 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_10 впізнав обвинуваченого ОСОБА_11 , як особу, яка вчинила відносно нього злочин; даними протоколу огляду предмету від 06.02.2020 року, відповідно до якого оглянуто чоловічу футболку чорного кольору, в яку був одягнутий потерпілий ОСОБА_10 у момент спричинення йому тілесних ушкоджень 02.02.2020 року;
даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 04.02.2020 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_19 впізнав обвинуваченого ОСОБА_11 , як особу, яка 02.02.2020 року нанесла ножові поранення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ;
даними протоколу огляду предмету від 05.02.2020 року, відповідно до якого оглянуто чоловічу куртку чорного кольору, в яку був одягнутий потерпілий ОСОБА_9 у момент спричинення йому тілесних ушкоджень 02.02.2020 року; висновком судово-медичної експертизи № 150 від 06.02.2020 року, відповідно до якого у ОСОБА_10 мають місце тілесні ушкодження у вигляді ран голови, грудної клітини, спини, правого передпліччя. Вказані тілесні ушкодження утворилися від не менш ніж чотирьох ударних дій будь-якого колото-різаного предмету по типу клинка ножа, незадовго до звернення у лікарню 02.02.2020 року, не виключено при обставинах, вказаних в постанові. За ступенем тяжкості дані тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я (кожне). Взаєморозташування потерпілого та нападника (нападників) під час нанесення тілесних ушкоджень могло змінюватись. Судово-медичних даних про утворення тілесних ушкоджень, характерних для самооборони та боротьби немає. Утворення вказаних тілесних ушкоджень при падінні тіла з положення стоячи на площину виключається . Локалізація тілесних ушкоджень не доступна для їх спричинення власною рукою;
даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 03.02.2020 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_9 впізнав обвинуваченого ОСОБА_11 , як особу, яка вчинила відносно нього злочин;
даними протоколу огляду предметів від 04.02.2020 року, відповідно до якого оглянуто чоловічу футболку білого кольору, штани спортивного типу чорного кольору, джемпер спортивного типу чорного кольору, чоловічі трикотажні труси сірого кольору, чоловічі шкарпетки чорного кольору, в які був одягнутий потерпілий ОСОБА_22 у момент спричинення йому тілесних ушкоджень 02.02.2020 року;
висновком судово-медичної експертизи № 234 від 10.03.2020 року, відповідно до якого у ОСОБА_9 мають місце тілесні ушкодження у вигляді сліпих проникаючих поранень грудної клітини з лівобічним гемопневмотораксом, з пораненням нижньої долі лівої легені, черевної порожнини, поперекової ділянки зліва, множинних колото-різаних ран лівого плеча, грудної стінки зліва, лівої надлопаткової та підлопаткової ділянок, які могли утворитися від дії будь-якого колото-різаного предмету, не виключено клинка ножа. Вказані тілесні ушкодження могли утворитися незадовго до звернення у лікарню 02.02.2020 року. За ступенем тяжкості дані тілесні ушкодження відносяться: сліпі проникаючі поранення грудної клітини з лівобічним гемопневмотораксом, з пораненням нижньої долі лівої легені, черевної порожнини, поперекової ділянки зліва до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя; множинні колото-різані рани лівого плеча, грудної стінки зліва, лівої надлопаткової та підлопаткової ділянок до категорії легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я. Потерпілому могло бути нанесено не менш ніж 9 дій будь-яким колото-різаним предметом. При нанесенні тілесних ушкоджень взаєморозташування потерпілого та нападника (нападників) могло змінюватись. В наданих медичних документах будь-яких тілесних ушкоджень характерних для самооборони потерпілого не мається. Утворення вказаних тілесних ушкоджень при падінні тіла з положення стоячи на площину, як з наданням тілу прискорення, так і без нього, з послідуючим ударом об тверде покриття землі, виключається. Враховуючи кількість колото-різаних поранень на тілі потерпілого, розташування їх у різних ділянках, проникаючих характер ран, тяжкість стану потерпілого на момент звернення в лікарню, самостійне нанесення даних тілесних ушкоджень виключено;
висновком трасологічної експертизи № 257 від 18.03.2020 року, відповідно до якого на зовнішній поверхні куртки, добровільно виданої ОСОБА_21 02.02.2020, наявні механічні пошкодження. Вказані пошкодження мають колото-різаний характер з подальшим розривом тканини. Механічні пошкодження на поверхні чорної куртки утворилися у результаті впливу з гострим предметом (предметами). Механічні пошкодження залишені предметом, що здатний наносити колото-різані ушкодження;
висновком трасологічної експертизи № 260 від 20.03.2020 року, відповідно до якого на поверхні футболки, належній потерпілому ОСОБА_10 наявні три механічні пошкодження, довжиною 20,5 мм та з розмірами 9,4х1,9 мм і 4,9х 2,5 мм. Механічне пошкодження довжиною 20,5 мм має колото різаний характер з подальшим розривом тканини. Пошкодження з розмірами 9,4х1,9 мм і 4,9х 2,5 мм має різаний характер. Механічне пошкодження довжиною 20,5 мм та з розмірами 9,4х1,9 мм і 4,9х 2,5 мм утворилися в результаті дії гострого твердого предмету. Механічне пошкодження довжиною 20,5 мм залишене гострим твердим, що здатний наносити колото-різані пошкодження. Механічні пошкодження з розмірами 9,4х1,9 мм і 4,9х 2,5 мм залишені гострим предметом, що здатний наносити різані пошкодження.
Суд, оцінюючи надані сторонами кримінального провадження докази, кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, та даючи правову оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_11 приходить до наступних висновків:
відповідно до ч.1 ст. 36 КК України право на необхідну оборону виникає не за будь-якого суспільно небезпечного посягання, а лише за такого, яке викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання. Така необхідність виникає там і тоді, де і коли зволікання з боку того, хто обороняється, в заподіянні шкоди посягаючому, загрожує негайною і невідворотною шкодою для правоохоронюваних інтересів.
Частиною 3 ст. 36 КК України передбачено, що перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, такої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.
Суд не приймає до уваги твердження обвинуваченого щодо заподіяння тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у стані необхідної оборони та критично відноситься до його показань з цього приводу, «що потерпілі - ОСОБА_16 разом з кимось іншим на нього перші безпричинно напали, збили його з ніг, а потім продовжували бити руками по голові», оскільки такі фактичні обставини не знайшли свого підтвердження протягом розгляду справи в суді.
Сам обвинувачений з цього приводу надавав показання нелогічні та суперечливі. Зі слів обвинуваченого неможливо зрозуміти причини нападу на нього потерпілих, в той час як сам він стверджує, що конфлікту між ними не було, а потерпілі лише заперечили, щоб дівчина йшла з ним.Також з показань обвинуваченого слідує, що потерпілі на нього напали, та наносили йому тілесні ушкодження, коли той впав на землю; коли обвинувачений піднявся - його вже потерпілі не били, вони почали розмовляти - тому не зрозуміло, навіщо та за що, якщо вже життю обвинуваченого нічого не погрожувало з боку потерпілих, ним було нанесено потерпілим чисельні ножові поранення.
Суд вважає за необхідне покласти у підставу свого рішення показання потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , підстав невірити яким у суду немає, оскільки їх показання є стабільними та непротиречивими, узгодженими між собою та узгодженими з іншими доказами по справі, у тому числі - з показаннями свідка Шевченка.
Враховуючи, що потерпілі є сторонніми особами відносно обвинуваченого, підстав його оговорювати, суд вважає, у них немає.
Так, з показань потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 встановлено, що свідок ОСОБА_14 просила їх про допомогу, просила захистити від обвинуваченого, який, з її повідомлення, мав намір «її вбити»; по прибуттю на місце обвинувачений примушував ОСОБА_14 йти з ним, намагався її вдарити, висловлював погрози на її адресу та хапав за руки, на що вони (потерпілі) мали намір її захистити, тому потерпілий ОСОБА_16 відштовхував від неї обвинуваченого, внаслідок чого між ними розпочалася бійка, в яку надалі втрутився потерпілий ОСОБА_17 , а надалі - свідок ОСОБА_15 , та в ході якої обом потерпілим ОСОБА_18 були завдані тілесні ушкодження у вигляді ножових поранень. Показання потерпілих також узгоджуються з показанням свідка ОСОБА_15 , який також суду підтвердив вказані обставини та повідомив, що першим бійку розпочав саме Корчевний, бо вирішив, що ОСОБА_14 хоче залишитися з ними; остання відштовхувала від себе Корчевного, бо не хотіла йти з ним.
Показанням свідка ОСОБА_15 у суду немає підстав не вірити, його показання узгоджені з показаннями потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , вони логічні, стабільні, несуперечливі, нічим не зганблені, підтверджені іншими письмовими доказами по справі, у тому числі висновками судово-медичних експертиз відносно потерпілих.
З представлених суду доказів та з встановлених фактичних обставин, суд не вбачає у діях потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 такого суспільно небезпечного посягання, яке б вимагало його негайного відвернення чи припинення обвинуваченим, шляхом завдання потерпілому ОСОБА_9 ножового проникаючого поранення грудної клітини черевної порожнини, множинних колото-різаних ран лівого плеча, грудної стінки лівої надлопаткової та підлопаткової ділянок та потерпілому ОСОБА_10 ножових ран голови, грудної клітини, спини, правого передпліччя.
Ніяких дій, які б спровокували обвинуваченого на заподіяння тілесних ушкоджень, які б загрожували життю та здоров`ю обвинуваченого, потерпілі не вчинили.
При цьому, суд критично відноситься до показань свідка ОСОБА_20 , яка фактично підтвердила алібі обвинуваченого щодо нападу на нього потерпілих першими, від яких обвинувачений вимушений був захищатися, оскільки по-перше, такі показання свідка протирічать показанням самого обвинуваченого, бо свідок повідомила, що в ході сварки обвинувачений її не бив, хоча останній не заперечує, що вдарив її по губам, а потерпілі та свідок ОСОБА_15 бачили на її обличчі кров. Обвинувачений не надавав показання суду з приводу того, що бійці передувало його ображання та принижування з боку потерпілих, тоді як ОСОБА_14 наполягала на цьому в своїх показаннях.
Показання свідка ОСОБА_20 , поміж іншого, плутані та нелогічні. Остання стверджує, що взагалі не мала розмови з потерпілими, коли підійшла до них, не просила їх про допомогу, лише плакала, з чого слід вважати, що останні не знали про причини конфлікту свідка з обвинуваченим, однак з якихось причин, зі слів ОСОБА_14 , забороняли їй підходити до обвинуваченого, хоча фізичних перешкод для цього їй не чинили. Разом з тим, зі слів свідка, спілкування між нею та потерпілими тривало близько 5-7 хвилин. При цьому, з показань ОСОБА_20 остання не мала змоги підійти до обвинуваченого, хоча той неодноразово її кликав до себе; при цьому причини, з яких вона не зробила цього, остання суду не змогла пояснити, а після того потерпілі першими напали на обвинуваченого, необґрунтовано вирішив, зі слів свідка, що він становить загрозу для неї.
З аналізу показань свідка ОСОБА_20 , оцінивши їх в сукупності з показаннями потерпілих та свідка Шевченка, слід вважати, що дійсно свідок ОСОБА_20 в ході сварки з обвинуваченим зазнала від нього фізичного насилля, пішла від нього та намагалася знайти захисту у потерпілих, яких випадково зустріла цієї ночі. По прибуттю обвинуваченого, на неодноразові його вимоги ОСОБА_20 не бажала йти разом з ним, а останній примушував погрозами та фізичним впливом її це зробити, на що потерпілі намагалися надати їй допомогу, не підпускаючи до неї обвинуваченого, в ході чого виникла сварка, яка переросла у бійку, в ході якої обвинуваченим потерпілими були заподіяні тілесні ушкодження.
Враховуючи також факт перебування свідка ОСОБА_20 з обвинуваченим в цивільних відносинах на час пригоди та тривалий час до цього, суд вважає, що свідок ОСОБА_20 зацікавлена у вирішенні справи на користь обвинуваченого та надала такі свідчення з метою створити обвинуваченому алібі для уникнення останнім кримінальної відповідальності та покарання.
Окрім того, суд відкидає доводи обвинуваченого про відсутність у нього умислу на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_16 та легкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_23 , спричинення їх з необережності, оскільки сукупність всіх обставин вчинення злочину таких як: спосіб нанесення тілесних ушкоджень, знаряддя злочину, характер і локалізація поранень, поведінка обвинуваченого і потерпілих, що передувала події, та після цього, вказує на те, що обвинувачений діяв з прямим умислом, маючи на меті нанести тяжкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_16 та легке тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_23 .
Такі показання обвинуваченого ОСОБА_11 суд розглядає, як спосіб його захисту, надані з метою зменшити ступінь своєї відповідальності за вчинений злочин.
За таких обставин, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_11 за ст. 121 ч. 1 КК України в умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження небезпечного для життя в момент заподіяння та за ч.2 ст.125 КК України в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
До пом`якшувальних відповідальність ОСОБА_11 обставин суд відносить часткове визнання ним вини та каяття у скоєному. Обставиною, що обтяжчує покарання обвинуваченого, суд вважає вчинення обвинуваченим злочину у стані алкогольного сп`яніння.
З урахуванням ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, скоєння обвинуваченим в один період часу відносно кожного з потерпілих злочинів проти життя та здоров`я особи, один з яких є тяжким, умисної форми вини обвинуваченого; з урахуванням даних щодо особи обвинуваченого - який раніше судимий неодноразово, судимості за попередні злочини не зняті та не погашені у встановленому Законом порядку, при цьому, обвинувачений негативно характеризується за місцем проживання неодноразово притягувався органами поліції до адміністративної відповідальності за вчинення порушень в сфері громадського порядку, був помічений в підтриманні відносин з особами, які ведуть аморальний спосіб життя, через свою поведінку мав скарги від сусідів, вчиняв сварки з родичами; враховуючи, що у судовому засіданні обвинувачений хоча і частково визнав свою провину у скоєному, однак намагався зменшити ступінь своєї відповідальності за вчинений злочин, висуваючи версії щодо протиправної поведінки самих потерпілих, які в ході розгляду справи свого підтвердження не знайшли; на підставі всебічного врахування фактичних обставин справи в їх сукупності, для досягнення цілей покарання, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе тільки при призначенні реальної міри покарання і тільки в місцях позбавлення волі з ізоляцією від суспільства, у вигляді позбавлення волі, вважаючи саме таке покарання необхідним і достатнім для досягнення мети покарання.
Суд не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого ст. 69, 75 КК України.
Приймаючи до уваги, що відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обраний за іншим кримінальним провадженням іншим судом, суд вважає за необхідне термін відбуття покарання за даним вироком рахувати з часу його постановлення, не обираючи відносно обвинуваченого міру запобіжного заходу в рамках даного кримінального провадження.
По справі потерпілим ОСОБА_9 заявлено позов, у якому потерпілий просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_11 на відшкодування матеріальної шкоди, яка є витратами на лікування - 14 368,60 грн., втрачений заробіток у зв`язку із знаходженням в лікарні та на лікарняному у сумі 24 864,32 грн., вартість пошкодженого в ході вчиненого відносно нього злочину одягу у сумі 3 700 грн., витрати на надання правової допомоги у сумі 3 363,30 грн.; та на відшкодування моральної шкоди - 500 000 грн., яку потерпілий обгрунтував завданням обвинуваченим йому моральних страждань внаслідок скоєння відносно нього злочину, а також через негативні зміни в його житті; фізичній болі внаслідок ушкодження здоров`я, тривалому лікуванні, проведенні оперативного втручання, незручностях, викликаних заподіянням пошкоджень, емоційному навантаженні, емоційних і психологічних переживаннях, в змінах звичайного пристрою побуту і життєвого укладу.
Розмір заподіяної матеріальної шкоди, який складається з витрат потерпілого на лікування у сумі 14 368,60 грн.., обвинувачений ОСОБА_11 не оспорював, інші, понесені витрати потерпілим, а також розмір завданої моральної шкоди - не визнав у повному обсязі.
Позов потерпілого ОСОБА_9 підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного:
Витрати, понесені потерпілим ОСОБА_9 на лікування на загальну суму 14 368,60 грн. підтверджені представленими суду чеками, квитанціями фармацевтичних установ, висновком судово-медичної експертизи, показаннями потерпілого, та у відповідності до вимог ст.1166 ЦК України, підлягають стягненню з обвинуваченого, як особи, діями якої потерпілому заподіяно матеріальної шкоди.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 118 КПК України - процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу.
Відповідно до ч.2 ст. 120 КПК України, витрати на правову допомогу несе в тому числі цивільний відповідач.
Відповідно до ч.1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Відповідно до вимог діючого законодавства єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги, має бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром.
Розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт. За таким же принципом визначається розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги. (п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).
Таким чином, цивільний позов ОСОБА_9 щодо стягнення з обвинуваченого ОСОБА_11 витрат на правову допомогу у сумі 3 363,20 грн.. підлягає задоволенню, оскільки на підтвердження витрат потерпілим суду надані належні докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, а саме: договір про надання правничої допомоги від 10.04.2020 року, акт виконаних робіт від 17.04.2020 року та квитанція до прибуткового касового ордеру від 17.04.2020 року, якими підтверджено оплату потерпілим послуг адвоката.
При вирішенні позову в частині стягнення втраченого заробітку потерпілого внаслідок втрати загальної працездатності суд виходить із положення ч. 1 ст. 1197 Цивільного кодексу України, відповідно до якого розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності загальної працездатності. При цьому ступінь втрати працездатності визначається відповідним або висновком медико-соціальної комісії, або висновком експерта.
Проте потерпілим ОСОБА_9 не надано судутаких висновків, що позбавляє суд можливості визначити ступінь втрати ним працездатності і розмір втраченого заробітку, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Також потерпілим ОСОБА_9 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження пошкодження та втрати придатності для використання його одягу внаслідок дій обвинуваченого, тому в цій частині заявлені вимоги не підлягають задоволенню також.
Моральна шкода, завдана потерпілому ОСОБА_9 , полягає в перенесених потерпілим стражданнях, у тому числі фізичних, внаслідок заподіяних йому тілесних ушкоджень, в подальшому за цим стаціонарному лікуванні та проведенні оперативного втручання і пов`язаних з ним фізичних незручностях, дискомфорті, необхідності пристосування до негативних умов існування - протягом трьох тижнів потерпілий лежав у лікарні, після того два тижні вдома був прикований до ліжка, два місяці після виписки не міг працювати, до цих пір останній випробує біль, потребує обстеження та лікування. Дані обставини підтверджені висновком судово-медичної експертизи, показаннями потерпілого ОСОБА_9 з цього приводу, підстав невірити якому у суду немає.
Моральний збиток у відповідності зі ст.1167 ЦК України підлягає відшкодуванню обвинуваченим, як особою, діями якого потерпілому заподіяно моральну шкоду.
При конкретних обставинах заподіяння шкоди, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості доходить висновку про часткову обґрунтованість вимог потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди та розмір її компенсації визначає у 50 000 грн., які підлягають стягненню на користь потерпілого з обвинуваченого ОСОБА_11 .
Цивільний позов прокурора в інтересах держави до ОСОБА_11 про відшкодування матеріальної шкоди підлягає задоволенню у повному обсязі. З обвинуваченого на користь держави в особі КНП ММР Міська лікарня №5" підлягають стягненню кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на лікування потерпілого ОСОБА_9 у сумі 8 230,07 грн.
Вартість судових експертиз слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.
Долю речових доказів вирішити у відповідності до статті 100 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд,
ОСОБА_11 визнати винним за ч.1 ст. 121, ч.2 ст.125 КК України та призначити покарання:
за ч.1 ст. 121 КК України - 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців позбавлення волі;
за ч.2 ст.125 КК України - 2 (два) роки обмеження волі.
На підставі ч.1 ст.70, 72 КК України за сукупністю злочинів покарання визначити шляхом часткового складання призначених покарань, визначивши остаточно 6 (шість) років позбавлення волі.
Термін відбуття покарання за даним вироком у вигляді 6 (шести) років позбавлення волі обчислювати з часу його постановлення, тобто з 28 липня 2022 року.
У строк відбування покарання зарахувати ОСОБА_11 час його перебування в СІЗО м.Миколаєва за період з 27.02.2020 по 26.04.2020 року включно.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_11 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_9 на відшкодування матеріальної шкоди 14 368,60 грн., витрати на правову допомогу - 3 363,20 грн., на відшкодування моральної шкоди - 50 000 грн.
Стягнути з ОСОБА_11 на користь держави судові витрати за проведення експертизи в сумі 2 983 грн.; на користь держави в особі Комунального некомерційного підприємства Миколаївської міської ради «Міська лікарня № 5» кошти на лікування потерпілого ОСОБА_9 у сумі 8 230,07 грн.
Речові докази по справі, які перебувають на зберіганні в Корабельному ВП ГУНП в Миколаївській області: футболка зі слідами РБК, куртка зі слідами РБК, спортивний костюм зі слідами крові, пара шкарпеток зі слідами крові, труси зі слідами крові, футболка зі слідами крові - знищити.
Вирок може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду через Корабельний районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.
Суддя ОСОБА_1