Справа № 638/4138/22
Провадження № 1-в/638/351/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2022 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі: головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського райсуду м. Харкова клопотання засудженого :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженого в с. Піщанка, Красноградського району Харківської області, громадянина України, українця, з середньою-спеціальною освітою, одруженого, зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 , який фактично мешкав за адресою : АДРЕСА_2 , раніше судимого :

- 25.03.2014 вироком Красноградського райсуду Харківської області за ст. 396 ч. 1 КК України до 2 років позбавлення волі;

- 25.04.2014 вироком Красноградського райсуду Харківської області за ст.185 ч. 3 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, з застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки 6 місяців;

- 15.10.2014 вироком Красноградського райсуду Харківської області за ст.ст. 185 ч. 2, 71 КК України до 5 років позбавлення волі;

- 17.10.2014 вироком Красноградського райсуду Харківської області за ст.ст. 297 ч. 3, 71 КК України до 5 років позбавлення волі;

- 20.01.2015 вироком Красноградського райсуду Харківської області за ст.ст. 185 ч. 2, 71 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі, звільненого з місць позбавлення волі 29.12.2017, відповідно до приписів ст. 81 КК України, умовно достроково на невідбутий строк 9 місяців 17 днів, на підставі ухвали Харківського райсуду Харківської області від 21.12.2017;

- 12.06.2019 вироком Красноградського райсуду Харківської області за ст. 185 ч.ч. 2, 3 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

- 26.01.2021 вироком Красноградського райсуду Харківської області за ст.ст. 185 ч.ч. 2, 3, 190 ч. 2, 70 ч. 4, 71 КК України до 3 років 7 місяців позбавлення волі, з 08.04.2021 відбуває кримінальне покарання в Державній установі « Олексіївська виправна колонія (№25) »,

« Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України та зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання відповідно до Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015», -

В С Т А Н О В И В:

26.07.2022 засуджений ОСОБА_3 звернувся до Дзержинського райсуду м. Харкова з клопотанням « Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України та зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання відповідно до Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015», в якому посилався на те, що він вироком Красноградського райсуду Харківської області від 12.06.2019 був засуджений за вчинення злочинів, передбачених ст. 185 ч.ч. 2, 3 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі та з 08.04.2021 відбуває кримінальне покарання в ДУ « Олексіївська виправна колонія (№25) ».

За місцем відбування покарання стягнень та заохочень не має, веде себе сумлінно та задовільно характеризується.

Таким чином, засуджений ОСОБА_3 просить суд звільнити його від подальшого відбування покарання умовно достроково, на підставі ст. 81 КК України.

Крім того, засуджений ОСОБА_3 , просить суд при вирішенні питання про звільнення його від подальшого відбування покарання умовно достроково, на підставі ст. 81 КК України, зарахувати строк попереднього ув`язнення у строк покарання відповідно до Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015.

Засуджений ОСОБА_3 у судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду клопотання був повідомлений належним чином, в письмовій заяві просив суд розглядати клопотання за його відсутності, просив його задовольнити, з підстав на які він посилається.

У судове засідання представник ДУ « Олексіївська виправна колонія (№25) » та прокурор не прибули, про день час та місце розгляду клопотання засудженого були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, з клопотанням про відкладення розгляду клопотання до суду не звернулися.

При таких обставинах, суд вважає можливим розглянути вказане клопотання засудженого за відсутністю зазначених осіб, так як відповідно до ч. 4 ст. 539 КПК України, їх неявка не є перешкодою для розгляду клопотання по суті за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши письмові матеріали, додані до вказаного клопотання і матеріали особової справи засудженого, вважає клопотання ОСОБА_3 не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 вироком Красноградського райсуду Харківської області від 12.06.2019, який було залишено без змін ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду від 20.08.2020 та який у вказану дату набрав законної сили, був засуджений за вчинення злочинів, передбачених ст. 185 ч.ч. 2, 3 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Початок строку відбуття ОСОБА_3 покарання рахується з 08.11.2019, кінець строку рахується з 08.05.2023, тобто засуджений на теперішній час відбув більше 2/3 призначеного вироком суду строку покарання.

Засуджений ОСОБА_3 з 08.04.2021 по теперішній час відбуває призначену вироком суду міру кримінального покарання у ДУ « Олексіївська виправна колонія (№25) ».

Відповідно до матеріалів особової справи № 183/Т-21 засуджений ОСОБА_3 , за час відбування призначеного вироком суду покарання в ДУ « Олексіївська виправна колонія (№25) » дисциплінарних стягнень не має, однак засуджений також не має і відповідних заохочень.

Крім того, з матеріалів особової справи вбачається, що засуджений ОСОБА_3 раніше неодноразово був судимим за вчинення умисних, корисних, в тому числі і тяжких кримінальних правопорушень, наявні судимості не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, так як перебіг строку погашення судимостей неодноразово переривався вчинення наступних кримінальних правопорушень, за місцем відбуття кримінального покарання характеризується з посередньої сторони, як особа, яка не працює, своєю поведінкою позитивного прикладу іншим засудженим не подає, участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі не приймає.

З витягу з протоколу № 17 від 28.04.2021 засідання комісії адміністрації ДУ « Олексіївська виправна колонія (№25) » вбачається, що комісією було прийнято рішення про відмову в зміні умов тримання засудженого ОСОБА_3 та застосуванні приписів ст.ст. 100, 101 КВК України.

Засуджений ОСОБА_3 , відповідно до зазначеного вироку суду від 12.06.2019 та за яким відбуває визначену вироком міру кримінального покарання в установі виконання покарань, засуджений за скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185 ч.ч. 2, 3 КК України, частина яких, у відповідності до приписів ст. 12 КК України, віднесено до категорії тяжкого злочину.

Крім того, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 вироком Красноградського райсуду Харківської області від 26.01.2021 був засуджений за вчинення злочинів, передбачених ст.ст. 185 ч.ч. 2, 3, 190 ч. 2, 70 ч. 4, 71 КК України до 3 років 7 місяців позбавлення волі. Вказаний вирок суду на теперішній час не набрав законної сили, так як апеляційні скарги засудженого та прокурора до теперішнього часу перебувають на розгляді колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду.

Відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за який вона засуджена до позбавлення волі.
Сумлінну поведінку слід розуміти як комплекс зразкового дотримання режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні вказівок і розпоряджень адміністрації колонії, відсутність порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. Сумлінне ставлення до праці проявляється у поліпшенні кількісних та якісних показників виконуваної робити, підвищення виробничої кваліфікації, бережливому ставленні до обладнання та інструментів, додержання охорони праці та техніки безпеки.

Таким чином, суд вважає, що засуджений ОСОБА_3 формально підпадає під приписи п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, так як на теперішній час відбув більш двох третин призначеного строку покарання.

Однак, відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України, обов`язковою складовою для прийняття судом рішення про безумовне умовно дострокове звільнення від відбування призначеного вироком суду кримінального покарання, є сумлінна поведінка та ставлення до праці засудженого, як умова доведеності виправлення останнього.

Судом зазначається, що відсутність у ОСОБА_3 за весь тривалий період відбування покарання як стягнень так і заохочень, а також приймаючи до уваги дані, які характеризують його особу, не можуть бути достатньою підставою для безумовного застосування умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Зазначені позиція міститься в роз`ясненнях Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які викладені в постанові пленуму Верховного суду України «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002, відповідно до яких суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, оскільки судовий розгляд питання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Таким чином, суд вважає, що поведінка засудженого ОСОБА_3 за весь час відбування покарання, не може свідчити, що він довів своє виправлення, а тому на переконання суду строк фактично відбутого ОСОБА_3 покарання не є достатнім для його виправлення та співмірним за вчинений тяжкий злочин.

Суд також враховує правові висновки, викладені в узагальненні судової практики розгляду судами деяких питань, які вирішуються судом під час виконання вироків, проведеного ВССУ від 23.05.2017, в яких зазначено, що відповідно ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом. Потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач та інші особи мають право звертатися до суду з клопотаннями про вирішення питань, які безпосередньо стосуються їх прав, обов`язків чи законних інтересів.

Разом з тим згідно з ч. 3 ст. 154 КВК України стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 КК України може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленої КК частини строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Таким чином, нормами КВК України визначено суб`єкта звернення до суду з відповідним поданням орган або установа виконання покарань.

При таких обставинах, законодавцем визначено суб`єкта звернення з відповідним поданням до суду. Аналіз положень ст. 154 КВК вказує на те, що засуджений не наділений правом самостійно подавати клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни більш м`яким, проте ст. 539 КПК не містить чітких положень щодо обмеження визначення суб`єкта звернення з поданням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Враховуючи наведене, при вирішенні питання про можливість розгляду та задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, подані засудженими, слід враховувати такі обставини, як: виконання/невиконання органом або установою виконання покарань обов`язків, визначених ч. 3 ст. 154 КВК України, встановлення під час судового розгляду факту бездіяльності суб`єктів, визначених у ч. 3 ст. 154 КВК України, щодо своєчасності звернення до суду із відповідним поданням про умовно-дострокове звільнення засудженого або заміни призначеного судом покарання більш м`яким, що порушує права засудженого на вирішення питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання тощо.

При цьому не підлягають задоволенню відповідні клопотання засуджених у випадку, коли неможливо у визначений законодавством спосіб встановити факт того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ст. 81 КК України) або ж встановити, що засуджений став на шлях виправлення (ст. 82 КК України).

З приводу клопотання засудженого ОСОБА_3 щодо зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання відповідно до Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015, суд також вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 72 КК України ( в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 ( набрання чинності 24.12.2015 ), який на підставі Закону України № 2046- VІІІ від 18.05.2017 втратив чинність з 21.06.2017 ), зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. У строк попереднього ув`язнення включається строк затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведення судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Відповідно до правового висновку щодо застосування норми права, передбаченої ч. 5 ст. 72 КК України ( зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання ), викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 у справі № 663/537/17 ( провадження № 13-31кс18 ), якщо особа вчинила злочин в період до 23.12.2015 (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (зворотна дія Закону № 838-VIII як такого, який «іншим чином поліпшує становище особи» у розумінні ч. 1 ст. 5 КК України).( п. 104 )

Якщо особа вчинила злочин до 20.06.2017 (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21.06.2017, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII. В такому разі Закон № 838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону № 2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону № 2046-VIII як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України не допускається ( п. 106 ).

Згідно ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

У судовому засіданні, з досліджених матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_3 встановлено, що вироком Красноградського райсуду Харківської області від 12.06.2019, який було залишено без змін ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду від 20.08.2020 та який у вказану дату набрав законної сили, був засуджений за вчинення злочинів, передбачених ст. 185 ч.ч. 2, 3 КК України ( дати вчинення в період з 02.01.2019 по 13.03.2019 ) до 3 років 6 місяців позбавлення волі.

На теперішній час початок строку відбуття ОСОБА_3 покарання рахується з 08.11.2019, тобто з моменту взяття під варту на підставі ухвали слідчого судді Красноградського райсуду Харківської області від 08.11.2019.

Таким чином строк який просить зарахувати засуджений ОСОБА_3 у строк покарання, призначеного вироком Красноградського райсуду Харківської області від 12.06.2019 за правилами ч. 5 ст. 72 КК України (зі змінами у відповідності до Закону України «Про внесення зміни до КК України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015) не підлягає зарахуванню у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, так як злочини, за вчинення яких він був засуджений вказаним вироком суду, були ним вчинені після 20.06.2017, тобто після втрати чинності Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 ( набрання чинності 24.12.2015 ), яким була визначена редакція ч. 5 ст. 72 КК України, втрата чинності якої відбулось з 21.06.2017 на підставі Закону України № 2046- VІІІ від 18.05.2017.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що у задоволені клопотання засудженого ОСОБА_3 слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», ст.ст. 1, 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення», ст.ст. 72, 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 « Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України та зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання відповідно до Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015», - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Харківської апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом семи днів з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_3 в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_1