Справа №589/786/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/394/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 09.06.2021 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, непрацюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу

- 16.03.2021 року вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді 4 місяців арешту,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1, ч.2 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 в якій він просив вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 09.06.2021 року, скасувати, виправдати його у вчиненні злочину передбаченого ст. 126-1 КК України, а за злочин передбачений ч.2 ст. 185 КК України призначити покарання у виді 6 місяців арешту.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1 КК України та ч. 2 ст. 185 КК України, і призначено йому покарання:

- за ст. 126-1 КК України у виді 1 року позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 1 року 3 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, ОСОБА_8 призначено покарання у виді 1 року 3 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 16.03.2021 року у виді арешту, більш суворим покаранням призначеним за даним вироком, остаточно ОСОБА_8 призначено покарання у виді 1 року 3 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з моменту затримання на виконання вироку.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 490,35 грн процесуальних витрат.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області у справі № 589/1014/21, провадження № 1-кс/589/345/21.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог обвинувачений стверджував, що за вчинення злочину передбаченого ст. 126-1 КК України він засуджений безпідставно, без доведення його вини належними і допустимими доказами, а за вчинення злочину передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України вважав, що йому призначено надто суворе покарання, оскільки свою вину в цьому злочині він визнав повністю, щиро розкаявся, сприяв слідству і завдана злочином шкода є не великою, тому вважав, що покарання у виді 6 місяців арешту буде достатнім і справедливим, ніж те що призначив йому суд першої інстанції 1 рік і 3 місяці позбавлення волі.

Інші учасники кримінального провадження, зокрема прокурор, потерпілі і захисник обвинуваченого апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_8 , незважаючи на те, що неодноразово був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім`ї щодо своєї сестри (постанови Шосткинського міськрайонного суду від 27.07.2020, 29.07.2020, 03.09.2020, 16.09.2020 про визнання винним ОСОБА_8 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 173-2 КУпАП) в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», безпричинно, умисно, систематично вчиняв психологічне насильство по відношенню до своєї сестри ОСОБА_9 , що призвело до психологічних страждань останньої, а саме:

16.01.2021 року близько 14-00 год. ОСОБА_8 , перебуваючи біля воріт домоволодіння за місцем мешкання своєї сестри ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 , реалізовуючи свій злочинний умисел, безпричинно, умисно, почав вчиняти по відношенню до своєї сестри ОСОБА_9 дії, виражені у словесних образах, висловлюванні на її адресу слів нецензурної лайки, приниженні, залякуванні, тим самим викликав у ОСОБА_9 відчуття невпевненості, нездатності захистити себе та завдав шкоду її психічному здоров`ю, що виразилося у формі заниження самооцінки, втрати позитивних емоцій, та призвело до психологічних страждань останньої.

21.01.2021 року близько 08-00 год. ОСОБА_8 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи біля воріт домоволодіння за місцем мешкання своєї сестри ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 , реалізовуючи свій злочинний умисел, безпричинно, умисно, почав вчиняти відносно до своєї сестри ОСОБА_9 дії, виражені у словесних образах, висловлюванні на її адресу слів нецензурної лайки, приниженні, залякуванні, тим самим викликав у ОСОБА_9 відчуття невпевненості, нездатності захистити себе та завдав шкоду її психічному здоров`ю, що виразилося у формі заниження самооцінки, втрати позитивних емоцій, та призвело до психологічних страждань останньої.

21.01.2021 року близько 17-00 год ОСОБА_8 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи біля воріт домоволодіння за місцем мешкання своєї сестри ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 , реалізовуючи свій злочинний умисел, безпричинно, умисно, почав вчиняти відносно своєї сестри ОСОБА_9 дії, виражені у словесних образах, висловлюванні на її адресу слів нецензурної лайки, приниженні, залякуванні, тим самим викликав у ОСОБА_9 відчуття невпевненості, нездатності захистити себе та завдав шкоду її психічному здоров`ю, що виразилося у формі заниження самооцінки, втрати позитивних емоцій, та призвело до психологічних страждань останньої.

Отже, вказаними умисними, систематичними, протиправними діями ОСОБА_8 , заподіяв потерпілій ОСОБА_9 , систематичних психологічних страждань.

Крім того, 04.03.2021 близько 15:30 год., ОСОБА_8 , перебуваючи в кв. АДРЕСА_3 , яка належить потерпілому ОСОБА_10 , маючи умисел на таємне, з корисливих мотивів викрадення чужого майна, з метою незаконного збагачення, діючи повторно, таємно від оточуючих, скориставшись тим, що власник в цей час вийшов в іншу кімнату, шляхом вільного доступу вкрав мобільний телефон, торгівельної марки «Huawei Y6 Prime 2018», в корпусі чорного кольору, вартістю1800 грн, який належить ОСОБА_11 .

Після цього, ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зник та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , які апеляційну скаргу обвинуваченого підтримали, просили вирок суду скасувати та виправдати ОСОБА_8 у вчиненні злочину передбаченого ст. 126-1 КК України, а за злочин передбачений ч.2 ст. 185 КК України призначити покарання у виді 6 місяців арешту, думку прокурора ОСОБА_6 , яка проти задоволення скарги обвинуваченого заперечила, просила вирок суду залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження в сукупності з доводами апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

У відповідності до вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи вирок суду першої інстанції оскаржений одним сучасником провадження обвинуваченим, який просив цей вирок скасувати, виправдати його у вчиненні злочину передбаченого ст. 126-1 КК України, а за злочин передбачений ч.2 ст. 185 КК України призначити менш суворе покарання.

Вивчивши апеляційну скаргу та перевіривши матеріали кримінального провадження в межах заявлених апелянтом вимог колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, та оціненими судом, відповідно до положень ст. 94 цього Кодексу, згідно норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження передбачених цим Кодексом.

Вказані вимоги закону суд першої інстанції виконав.

Так, обвинувачений надавав суду першої інстанції пояснення щодо злочину передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України за клопотанням прокурора та за згодою обвинуваченого судом першої інстанції визнано недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються, по епізоду за ч. 2 ст. 185 КК України. В апеляційній скарзі обвинувачений фактичних обставин справи, доведеності своєї вини та правильності правової кваліфікації дій за ч.2 ст. 185 КК України не оскаржував. З огляду на викладене, вирок суду в цій частині колегія суддів не аналізує.

Щодо іншого епізоду злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України то тут обвинувачений ОСОБА_8 в суді першої інстанції спочатку зазначав, що свою вину визнає частково і ппояснював, що в січні 2021 він приходив до матері, яка живе в буд. АДРЕСА_2 разом з його сестрою. Приходив, щоб взяти у матері продуктів, але матері вдома не було, а сестра лаялась, виганяла його та погрожувала викликати поліцію. Двері він не вибивав, а просто стукав в них рукою. В подальшому зазначав, що вину повністю визнає.

Також суд першої інстанції допитав і потерпілу ОСОБА_9 , рідну сестра обвинуваченого, яка суду пояснювала, що брат, після того, як вийшов з в`язниці, почав поводити себе неадекватно: зловживає алкоголем, влаштовує сварки з нею і матір`ю, ображає їх та погрожує. Приходить до них в будь-який час доби, кричить, грюкає у двері, вибиває вікна будинку, які виходять на вулицю. Зазначала, що 16.01.2021 року він ОСОБА_8 прийшов до їх з матір`ю будинку по АДРЕСА_2 , почав кричати і лаятись під вікнами. Вона (потерпіла) вийшла з будинку та сказала, щоб він йшов додому (до квартири, де він живе) і не чіпав ні її, ні матір. У відповідь брат почав ще більше кричати на неї образи, а потім підскочив до неї з наміром вдарити, але його відштовхнула мати. Також брат приходив 21.01.2021 року вранці, матері не було вдома. Брат був п`яний, кричав, що вб`є і її, і матір, спалить будинок. Потім прийшов того ж дня десь о 17-й годині та знову кричав лайки, образи і погрози на її адресу. Кричав, що матір зобов`язана його годувати. При цьому сам нічим не допомагає матері, продуктами вони його забезпечують, вони ж і оплачують комунальні послуги за квартиру, де він живе, не зважаючи на те, що і вона, і мати мають зовсім невеликі доходи. Вона живе в постійному стресі, тривозі.

Свідок ОСОБА_12 , мати обвинуваченого, яка також допитувалась судом першої інстанції, зазначала, що останні три роки її син зловживає спиртним, вчиняє правопорушення, незважаючи на те, що його притягують до відповідальності, поводить себе неадекватно, постійно погрожує їй і її доньці ОСОБА_9 . Син мешкає в квартирі, яка належить їй, а вона з донькою живуть у будинку. 16.01.2021 року син прийшов до них, був п`яний, нецензурно лаявся, донька сказала, щоб він йшов додому, але він почав «наскакувати» та замахуватись на доньку. Вона (свідок) відштовхнула його від доньки, а потім вона і донька виштовхали його за хвіртку і викликали поліцію. Син при цьому кричав, що їх (її та доньку) знищить, спалить. 21.01.2021 року син приходив двічі, влаштовував сварки з сестрою, але її (свідка) в той час не було вдома. Про це їй відомо зі слів доньки, яка плакала, коли вона (свідок) повернулась того дня додому. Також свідок зазнчала, що вона і донька дуже бояться обвинуваченого, постійно знервовані, але вона змушена кожного дня носити йому їжу, продукти, лише щоб він не приходив до них і не влаштовував сварки. Також оплачує комунальні послуги за квартиру, де живе син. Син ніде не працює, допомоги ніякої не надає.

Крім пояснень обвинуваченого, потерпілої і свідка суд першої інстанції також дослідив ряд письмових доказів, які поклав в основу свого вироку на доведення вини обвинуваченого у вчиненні передбаченого ст. 126-1 КК України злочину, а саме:

- постанови Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 27.07.2020 року у справі № 589/2349/20, провадження № 3/589/1020/20, від 29.07.2020 року у справі № 589/2494/20, провадження № 3/589/1078/20, від 03.09.2020 року у справі № 589/1814/20, провадження № 3/589/824/20, від 16.09.2020 року у справі № 589/2927/20, провадження № 3/589/1221/20, згідно яких ОСОБА_8 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства щодо своєї сестри ОСОБА_9 та матері ОСОБА_12 ;

- протоколи прийняття заяв про вчинене кримінальне правопорушення від 18.01.2021 року та від 21.01.2021 року, згідно яких ОСОБА_9 звернулась з заявами про систематичне вчинення її братом домашнього насильства щодо неї 16.01.2021 року та 21.01.2021 року, яке виражалось у виді нецензурної лайки та погроз на її адресу;

- свідоцтва про народження ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , якими підтверджується, що обвинувачений та потерпіла є рідними братом та сестрою.

З урахуванням викладеного, оцінивши вищенаведені докази та встановлені на їх підставі фактичні обставини в їх сукупності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вони доводять винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення в межах обвинувачення, яке було підтримане прокурором, і його дії підпадають під правову кваліфікацію за ст. 126- КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до фізичних та психологічних страждань, розладів здоров`я, погіршення якості життя потерпілої особи.

Порушень норм КПК України, які відповідно до ст. 86, 87 КПК України, тягнуть за собою недопустимість зазначених доказів, ні судом судом першої інстанції ні апеляційним судом не встановлено та апеллянтом в апеляційній скарзі не зазначено.

Підстав не довіряти показанням потерпілої та свідка у суду немає, оскільки їхні покази є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, узгоджуються між собою та дослідженими доказами.

З огляду на викладене колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог скарг обвинуваченого та виправдання його у вчиненні злочину передбаченого ст. 126-1 КК України.

Щодо інших доводів апелянта, які зводились до суворості призначеного йому покарання, то тут колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.50 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Як вбачається з матеріалів справи, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які є нетяжкими злочинами, особу обвинуваченого, який раніше судимий, формально характеризується за місцем проживання, на обліку у психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря - нарколога з діагнозом: РППВВ алкоголя, синдром залежності, обставини, які пом`якшують покарання - визнання обвинуваченим своєї вини, активне сприяння розкриттю злочину (по епізоду за ч. 2 ст. 185 КК України), обставину, що обтяжує покарання - рецидив злочинів та зважаючи на викладене і на те, що обвинувачений маючи не зняті і не погашені у встановленому законом порядку судимості, на шлях виправлення не став, а знову вчинив умисні злочини, суд дійшов правильного висновку, з яким за встановлених обставин погоджується і колегія суддів, що покарання у виді позбавлення обвинуваченого волі буде достатнім і таким, що сприятиме його виправленню.

Обґрунтованих підстав для пом`якшення покарання ні обвинувачений ні його захисник в ході апеляційного розгляду справи не навели.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, а вирок суду першої інстанції вважає таким, що узгоджується з вимогами ст. 370 КПК України, а тому залишає його без зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 09.06.2021 року, відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на цей вирок, без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4