Справа № 361/8421/19
Провадження № 1-кп/361/327/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.08.22 Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадження, внесеному до реєстру досудових розслідувань за № 0002649 від 13.09.2019 року відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бровари, який має вищу освіту, одружений, не працює, не депутат, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:
Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_5 , якому інкримінується вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, надійшло до Броварського міськрайонного суду Київської області 15.06.2020 року.

Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 03.02.2022 року прийнято до провадження клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадження, внесеному до реєстру досудових розслідувань за № 0002649 від 13.09.2019 року відносно ОСОБА_5 .

У підготовчому судовому засіданні захисник - адвокат ОСОБА_4 , заявила клопотання про повернення клопотання прокурора щодо застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_5 , для усунення недоліків. Зокрема, сторона захисту наголосила, що внесене до суду клопотання різниться з тим, що їй було вручено. Так, у внесеному до суду клопотанні зазначено законного представника ОСОБА_6 , тоді як їй вручено клопотання, де законним представником є ОСОБА_7 . Також, наголосила, що клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру не було вручено законним представникам ОСОБА_5 - ані ОСОБА_6 , ані ОСОБА_7 , що підтверджується відсутністю в матеріалах справи розписки.

Прокурор заперечувала проти заявленого клопотання і просила відкласти підготовче судове засідання, у зв`язку з неявкою особи, відносно якої подано клопотання та її законного представника.

Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру та додані до нього додатки, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогам п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру прокурору у тому випадку, якщо воно не відповідає вимогам цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 292 КПК України клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру має відповідати вимогам статті 291 цього Кодексу, а також містити інформацію про захід медичного характеру, який пропонується застосувати, та позицію щодо можливості забезпечення участі особи під час судового провадження за станом здоров`я.

Однак прокуроромв порушення вимог ст. 292 КПК України, не вказано, як саме забезпечити участь ОСОБА_5 в судовому засіданні з розгляду вказаного клопотання, оскільки відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №257 від 27.05.2020 року, ОСОБА_5 за своїм психічним станом приймати участь в судовому розгляді справи не може.

Одночасно з цим, за приписами п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт, поряд з іншим, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.

Системний аналіз цих норм свідчить про те, що клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру за своєю структурою повинно відповідати вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, з урахуванням положень глави 39 КПК України, щодо діяння, вчиненого особою у стані неосудності.

Згідно з ч. 1 ст. 11 КК України кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 КК України суб`єктом кримінального правопорушення є фізична осудна особа, яка вчинила кримінальне правопорушення у віці, з якого відповідно до цього Кодексу може наставати кримінальна відповідальність.

Згідно з ч. 1 ст. 19 КК України осудною визнається особа, яка під час вчинення кримінального правопорушення могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Як слідує зі змісту вищевказаного клопотання прокурора, згідно з висновком судово-психіатричної експертизи гідно з висновку судово-психіатричного експерта №257 від 27 травня 2020 року, ОСОБА_5 не міг під час скоєння інкримінованих йому дій та не може в даний час усвідомлювати свої дії та керувати ними, оскільки він страждав на психічний розлад.

Отже, ОСОБА_5 є неосудною особою, про що і зазначено в клопотанні прокурора.

Однак, у порушення вимог ч. 2 ст. 292, п. 5 ч. 2 ст. 291, ст.503 КПК України у клопотанні прокурора сформульовано обвинувачення у вчиненні ним передбаченого ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст 15 ч. 2 ст. 185 КК України кримінального правопорушення, а не суспільно небезпечного діяння.

Зазначене свідчить про те, що клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру не відповідає вимогами ст. 291 КПК України, оскільки ОСОБА_5 у період часу, якому відповідає суспільно небезпечне діяння, не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, а тому у сенсі ст.ст. 11, 18, 19 КК України він не є суб`єктом кримінального правопорушення, а вчинене ним - це суспільно небезпечне діяння.

Крім того, прокурор у клопотанні неодноразово вказав, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст 15 ч. 2 ст. 185 КК України КК України, діючи з прямим умислом, з корисливим мотивом та з метою особистого збагачення за рахунок чужого майна усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, таємно викрав товарно матеріальні цінності, що передбачає наявність як інтелектуального, так і вольового моменту умислу, що відповідає діянням осудної особи з огляду на таке, проте його висновки не узгоджуються з твердженням про неосудність особи, яка виключає цю форму вини.

Тобто, клопотання містить протиріччя, оскільки в формулюванні обвинувачення прокурор зазначає, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та діючи умисно, а потім прокурор зазначає, що ОСОБА_5 вчинив злочин у стані неосудності, а стан неосудності неможливий при усвідомленні своїх дій та прямому умислі.

Виходячи із положень статей 23, 24 КК України умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання.

Бажання полягає у прагненні особи досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення, а мету становить конкретно сформульоване уявлення особи про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.

Усвідомлення означає розуміння не лише фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу конкретного кримінального правопорушення, а і його негативного соціального значення у виді суспільної небезпеки, зокрема, при спричиненні тілесних ушкоджень винний усвідомлює, що він завдає потерпілому шкоди його здоров`ю.

Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності), а бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення.

Отже, умисна форма вини передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак кримінального правопорушення, обов`язковою передумовою чого є осудність.

Мотив кримінального правопорушення - це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином, а мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.

Мотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини, при цьому прояв таких ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.

Тому із зазначеним станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст. 24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони кримінального правопорушення.

Крім того, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України, не є злочином, а є кримінальним проступком (ст. 12 КК України).

Відповідно до статті 505 КПК України предмет доказування у кримінальному проваджені щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, де не порушується питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, а йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння, а умисел, мета й мотив є елементами суб`єктивної сторони саме кримінального правопорушення та встановлюються лише щодо осудної особи.

Таким чином, клопотання містить протиріччя в частині викладу фактичних обставин вчинення суспільно небезпечного діяння, ОСОБА_5 не міг усвідомлювати суб`єктивну сторону вчинюваного ним суспільно небезпечного діяння, що свідчить про відсутність умислу і мету.

Крім цього, відповідно до ст. 506 КПК України, особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, користується правами підозрюваного та обвинуваченого в обсязі, який визначається характером розладу психічної діяльності чи психічного захворювання відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи, та здійснює їх через законного представника, захисника.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 512 КПК України, судовий розгляд здійснюється одноособово суддею в судовому засіданні за участю прокурора, обов`язковою участю фізичної особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, її законного представника та захисника згідно із загальними правилами цього Кодексу.

Відповідно до ст. 293 КПК України, одночасно з переданням клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру до суду, прокурор зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу), його захиснику, законному представнику, захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру.

Натомість вказані вимоги дотримано не було.

В порушеннях зазначених вимог, прокурором належним чином (під розписку) законному представнику вищевказане клопотання не надано. Окрім цього в матеріалах клопотання містяться розписки про отримання, ОСОБА_5 та його захисником адвокатом ОСОБА_8 - ОСОБА_4 , копії клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, у кримінальному провадженні зареєстрованому у ЄРДР за №0002649 від 14.09.2019, однак відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні внесені до ЄРДР за №0002649 від 13.09.2019 року.

Надані до копотання матеріали - реєстр досудового розслідування у кримінальному провадженні не стростовує висновків про порушення на стадії досудового розслідування прав і законих інтересів ОСОБА_5 , оскільки до кожного учасника кримінального провадження має бути застосована еалежна правова процедура.

В матеріалах клопотання зазначено, що законним представником ОСОБА_5 є його дід ОСОБА_6 , однак в судовому засіданні було встановлено, що під час досудового розслідування, законний представник взагалі не приймав участь, копії клопотання не отримував.

Крім того, за клопотанням, наданим стороною захисту в судовому засіданні вбачається, що законним представником ОСОБА_5 - є бабуся ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка також не отримувала клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру.

З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку про необхідність повернення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_5 прокурору, оскільки клопотання має велику кількість порушень та невідповідностей, що в сукупності дає підстави визнати клопотання невідповідним нормам чинного кримінального процесуального законодавства.

Наявність обставин, які є підставою для повернення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, позбавляють можливості суд належним чином провести судове засідання і прийняти судове рішення.

Таким чином, невідповідність клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру вимогам закону позбавляє суд в подальшому розглянути кримінальне провадження по суті з дотриманням прав особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусового заходу медичного характеру на адекватний захист, прийняти законне та обґрунтоване рішення у відповідності до закону.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 291, 314, 369-372 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:
Повернути клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадження, внесеному до реєстру досудових розслідувань за № 0002649 від 13.09.2019 року до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бровари, який має вищу освіту, одружений, не працює, не депутат, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України прокурору Броварської окружної прокуратури Київскої області для усунення недоліків.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Броварський міськрайонний суд Київської області.

Суддя ОСОБА_1