ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/5597/21

Провадження № 11-кп/4820/422/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши в режимі відеоконференцзв`язку у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 лютого 2022 року,

в с т а н о в и л а:
Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 лютого 2022 року,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , українця, громадянина України, з середньо - спеціальною освітою, проживаючого в цивільному шлюбі, утриманців не має, офіційно не працюючого, раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч.1 ст.115 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років і 6 (шість) місяців.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 постановлено обчислювати з дня набрання вироком законної сили.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано у строк призначеного ОСОБА_7 покарання термін його попереднього ув`язнення з дня затримання, тобто з 31 грудня 2020 року до дня набрання вироком законної сили.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_7 тримання під вартою залишено без змін.
Арешт накладений згідно ухвали слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 січня 2021 року на вилучені речі скасовано.
Речові докази по справі, зазначені в постановах слідчого від 31.12.2020 року та 18.01.2021 року (т.1 а.с.153,160,181, т.2 а.с.38), а саме: особистий одяг ОСОБА_7 , а також особистий одяг та речі потерпілого ОСОБА_8 постановлено повернути за належністю останнім, решту знищити.
Як вбачається з вироку, 30 грудня 2020 року, приблизно о 22 год. 30 хв., на тротуарі неподалік будинку АДРЕСА_1 , між обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_8 , які перебували в стані алкогольного сп`яніння, виник конфлікт, який переріс у бійку.
Під час такої бійки, ОСОБА_7 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин, з метою вбивства ОСОБА_8 , розташувавшись зверху над потерпілим, який в цей час лежав на землі, наніс останньому ножем декілька ударів в область правої половини шиї, від яких ОСОБА_8 прикривався руками.
Внаслідок вказаних протиправних дій обвинувачений ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді: колото-різаного поранення правої половини шиї, ступінь тяжкості якого встановити не представилось можливим, а також двох різаних ран 2-го пальця лівої кисті на рівні нігтьового та середньої фаланг і однієї різаної рани м`яких тканин долонної поверхні лівої кисті в проекції підвищення (тенара) 1-го (великого) пальця, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричиняють короткочасний розлад здоров`я.
Разом з тим, ОСОБА_7 з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, а саме заподіяння смерті ОСОБА_8 , оскільки вчинення ним кримінального правопорушення було припинено ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які в цей час проходили біля місця вчинення кримінального правопорушення.
Вказаними протиправними діями обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, тобто незакінчений замах на умисне вбивство, а саме умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким перекваліфікувати діяння ОСОБА_7 з ч.3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 125 КК України та закрити кримінальне провадження на підставі п.1 ч.1 ст. 284 КПК України, в зв`язку з тим, що потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Вважає вирок суду першої інстанції не законним та не обґрунтованим, при ухваленні вироку, суд першої інстанції послався на недопустимі докази, при цьому висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме ст.23,86,87,89, 94 КПК України, а також неправильно застосував норму закону про кримінальну відповідальність.
В апеляційній скарзі потерпілий просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким перекваліфікувати діяння ОСОБА_7 з ч.3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 125 КК України та закрити кримінальне провадження на підставі п.1 ч.1 ст. 284 КПК України. Вказує, що судом першої інстанції не враховано його показання, та звертає увагу, що він не звертався до правоохоронних органів із заявою про вчинення стосовно нього кримінального правопорушення ОСОБА_7 .
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримували подану апеляційну скаргу, думку прокурора, яка заперечувала проти апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.115 КК України вбивство це умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Відповідно до ч.3 ст.15 КК України замах на вчинення кримінального правопорушення є незакінченим, якщо особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.
Згідно роз`яснень, що містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003р. № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», замах на умисне вбивство може бути вчинено лише з прямим умислом, тобто коли винна особа усвідомлювала характер свого діяння, передбачала настання смерті потерпілого і бажала цього, але такий наслідок не настав з незалежних від її волі обставин.
Згідно з ч.2 ст. 24 КК України умисел є прямим, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії чи бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.
Згідно п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003р. «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» для з`ясування змісту і спрямованості умислу особи при дослідженні доказів необхідно виходити із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.
Як вбачається з вироку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого у вчинені незакінченого замаху на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_8 .
Суд обґрунтовано поклав в основу вироку сукупність доказів, які були дослідженні та встановлені судом першої інстанції, що були підтверджені в суді апеляційної інстанції, і підтверджують винуватість ОСОБА_7 у вчиненому ним злочині.
А саме: показами свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які підтвердили в судовому засіданні суду першої інстанції, що у вечірній час 30 грудня 2020 року, близько до 23 год., вони йшли по вулиці Заводська у м. Хмельницький в напрямку до вокзалу, і помітили на тротуарі неподалік будинку №83 двох чоловіків, один з яких лежав на землі, а інший з яких був обвинувачений сидів на ньому зверху. При цьому, у потерпілого було закривавлене обличчя, шия, голова, а також одяг. Обвинувачений однією рукою утримував потерпілого, а в іншій руці тримав закривавлений ніж поруч з шиєю потерпілого. На їх запитання, що обвинувачений робить, останній наказав не заважати йому, оскільки потерпілий погана людина і він не повинен жити. Обвинувачений і потерпілий перебували в стані алкогольного сп`яніння. При цьому, перший поводився агресивно, а другий перебував в шоковому стані. З метою попередження загрози життю потерпілого, спочатку ОСОБА_9 зіштовхнув обвинуваченого з потерпілого, а після цього ОСОБА_10 відібрав у нього ніж, який відкинув на дорогу неподалік тротуару. Далі, до приїзду швидкої та поліції вони почали надавати медичну допомогу потерпілому у якого сильно кровоточила рана на шиї та контролювали поведінку обвинуваченого, якого передали працівникам поліції. Аналогічні покази щодо поведінки обвинуваченого, потерпілого та вищевказаних свідків на місці події у зазначений час, надали суду першої інстанції і свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які фактично вслід за свідками ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 підійшли до місця події. При цьому, зазначали, що бачили і чули, як обвинувачений сидячи на потерпілому, який лежав на тротуарі та утримуючи в руці ніж поруч шиї потерпілого агресивно висловлював наміри позбавити останнього життя. Зокрема говорив, щоб йому хлопці не заважали, що потерпілий не повинен жити і він його вб`є. Також вони бачили рану на шиї потерпілого, яка кровоточила.
Суд першої інстанції вірно кваліфікував вчинений ОСОБА_7 злочин за ч. 3 ст. 15 ч.1 ст.115 КК України, підстав для перекваліфікації злочину на ч.2 ст. 125 КК України колегія суддів не вбачає.
Суд, приймаючи рішення про спрямованість умислу ОСОБА_7 - саме на умисне вбивство, взяв до уваги небезпечність засобу, яким були спричинені тілесні ушкодження потерпілому - ножем, врахував характер тілесних ушкоджень заподіяних потерпілому, обставини їх заподіяння, покази свідків - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які підтвердили наміри ОСОБА_7 позбавити потерпілого життя, відносини та поведінку винуватого з потерпілим, які передували до злочину та самих дій обвинуваченого під час вчинення злочину.
Згідно вимог ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів, як самими засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обираючи вид та строк покарання ОСОБА_7 , суд вірно врахував ступінь тяжкості злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого.
Обставини, які пом`якшили покарання ОСОБА_7 суд визнав провокаційну поведінку потерпілого ОСОБА_8 , який згідно показів обвинуваченого та потерпілого, які суд визнав не спростованими, першим спровокував конфлікт, образливо висловившись на адресу близької для ОСОБА_7 людини.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого судом визнано вчинення ним кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.
При призначенні покарання суд першої інстанції в повній мірі врахував всі обставини, в тому числі і ті, які зазначені захисником обвинуваченого і потерпілим в їхніх апеляційних скаргах та в апеляційному суді.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував характер, ступінь суспільної небезпеки та тяжкість вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є особливо тяжким насильницьким злочином проти життя та здоров`я особи, вчиненим ОСОБА_7 з прямим умислом, який характеризується підвищеною суспільною небезпекою, а більш тяжкі наслідки до яких останній прагнув, вдалось попередити лише завдяки своєчасній і рішучій поведінці свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вирок ухвалений у відповідності до вимог ст.ст. 373, 374 КПК України, підстав для зміни чи скасування вироку в межах поданої апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:
Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 лютого 2022 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а апеляційні скарги захисника, потерпілого без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді