Справа № 203/1127/22
Провадження № 1-кс/0203/935/2022
УХВАЛА

12 квітня 2022 року слідчий суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участі прокурора ОСОБА_3 ,
слідчої ОСОБА_4 ,
підозрюваного ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі в залі суду погоджене прокурором клопотання старшого слідчого СВ ВП № 12 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, капітана поліції ОСОБА_4 , про забезпечення кримінального провадження, розпочатого 24 березня 2022 року з внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 1 2022 04 301 0000017, застосуванням запобіжного заходу у виді домашнього арешту підозрюваного за ч.1 ст. 357, ч. 4 ст. 186 КК України:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, народженого у м. Гірнику Донецької області, українця за національністю, військовозобов`язаного, з професійно-технічною освітою за спеціальністю «станочник широкого профілю», неодруженого, який малолітніх, неповнолітніх, непрацездатних осіб на утриманні не має, внутрішньо переміщеного за адресою гуртожитку на АДРЕСА_1 , покинувши постійне місце проживання на АДРЕСА_2 , будучи зареєстрованим на АДРЕСА_3 , працюючого з 31 березня 2022 року слюсарем КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради та в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,
В С Т А Н О В И В:
11 квітня 2022 року в порядку ст.ст. 186-187 КПК України без затримання підозрюваного під наглядом Центральної окружної прокуратури м. Дніпра слідчий за погодженням з прокурором ОСОБА_3 звернувся з клопотанням про застосування у вигляді запобіжного заходу домашнього арешту ОСОБА_5 у нічний час з 22-00 год. до 06-00 год., яке за формою та змістом відповідає вимогам ст.ст. 176, 184 цього Кодексу.
Дане клопотання обґрунтоване наявністю достатніх підстав вважати, що ОСОБА_5 у разі запобіжного заходу, не пов`язаного з обмеженням у пересуванні та комунікації, може вчинити дії, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і лише застосування до підозрюваного нічного домашнього арешту, на думку сторони обвинувачення, відповідатиме завданням охорони прав та інтересів суспільства. Зокрема, отримавши повідомлення про підозру та усвідомлюючи невідворотність призначення відносно нього покарання у вигляді реального позбавлення волі до десяти років, підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, так як притягується до відповідальності за скоєне з ознаками корисливого тяжкого злочину проти власності. Крім того, враховуючи, обстановку вчиненого злочину в умовах воєнного стану, характеристику особистості підозрюваного існує ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.
В судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали з наведених у ньому підстав, обґрунтовуючи наявність зазначених ними ризиків тим, що досудове слідство ведеться за обставинами розкриття тяжкого злочину проти власності в умовах воєнного стану, і перебуваючи без обмежень у пересуванні, підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідуванні і суду, а враховуючи відсутність міцних соціальних зав`язків існує реальний ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.
Підозрюваний в засіданні не заперечував проти застосування такого запобіжного заходу, пояснивши, що не планував вчинення такого злочину, давно покинувши кримінально-протиправну діяльність.
Слідчий суддя, заслухавши доводи слідчого та висновки прокурора, міркування підозрюваного, дослідивши додані до клопотання докази, дійшов наступних висновків.
Воєнний стан введений на всій території України на підставі Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року з 05 години 30 хвилин того ж дня у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації, але скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства через це за ч. 2 ст. 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» заборонене, що не виключає застосування належної правової процедури з характерними для цього правового режиму особливостями досудового розслідування згідно ст. 12-2 цього Закону без обмежень повноважень судів, органів та установ системи правосуддя.
ОСОБА_5 відповідно до ст. 276 КПК України обґрунтовано підозрюється у грабежі, тобто відкритому викраденні чужого майна, поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, в умовах воєнного стану, вчиненому у групі осіб без попередньої змови 23 березня 2022 року близько 18-00 год. проти приватної власності потерпілого ОСОБА_6 за сукупністю з викраденням офіційного документу, а саме банківських карток ОСОБА_6 , що стороною обвинувачення кваліфіковано, в тому числі, за ознаками тяжкого злочину проти власності за ч. 4 ст. 186 КК України, санкція якої у виді покарання передбачає позбавлення волі строком до десяти років, чим допускається застосування згідно ч.2 ст. 181 КПК України домашнього арешту, який має сприяти виконанню досудовим розслідувань завдань доведеності факту вчинення та характеру поставлених за вину кримінальних посягань.
Так, 09 квітня 2022 року ОСОБА_5 повідомлено відповідно до ст. ст. 277-278 КПК України про підозру в тому, що за версією з`ясованих стороною обвинувачення і викладених письмово у цьому повідомленні обставин він під час проведення на зупинці громадського транспорту на Вокзальній площі м. Дніпра дозвілля за розпиванням спиртних напоїв в групі раніше незнайомих йому ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 з 18 години 23 березня 2022 року після подолання ОСОБА_9 того ж дня волі ОСОБА_6 до опору завданим ударом ногою в область грудей, від якого потерпілий упав спиною додолу за кіоском біля зупинки громадського транспорту на Привокзальній вулиці, 15, у м. Дніпрі навпроти КЗО «Середня загальноосвітня школа № 1» Дніпровської міської ради, близько 20 години 10 години з метою особистого збагачення в умовах воєнного стану умисно відкрито забрав з особистих речей ОСОБА_6 з корисливих мотивів мобільний телефон моделі «Xiaomi Redmi 8» та грошові кошти в сумі 2500 грн. разом з двома банківськими картками АТ «Державний ощадний банк України» №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , що силоміць відібрані з карманів одягу потерпілого ОСОБА_9 , притискаючи ногами до землі руки ОСОБА_6 , в групі з ОСОБА_8 , якому передана зірвана з плеча потерпілого сумка з особистими речами останнього, з чим ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_9 і ОСОБА_8 залишили місце події, розпорядившись награбованим на власний розсуд.
Як вбачається з клопотання та матеріалів кримінального провадження, сторона обвинувачення обґрунтовує підозру в грабежі в умовах воєнного стану в ідеальній сукупності з викраденням офіційних документів фактичними даними про відшукані та добровільно видані предмети злочинів у тісному зв`язку з показаннями свідка ОСОБА_10 , чим перевірені на достовірність показання потерпілого ОСОБА_6 , який впізнав, зокрема, і ОСОБА_5 , що разом із заявами ОСОБА_8 доводить причетність підозрюваного до події сукупності злочинів в умовах воєнного стану.
Тому прокурором наведені достатні докази для підтвердження фактів відкритого привласнення чужого майна та важливих особистих документів групою осіб в умовах воєнного стану після застосування сили без розладу здоров`я, що є причиною виникнення підозри, які за практикою тлумачення обґрунтованості підозри Європейським Судом з прав людини, mutatis mutandis, в рішенні від 28.10.94 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (скарга № 14310/88) не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що безсумнівно доводять винуватість у злочині до ступеня, необхідного для засудження обвинувальним вироком чи, принаймні, висунення обвинувачення в формі обвинувального акта, що складає процесуальну мету вже наступних стадій кримінального провадження.
Разом з тим, слідчий суддя не може не звернути увагу на зловживання стороною обвинувачення попередньою правовою кваліфікацією фактично скоєного, що без належної ретельності на початковому етапі подрібнено, ніяк не виправдовуючи допущене зволікання з початком досудового розслідування.
Так, усна заява потерпілого про тяжкий корисливий злочин прийнята під протокол 23.03.2022 о 21 годині 44 хвилин, після чого «на гарячому» пійманий ОСОБА_5 , на що за даними протоколів вказує його участь у слідчих діях тієї ж доби вже о 22 годині 50 хвилин після вокзалу вже у приміщенні поліції, але вимоги ст. 214 КПК України виконанні чомусь тільки 24.03.2022 о 13 годині 34 хвилин, внаслідок чого виїмка добровільно виданих підозрюваним грошових коштів готівкою та банківських карток, що стали безпосереднім предметом кримінальних посягань, оформлена протоколом огляду вмісту кишень одягу перехожого, а протоколами огляду місця події оформлена, по суті, перевірка показань потерпілого на місцевості та слідчий експеримент з відновленням за участі підозрюваного обстановки та обставин події, в результаті чого відшуканий один з предметів посягання, які могли проводитися лишень після внесення відомостей до ЄРДР. Сам огляд місця події, як такий, з фіксуванням слідів бійки, волочіння чи катання, крові, одягу, взуття, складанням схеми, фототаблиці з оглядових, вузлових і детальних знімків і таке інше не проводився ні невідкладно 23.03.2022, ні зранку за денного освітлення, як того вимагає відомча інструкція.
При цьому, прокурор не звернув увагу на показання потерпілого та очевидців щодо викрадення у сумці паспорта громадянина України на ім`я потерпілого та амбулаторної медичної карти хворого з епікризом з історії хвороби, які залежно від значення для реалізації потерпілим своїх прав на соціальних захист можуть також належати до важливих особистих документів за ч. 3 ст. 357 КК України, тоді як сумнівна кваліфікація банківських карток офіційними документами заснована на неоднозначній судовій практиці тлумачення примітки до ст. 358 КК України, яка не враховує відмежування за визначенням п.п. 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» серед платіжних інструментів, власне, документів на переказ від платіжних карток. А саме, головна відмінність предмета злочину проти власності від предмету проступку з офіційними документами полягає у вартісному виразі, якого останні, самі по собі, як такого не мають. Натомість, платіжна картка згідно п. 14.7 ст. 14 зазначеного Закону № 2346-III складає власність банку, який на умовах договору може передати її у власність користувача платіжної системи, утворюючи собою з одного боку об`єкт власності та з іншого матеріальний носій, що не містить жодної інформації, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти належності його держателю коштів, а для ініціювання їх переказу лишень надає доступ до такої інформації ще й за допомогою платіжного пристрою (банкомату, терміналу тощо), позаяк не самостійно, в силу чого не містить істотних ознак примітки до ст. 358 КК України, передбачених для офіційного документа.
До того ж, для відповідальності за вчинення кримінального правопорушення у групі осіб, якщо у ньому брали участь декілька (два або більше) виконавців без попередньої змови між собою, ч. 1 ст. 29 КК України не вимагає кваліфікації додатково за ч. 1 ст. 28 цього Кодексу, як не потребує цього і розв`язання питань з призначенням покарання за обтяжуючих обставин згідно п. 2 ч. 1 ст. 67 КК України. Водночас, наведені стороною обвинувачення мотиви кваліфікації внаслідок передування у часі насильницьких дій приєднанню групи осіб до закінчення корисливого злочину за загальними правилами відмежування співучасті від причетності до злочину за ч. 6 ст. 27 КК України вимагають від досудового слідства за усталеною судовою практикою повного всебічного і об`єктивного встановлення згідно з істиною обставин того, чи безпосередньо ОСОБА_5 та ОСОБА_8 посприяли застосуванню ОСОБА_9 насильства або ж скористалися ним для заволодіння майном потерпілого ОСОБА_6 , на що звертав увагу Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови № 10 від 06.11.2009 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», інакше визначити момент заволодіння ОСОБА_9 чужим майном в інтересах застосування ст. 198 КК України.
Відповідно, для наступного сумлінного підтвердження фактів та добутої інформації прокурором на цій стадії кримінального провадження наведені достатні докази, які переконують у предметі кримінального розслідування, необхідного для підтвердження або розвіювання підозри у можливому вчиненні особою ідеальної сукупності правопорушень відомого ступеня тяжкості, внаслідок чого за практикою тлумачення "обґрунтованої підозри" Європейським судом з прав людини, mutatis mutandis, у §§ 92-93 рішення від 07.06.2018 у справі «Рашад Хасанов та інші проти Азербайджану» (Заява № 48653/13) належить визнати доказаним її існування відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України для застосування заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості, включаючи запобіжного заходу з підстав ч. 2 ст. 177 КПК України, що вимагає оцінити ризики вчинення підозрюваним спроб ухилення від притягнення до кримінальної відповідальності та продовження протиправної діяльності.
Проте, поставлена під сумнів вагомість доказів викриття «на гарячому» на початковому етапі розслідування у поєднанні із спірною попередньою правовою кваліфікацією скоєного кидає тінь сумніву на обмін чи то пак шантажування поблажливістю органів досудового розслідування у запобіжних заходах взамін самовикриття ОСОБА_5 та його свідчень проти спільників, що за межами процедури медіації на умовах «угод з правосуддям» відповідно до глави 35 КПК України суперечить завданню кримінального судочинства за ст. 2 цього Кодексу, підриваючи засади вільного самовикриття у кримінальному провадженні згідно ст. 18 КПК України. Тим більше, впадає в очі, час нічного домашнього арешту, який в умовах воєнного стану не узгоджується із запровадженою на території міста й області комендантською годиною, тоді як пропоновані до виконання обов`язки за ст. 194 КПК України позбавлені засобів контролю не тільки за пересуванням підозрюваного, а й за утриманням його в умовах самоізоляції від спілкування та змови з іншими учасниками провадження, що вказує на міркування і мету сторони обвинувачення у застосуванні запобіжного заходу, відмінну від завдань кримінального провадження.
За практикою тлумачення ризику втечі в рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах «Бекчиев проти Молдови» і «Панченко проти Росії» слідчий суддя приймає до уваги за основу не лише суворість міри покарання, яка загрожує на випадок можливого засудження в межах повідомленої підозри, а й відсутність у підозрюваного за місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами іншого соціального зв`язку достатніх причин для стримування його від спроб переховуватися від органів досудового розслідування та суду, з чого слідує легітимна мета втручання в особисту свободу згідно п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України за наявної потреби у постійному нагляді за підозрюваним, який не має міцних соціальних зв`язків з місцем його вимушеного тимчасового перебування за відсутності впевненості у добросовісному ставленні до праці та серйозності намірів залишитися у м. Дніпрі, коли загроза шовіністичної російської військової навали ще не відпала.
Етіологія поставленого за вину злочинного посягання у сфері дозвілля пов`язується з виявленням умислу і проявленою готовністю отримувати задоволення примітивних інтересів у вживанні засобів сп`яніння, в тому числі заборонених в обороті чи обмежено оборотоздатних, що підвищує ризик вчинення нових злочинів.
Звідси, прокурором у з`ясованих обставинах надані переконливі докази того, що на цьому етапі досудового розслідування наявні достатні підстави вважати існуючими ризики ухилення від відповідальності та вчинення іншого кримінального правопорушення, запобігання чому складає легітимну мету за п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на що вказує слідчий у своєму клопотанні, чим виправдовується ступінь втручання у права і свободи підозрюваного, за інших рівних умов, характерний, навіть, для тримання під вартою, а не лише для заходів самоізоляції під час домашнього арешту, якими має обмежитися слідчий суддя згідно ст. 26 КПК України на засадах диспозитивності кримінального провадження.
Таким чином, оцінивши в судовому засіданні в сукупності обставини за ст. 178 КПК України з урахуванням повідомленої підозри у тяжкому корисливому злочинному посяганні в особливий період проти власності, для забезпечення належної поведінки підозрюваного відповідно до ст. 177 цього Кодексу необхідно обмежитися забороною залишати житло у позаробочий час з метою запобігання зазначеним у клопотанні наявним процесуальним ризикам ухилення від виконання процесуальних рішень втечею і вчиненню іншого кримінального правопорушення, на підставі чого згідно ст. 194 КПК України слідчому судді належить постановити цю ухвалу про застосування домашнього арешту з достатнім обсягом обов`язків самообмеження у спілкуванні, застосування якого допускається за ч. 2 ст. 181 КПК України тяжкістю поставленого за вину посягання, забезпечуючи належну процесуальну поведінку в межах строку досудового розслідування за ст. 219 КПК України.
Керуючись ст.ст. 193-194, 196-197, 309-310, 395 КПК України,
У Х В А Л И В :
Клопотання старшого слідчого СВ ВП № 12 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_4 , про забезпечення кримінального провадження застосуванням запобіжного заходу у виді домашнього арешту підозрюваного задовольнити частково.
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюваному за ч.1 ст. 357, ч. 4 ст. 186 КК України, під домашнім арештом заборонити впродовж доби з 19 години до сьомої години наступної доби залишати кімнату гуртожитку на АДРЕСА_1 на один місяць та 18 днів, тобто до 30 травня 2022 року, поклавши на цей строк під страхом зміни запобіжного заходу на більш суворий виконання також обов`язків згідно ст. 194 КПК України, а саме:
-на перший виклик прибувати до органу досудового розслідування, прокурора та суду за першою вимогою у призначений службовою особою час і місце;
-не відлучатися з міста Дніпро без дозволу слідчого, прокурора або суду;
-утримуватися від будь-якого спілкування з потерпілим, свідком ОСОБА_10 та іншими підозрюваними;
-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи, а також засобів зв`язку.
Контроль за виконанням цієї ухвали строком дії до 30 травня 2022 року покласти на ВП № 12 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, повідомивши слідчому про взяття підозрюваного на облік.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1