Номер провадження 11-сс/816/149/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - арешт майна
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 грудня 2021 року, якою було накладено арешт на майно, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 грудня 2021 року клопотання слідчого СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_8 було задоволено.

Накладено арешт на вилучене в ході обшуку автомобіля марки «Audi А7», чорного кольору д.н.з. НОМЕР_1 , майно а саме: частину вихлопної системи автомобіля «каталізатор» із номером на поверхні Eoerspare НОМЕР_2 .

Своє рішення слідчий суддя вмотивував тим, що вилучене майно є речовим доказом по даному кримінальному провадженню та існують достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям зазначеним у статті 98 КПК України, а тому, необхідно накласти арешт на зазначене майно з метою забезпечення його збереження, як речового доказу, а не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню.

Не погодившись з таким рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити йому строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 грудня 2021 року, скасувати вказану ухвалу, постановити нову, якою відмовити у задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на зазначене майно.

Щодо пропуску строку на апеляційне оскарження, адвокат вказує на те, що розгляд клопотання слідчого щодо арешту майна відбувся за відсутності ОСОБА_6 , а копію ухвали, прийнятої слідчим суддею на результатами розгляду клопотання, ним була отримана 11 січня 2022 року у відповідь на адвокатський запит від 07 січня 2022 року.

Щодо суті оскаржуваної ухвали, адвокат ОСОБА_7 посилається на її незаконність, необґрунтованість та невмотивованість, вважає вказане судове рішення таким, що постановлено з істотними порушеннями норм кримінального процесуального закону, без дотримання Конвенції про захист прав та основоположних свобод, усталеної практики ЄСПЛ.

При цьому, представник власника майна вказує, що згідно з ухвалою слідчого судді, журналу судового засідання від 28 грудня 2021 року в судове засідання слідчий не з`явився, а що стосується явки ОСОБА_6 , тобто особи, у якої було тимчасово вилучене майно, то останній у судове засідання навіть не викликався. Заява ОСОБА_6 про розгляд клопотання у його відсутність та про те, що він не заперечує проти накладення арешту на майно, у матеріалах провадження відсутня, які і відсутні відомості щодо повідомлення останнього про час, дату і місце розгляду клопотання про арешт майна.

Враховуючи, що у поданому клопотанні від про накладення арешту на майно мова йде саме про тимчасово вилучене під час проведення обшуку майно, повідомлення особи, у якої воно було вилучене, відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, є обов`язковим. При цьому, слідчий суддя не наводить в оскаржуваному рішенні жодних мотивів, чому дане клопотання було розглянуте без повідомлення користувача майна.

Також адвокат зазначає про те, що відповідно до звіту про автоматизований розподіл по справі №592/16510/21, визначення слідчого судді ОСОБА_1 для розгляду клопотання слідчого про арешт тимчасово вилученого у ОСОБА_6 майна, відбулося 28 грудня 2021 року об 11 год. 33 хв. 29.755 сек., згідно журналу судового засідання від 28 грудня 2021 року, судове засідання у даній справі розпочато 28 грудня 2021 року об 11 год. 45 хв. 18 сек., тобто через 12 хвилин після проведення процедури авторозподілу, а вже о 12 год. 00 хв., по виходу із нарадчої кімнати, слідчий суддя оголосив оскаржувану ухвалу. При цьому, було оголошено повний текст судового рішення, а не лише його вступну та резолютивну частини, тобто, процедура розгляду даного клопотання слідчого від моменту авторозподілу до проголошення повного тексту судового рішення зайняла всього 23 хвилини.

Крім того, апелянт зазначає, що розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, слідчий суддя не врахував, що за правилами ч.1, ч.2 ст. 64-2 КПК України, третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи. Третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Апелянт вказує, що оскільки в матеріалах кримінального провадження №000998 від 10 травня 2021 року відсутні відомості про повідомлення ОСОБА_6 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, то вказана особа на даному етапі досудового розслідування має статус третьої особи. Таким чином, враховуючи положення ст.19 Конституції України, п.16-1 та п.25 ч.1 ст.3, ст.ст. 7, 8, 9 КПК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, клопотання про арешт майна третьої особи має бути складене та подано до суду виключно прокурором у кримінальному провадженні.

В даному випадку, до слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми з клопотанням про арешт майна, тимчасово вилученого у третьої особи ОСОБА_6 , звернувся не прокурор, а слідчий, хоча й за погодженням з прокурором. Не дивлячись на це, слідчий суддя, отримавши від не уповноваженої особи клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, замість вжиття заходів, передбачених ч.3 ст.172 КПК України, безпідставно його розглянув та задовольнив у повному обсязі, що є істотним порушенням закону.

Крім того, апелянт вказує, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що звернення слідчого з клопотанням відбулося поза межами строків, визначених ч.5 ст.171 КПК України.

Так, у відповідності до ч.5 ст.171 КПК України прокурор або слідчий за погодженням з прокурором зобов`язані звернутися до слідчого судді не пізніше 48 годин, інакше режим тимчасово вилученого майна на таке майно - припиняється.

Порядок обчислення вищенаведеного строку звернення визначається відповідно до ч.ч.1,2,6,7 ст.115 КПК України. Згідно з цими положеннями, строки, встановлені цим Кодексом, обчислюються годинами, днями і місяцями. При обчисленні строку годинами строк закінчується в останню хвилину останньої години. При обчисленні процесуального строку в нього включаються вихідні і святкові дні, а при обчисленні строку годинами - і неробочий час. Якщо відповідну дію належить вчинити в суді або в органах досудового розслідування, то строк закінчується у встановлений час закінчення робочого дня в цих установах.

Щодо необхідності звернення у таких випадках з клопотанням саме прокурора, а не слідчого за погодженням з прокурором, апелянт посилається на практику апеляційними судами різних регіонів України, в тому числі, і Сумського апеляційного суду. І навіть якщо теоретично припустити, що слідчий ОСОБА_8 мав процесуальне право звернутися до слідчого судді з клопотанням, погодженим із прокурором, про арешт майна, тимчасово вилученого у третьої особи, судом першої інстанції залишено поза увагою, що таке звернення відбулося поза межами строків, визначених ч.5 ст.171 КПК України.

Так, при врученні протоколу обшуку автомобіля від 24 грудня 2021 року, а саме, як на примірнику, врученому ОСОБА_6 , так і на копії, наданій слідчому судді, зазначено час початку проведення обшуку 14 год. 34 хв. та не зазначено час його завершення.

Однак, згідно іншого протоколу обшуку від 24 грудня 2021 року, проведеного в гаражі № НОМЕР_3 за адресою: м. Харків, вул. Саперна, 2А, то як на примірнику, врученому ОСОБА_6 , так і на копії, наданій слідчому судді, зазначено час початку проведення обшуку 17 год. 43 хв. Відповідно до цього протоколу обшуку, до його проведення в якості спеціаліста залучався ОСОБА_8 , тобто особа, прізвище, ім`я та по - батькові якої повністю співпадають із анкетними даними слідчого. Таким чином, можливо припустити, що моментом тимчасового вилучення майна із автомобіля, яким користується ОСОБА_6 , є час початку проведення обшуку у гаражі № НОМЕР_3 , який об`єктивно не може бути пізнішим за 17 год. 43 хв. З урахуванням правил обрахування процесуальних строків, 48 годин, передбачені абзацом 2 ч.5 ст. 171 КПК України, спливли о 17 год. 43 хв. 26 грудня 2021 року.

Станом на 17 год. 43 хв. 26 грудня 2021 року ні слідчий за погодженням з прокурором, ні прокурор у кримінальному провадженні з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна до слідчого судді не звернулися та, вочевидь, навіть не мали такого наміру звертатися, оскільки слідчий виніс постанову про визнання речовими доказами тимчасово вилученого майна лише 27 грудня 2021 року, а клопотання ним складено, погоджено з прокурором та надано до Ковпаківського районного суду м. Суми аж 28 грудня 2021 року, тобто із спізненням майже на 48 годин. Таким чином, орган досудового розслідування через пропуск строків, визначених абзацом 2 ч. 5 ст. 171 КПК України, взагалі втратив процесуальне право звертатися до слідчого судді з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна і клопотання про його поновлення відсутнє.

Також, апелянт зазначає, що в судовому засіданні слідчий не надав та не навів жодного доказу причетності ОСОБА_6 до вчинення будь-яких злочинів як особисто, так і у складі групи, а визнання слідчим вилученого майна речовими доказами здійснено виключно на основі припущень, що таке майно може мати кримінальне походження.

Таким чином, крім ухвалення судового рішення з істотними порушеннями вимог закону, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що тимчасово вилучене майно має будь-яке доказове значення у кримінальному провадженні.

Представник власника майна ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , який є апелянтом, в судове засідання не з`явився, подав до апеляційного суду заяву, в якій просив розглядати дане провадження за його відсутності.

Від прокурора також надійшла заява про розгляд даного провадження за його відсутності.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що наявні підстави для здійснення апеляційного розгляду без учасників провадження, що узгоджується з вимогами ч.4 ст.405 КПК України, а тому, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з вимогами п.3 ч.2 ст.395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Положеннями ч. 3 ст. 395 КПК України передбачено, якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З матеріалів даного провадження вбачається, що власник майна про дату, час і місце розгляду клопотання слідчого про арешт майна не повідомлявся, копію судового рішення, постановленого за результатом розгляду вказаного клопотання, як зазначає представник власника майна - адвокат ОСОБА_7 , отримана була ним 11 січня 2022 року і в цей же день складена апеляційна скарга, яка подана до суду.

Таким чином, з врахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що адвокатом ОСОБА_7 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження не пропущено, у зв`язку з чим вирішувати питання його поновлення підстави відсутні.

Що стосується оскаржуваної ухвали слідчого судді, то перевіривши її законність та обґрунтованість в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.7 ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Положеннями ст.ст. 94, 132, 173 КПК України визначено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідно до статті 100 КПК України, на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, а згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя, суд накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

На думку колегії суддів, при вирішенні питання щодо накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні слідчим суддею вищезазначені вимоги було дотримано в повному обсязі.

Так, з матеріалів даного провадження вбачається, що Сумським РУП ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000998 від 10 травня 2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, ч.3 ст. 185 КК України, за фактом, в тому числі, крадіжки частин вихлопної труби - каталізаторів - з транспортних засобів, які, один з підозрюваних у вчиненні вказаних злочинів ОСОБА_9 пересилав до м. Харкова ОСОБА_6 .

Досудовим розслідуванням було встановлено, що у ОСОБА_6 наявний у користуванні автомобіль марки «Audi А7», д.н.з. НОМЕР_1 , в якому, 24 грудня 2021 року, на підставі ухвали слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 грудня 2021 року, було проведено обшук, під час якого виявлено та вилучено частину вихлопної системи автомобіля - каталізатор, із номером на поверхні Eoerspare НОМЕР_2 , про накладення арешту на який звернувся з клопотанням слідчий до слідчого судді.

За результатом розгляду зазначеного клопотання, слідчим суддею було прийнято рішення про його задоволення, з врахуванням того, що вилучене майно відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України, на вказаний каталізатор необхідно накласти арешт з метою забезпечення його збереження, як речового доказу.

З таким рішенням слідчого судді погоджується і колегія суддів та вважає, що в даному конкретному випадку, з врахуванням фактичних обставин, не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, може призвести до наслідків, які можуть перешкодити вказаному кримінальному провадженню.

При цьому, доводи апелянта про те, що відповідно до ч.2 ст.172 КПК України, з врахуванням того, що мова йде саме про тимчасово вилучене під час проведення обшуку майно, повідомлення ОСОБА_6 про розгляд клопотання було обов`язковим, чого зроблено не було, заслуговують на увагу, однак враховуючи передбачену КПК України можливість оскарження ухвали слідчого судді в апеляційному порядку, апеляційний суд зазначає, що право останнього було поновлено шляхом розгляду поданої в його інтересах апеляційної скарги. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна може розглядатися без повідомлення власника майна, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна, а тому розгляд клопотання слідчим суддею у відсутність власників майна не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Крім того, всупереч доводам апелянта щодо відсутності у слідчого процесуальних повноважень, оскільки з клопотанням про арешт майна третьої особи може звертатися лише прокурор, колегія суддів зауважує, що положеннями ч.1 ст.171 КПК України визначено вичерпний перелік осіб, які мають право звернутися до слідчого судді із клопотанням про арешт майна. Такими особами є прокурор та слідчий за погодженням з прокурором.

Як вбачається з матеріалів даного провадження, слідчий СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_8 звернувся з клопотанням про арешт майна, погодженим прокурором Окружної прокуратури м. Суми ОСОБА_10 . Таким чином, в даному випадку, з огляду на приписи ст.171 КПК України, слідчий є належною процесуальною особою, а тому, за наявності погодження прокурора, наділений правом на звернення до слідчого судді з клопотанням про арешт майна.

Крім того, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що клопотання про арешт майна подано слідчим поза межами строків, встановлених ч. 5 ст. 171 КПК України, з врахуванням того, що обшук був проведений 24 грудня 2021 року, у п`ятницю, наступні дні 25 та 26 грудня (субота та неділя) були вихідними, при цьому, 25 грудня визначено святковим днем, який припадав на вихідний день, а тому, перенесений на 27 грудня 2021 року, наступним робочим днем було 28 грудня 2021 року, в який слідчий і подав до слідчого судді клопотання про арешт майна, яке і було розглянуто відповідно до чинного законодавства.

При цьому, доводи апелянта про те, що визнання вилученого майна речовими доказами, а також, що воно може мати кримінальне походження здійснено виключно на основі припущень, є непереконливими, і колегія суддів вважає, що арешт слідчим суддею накладено правомірно, при тому, що на даному етапі доводами клопотання слідчого у повному обсязі доведено наявність підстав для цього і на спростування таких висновків слідчого судді під час апеляційного розгляду даного кримінального провадження доказів здобуто не було.

Крім того, при постановленні вказаної ухвали, колегією суддів враховується і позиція ВРП, усталена за результатами перевірки судових рішень щодо незаконного накладення арешту на майно (справа №2279/2дп/15-20 від 27 липня 2020 року, справа № 412/2дп/15-21 від 22 лютого 2021 року), відповідно до якої, арешт майна як захід забезпечення кримінального провадження застосовується не лише для забезпечення досягнення дієвості цього провадження, а й із метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, якщо щодо нього існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що таке є доказом кримінального правопорушення, чи якщо за його рахунок можливо відшкодувати шкоду, завдану внаслідок кримінального правопорушення.

При цьому особа, на майно якої накладено арешт, фактично позбавляється права розпорядження та користування ним. Безумовно, внаслідок накладення арешту на майно особа зазнає втручання з боку держави в особі її державних органів у її право на мирне володіння таким майном у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

З огляду на вказану вище правову підставу накладення арешту на майно та з метою реалізації функцій судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні слідчому судді належить під час розгляду клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача з`ясовувати та перевіряти, чи такий засіб забезпечення кримінального провадження є виправданим втручанням у право власності особи, тобто «передбачений законом», здійснюється в «інтересах суспільства», та враховувати розумне співвідношення пропорційності між засобами та метою, «яка має бути реалізована будь-якими засобами, що застосовуються державою, в тому числі тими, які спрямовані на встановлення контролю за використанням особою своєї власності» (рішення у справі «Боржонов проти Російської Федерації», §§5763).

З врахуванням вищезазначеного, колегія судді вважає, що у даному випадку накладення слідчим суддею арешту на майно не призведе до надмірного обмеження прав його володільця чи власника, крім того, арешт майна є лише одним із заходів забезпечення кримінального провадження, під час досудового розслідування якого перевіряються та уточнюються відомості, які мають значення для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, що на даний час і відбувається.

При цьому, колегія суддів враховує і те, що відповідно до положень ч.2 ст.174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Враховуючи вищезазначене колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою та не вбачає підстав для її скасування, у зв`язку з чим вказане судове рішення слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника власника майна без задоволення.

Керуючись ст. ст.170,173,404,405,407,419,422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 грудня 2021 року, про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000998 від 10 травня 2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 185 КК України, залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає чинності негайно та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4