Справа № 991/2588/22
Провадження 1-кс/991/2608/22
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
22 липня 2022 року м. Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

20.07.2022 до Вищого антикорупційного суду надійшла скарга ОСОБА_3 від 15.07.2022 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення за її заявою від 07.07.2022.

Вказана скарга на підставі протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 20.07.2022 була передана на розгляд слідчого судді Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 .

1.Зміст поданої скарги

У своїй скарзі ОСОБА_3 вказує, що 07.07.2022 нею подано до Львівського територіального управління НАБУ заяву про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 206-2 та ст.368 КК України, в якій, на її переконання, наведено достатньо відомостей, що можуть вказувати на вчинення злочинів, розслідування яких віднесено до компетенції НАБУ. Зокрема, скаржниця вказує, що у своїй заяві навела достатні дані щодо вчинення конкретних злочинів, відповідних обставин та посадових осіб, а тому такі відомості підлягали внесенню у строки передбачені ст. 214 КПК України.

Водночас, станом на 15.07.2022 про результати розгляду вказаної заяви скаржницю не повідомлено, що свідчить про бездіяльність уповноважених осіб НАБУ, а саме невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР у строк, передбачений КПК України.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3 просить задовольнити її скаргу та зобов`язати уповноважених осіб НАБУ внести до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення за її заявою від 07.07.2022 і надати їй витяг з ЄРДР.

2.Позиція учасників судового засідання

У судове засідання ОСОБА_3 не з`явилась, однак у поданій скарзі просила здійснювати її розгляд без участі скаржника.

Представник НАБУ у судове засідання також не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, будь-яких пояснень з приводу поданої скарги не надав.

Враховуючи позицію скаржниці, яка просила здійснювати розгляд скарги за її відсутності, а також беручи до уваги положення ч. 3 ст. 306 КПК України, відповідно до якої неявка в судове засідання особи, бездіяльність якої оскаржується, не є перешкодою для розгляду скарги, слідчий суддя вважає за можливе здійснювати розгляд за відсутності зазначених осіб.

У зв`язку з цим та у відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК України, під час розгляду слідчим суддею цієї скарги фіксація за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Вищезазначена бездіяльність виникає у зв`язку з невиконанням слідчим, дізнавачем чи прокурором передбаченого ч. 1 ст. 214 КПК України обов`язку внести відомості про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР, і таким чином розпочати проведення досудового розслідування за відповідними фактами.

Так, згідно з ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно ч. 2 ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

За змістом п.4 ч. 5 ст. 214 КПК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела. При цьому, об`єктивними даними, які можуть свідчити про наявність ознак злочину є відомості, що підтверджують реальність конкретної події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення).

Вказані положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому наявність фактичних даних, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, має бути критерієм внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та початку досудового розслідування.

З наведених положень вбачається, що слідчий та прокурор хоча і не проводять до моменту внесення відомостей у ЄРДР перевірку обставин, викладених у заяві, однак аналізують її зміст, і саме ця інформація дає змогу визначити, чи містить заява достатньо відомостей про вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, внесенню до ЄРДР в порядку ч. 1 ст. 214 КПК України підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про кримінальне правопорушення.

Саме такий механізм початку досудового розслідування надає кожній особі право заявляти про їх вчинення та очікувати, що за відповідними фактами буде розпочате розслідування, водночас забезпечує можливість здійснювати досудове розслідування виключно за фактами вчинення кримінальних правопорушень та захищає інших осіб від необґрунтованого кримінального переслідування та процесуального примусу.

Вказане узгоджується з практикою Верховного Суду, який у своїх постановах наголошує на такому:

(1) «... якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин ...» (постанова ККС ВС від 16.05.2019 у справі № 761/20985/18);

(2) «… слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР. Таким чином, підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР» (постанова ККС ВС від 30.09.2021 у справі № 556/450/18).

З урахуванням викладеного, бездіяльність, передбачена п.1. ч.1 ст. 303 КПК України, може бути констатована лише у випадку, якщо відповідна заява чи повідомлення містять відомості саме про кримінальне правопорушення.

З долученої до скарги заяви вбачається, що ОСОБА_3 у ній порушувала питання про необхідність внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за фактом неправомірних дій працівників правоохоронних органів в межах здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000034 від 23.07.2019. На переконання заявника, в ході проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні допущено багато грубих процесуальних порушень, зокрема, повідомлення про підозру здійснено не у день його складання, а також направлено обвинувальний акт поза межами строку досудового розслідування, що мало б стати безумовною підставою для закриття кримінального провадження. При цьому, в ході судового засідання по вказаному кримінальному провадженні із розмови двох невідомих осіб заявниці стало відомо, що ОСОБА_4 , за ініціативою якого відкрито вказане кримінальне провадження, вклав в дану кримінальну справу понад 70 тисяч доларів і тому відступати не буде, а керівництвом прокуратури області та прокурорами за їх вказівками буде зроблено все можливе на користь ОСОБА_5 . На переконання заявниці, із контексту вказаної розмови випливає, що керівництво прокуратури області отримували неправомірну вигоду у зазначеному розмірі як під час досудового розслідування та і під час судового розгляду.

Вказані обставини, на думку заявниці, свідчать про вчинення злочинів, передбачених ст. 368 та ст. 206-2 КК України.

Так, у ході аналізу поданої заяви та скарги, слідчим суддею не встановлено відомостей, які могли б об`єктивно свідчити про ймовірність вчинення вказаних кримінальних корупційних правопорушень, а заявником не наведено будь-яких вагомих обставин, існування яких обґрунтовує необхідність початку досудового розслідування.

У поданій заяві відсутні конкретні відомі заявниці обставини вчинення зазначеними у її заяві службовими особами дій, які б містили хоча б загальні ознаки об`єктивної сторони злочинів, відповідальність за які передбачена ст. 206-2 КК та ст. 368 України. Так, заявниця не зазначає, які конкретні дії чи бездіяльність вказують на зловживання з боку відповідних службових осіб та свідчать про використання наданих їм повноважень з метою протиправного заволодіння майном, що спричинили велику шкоду чи спричинили інші тяжкі наслідки. Так само, заявниця не наводить будь-яких об`єктивних фактів щодо одержання службовими особами правоохоронних органів неправомірної вигоди для себе чи третьої особи за вчинення чи невчинення такими службовими особами в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.

У заяві висловлене припущення про ймовірне вчинення вказаних протиправних дій, яке заявниця робить, ґрунтуючись виключно на почутій нею розмові двох невідомих осіб та на суб`єктивному сприйнятті та оцінці змісту такої розмови. Водночас, заявниця не наводить будь-яких обставин, що свідчили б про дійсність існування таких розмов.

Так само, у заяві висловлене загальне припущення про ймовірне вчинення протиправних дій, яке заявниця робить, ґрунтуючись виключно на суб`єктивному уявленні щодо правомірності рішень і дій слідчих та прокурорів у кримінальному провадженні відносно неї.

Слідчий суддя вважає, що самих лише припущень заявниці та її незгоди з процесуальними рішеннями недостатньо для висновку про наявність кримінальних правопорушень, тим більше, такі припущення не можуть бути підставою для початку досудового розслідування. У даному випадку невиправданим є застосування механізму кримінального переслідування та процесуального примусу для дослідження інформації, зазначеної у поданій ОСОБА_3 заяві.

У цьому контексті, слідчий суддя наголошує, що оцінка законності та обґрунтованості рішень, процесуальних та слідчих дій, прийнятих і проведених у межах кримінального провадження, яке вже перебуває на стадії судового провадження, належить до повноважень складу суду, визначеного для розгляду відповідного кримінального провадження. Викладені у заяві ОСОБА_3 доводи очевидно потребують аналізу низки взаємопов`язаних рішень та дій у кримінальному провадженні відносно неї і вимагають оцінки заперечень сторони обвинувачення на такі зауваження, оцінка таких доводів безпосередньо впливає на висновки щодо допустимості та належності зібраних у такому провадженні доказів, а тому має здійснюватися лише визначеним для його розгляду складом суду на стадії судового провадження в порядку, визначеному КПК України.

Скаржниця, подаючи відповідну заяву про вчинення кримінальних правопорушень та звертаючись до слідчого судді зі скаргою на невнесення в ЄРДР відомостей по такій заяві, намагається обійти встановлений законодавством порядок оскарження і оцінки рішень, дій та бездіяльності осіб, що проводили досудове розслідування у кримінальному провадженні відносно неї. Такі дії заявниці не відповідають цілям та меті, для досягнення яких законодавцем передбачено механізм оскарження бездіяльності щодо невнесення відомостей про кримінальні правопорушення до ЄРДР.

Тому, на переконання слідчого судді, ініціювання кримінального провадження за відповідними фактами може призвести до безпідставного залучення осіб в сферу впливу кримінального процесу, а також необґрунтованого витрачання сил і засобів правоохоронних та судових органів.

Враховуючи викладене, слідчий суддя констатує відсутність стверджуваної скаржницею бездіяльності з боку уповноважених осіб НАБУ, що є підставою для відмови у задоволенні її скарги.

Керуючись статтями 214, 303, 304, 306, 307, 309, 372, 376, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду впродовж п`яти днів з дня отримання її копії.

Ухвала набирає законної сили після закінчення п`ятиденного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі її подання ухвала слідчого судді, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1