Справа№ 938/746/21
Судове провадження № 1-кп/938/31/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2022 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за №0000081від 11.11.2021 року про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , неодруженого, не працевлаштованого, з базовою середньою освітою, раніше не судимого
у вчиненні, будучи неповнолітнім кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України

з участю: прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5
законного представника обвинуваченого представника органу опіки і піклування Білоберізької сільської ради ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_7
представника ювенальної превенції сектору превенції Верховинського РВП ГУ НП в Івано-Франківській області ОСОБА_8
представника Служби у справах дітей Верховинської районної державної адміністрації ОСОБА_9 ,-
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_3 , будучи неповнолітнім, незаконно заволодів транспортним засобом, вчиненим за попередньою змовою групою осіб, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України.

Кримінальне правопорушення вчинив за таких обставин.

25.09.2021 року близько 23.00 год. неповнолітній ОСОБА_3 та повнолітня особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, вступили між собою в попередню змову з метою незаконного заволодіння транспортним засобом.
З цією метою, 25.09.2021 року близько 23.00 год. неповнолітній ОСОБА_3 та повнолітня особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, зайшли на територію домогосподарства за місцем проживання потерпілого ОСОБА_7 , розташованого в АДРЕСА_1 , де на той час знаходився автомобіль марки ЗАЗ 110307, реєстраційний № НОМЕР_1 , 2008 року випуску.
У подальшому ОСОБА_3 відчинив двері з боку водія автомобіля марки ЗАЗ 110307, реєстраційний № НОМЕР_1 , 2008 року випуску, які були незамкнутими, та знайшов у салоні автомобіля ключі від замка запалювання, якими пізніше скористався. Надалі неповнолітній ОСОБА_3 спільно з повнолітньою особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, викотили вищевказаний автомобіль за межі господарства на проїжджу частину автодороги по вул. Центральна в селі Довгополе Білоберізької сільської ради Верховинського району. Неповнолітній ОСОБА_3 , сівши в салон автомобіля за кермо, запустив в ньому двигун, а повнолітня особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, сіла на переднє пасажирське крісло автомобіля, почали рух даного автомобіля. У подальшому, почергово керуючи незаконно заволодівшим вищевказаним автомобілем, неповнолітній ОСОБА_3 та повнолітня особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, проїхавши ряд сіл Верховинського району Івано-Франківської області та Вижницького району Чернівецької області, доїхали до с. Черешенька Вижницького району Чернівецької області, де покинули даний автомобіль у зв`язку з повним використанням залишку пального, спричинивши під час руху механічні пошкодження вищевказаному транспортному засобу.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, визнав повністю та надав показання, що 25.09.2021 року о 23.00 год він та ОСОБА_10 пішли до дівчат в с. Устеріки. Коли поверталися додому, то ОСОБА_10 запропонував взяти машину, щоб не іти пішки. Це було в с. Довгополе Верховинського району. В с.Довгополе побачили автомобіль марки «Таврія» на території домогоподарства. Він відкрив двері з боку водія, які не були зачиненими на ключ. В автомобілі знайшли ключі від замка запалювання. Вони викотили автомобіль на дорогу. Він, тобто обвинувачений, сів за кермо, завів транспортний засіб і поїхав в с. Черемошна, де переїхали міст до Чернівецької області. Там за кермо сів ОСОБА_10 та сказав, що їхати буде він. Коли ОСОБА_10 керував транспортним засобом, то не впорався з керуванням та заїхав у паркан в с. Конятин Чернівецької області. Після цього за кермо знову сів він, тобто ОСОБА_11 . Доїхали до с. Черешеньки Чернівецької області, де залишили автомобіль, оскільки закінчилося пальне. Обвинувачений просив суворо його не карати, у судовому засіданні попросив вибачення у потерпілого. Обвинувачений пояснив, що хоче навчатися та працювати (працює неофіційно), проживає разом з матір`ю та двома братами, один з яких молодший, тато помер, коли йому було близько 1 року.

Крім визнання вини обвинуваченим ОСОБА_3 його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, повністю доведена такими доказами :
-показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який суду пояснив, що 26.09.2021 року виявив відсутність свого автомобіля, який спочатку шукав самостійно; 27.09.2021 року вночі зателефонував до працівників поліції щодо викрадення транспортного засобу, які приїхали біля 3-ї години; в подальшому вже вдень 27.09.2021 року працівники поліції повідомили, що знайшли його автомобіль в с.Черешеньки Чернівецької області; виявилося, що автомобіль був пошкоджений; збитки за пошкодження автомобіля відшкодували через місяць; обвинуваченого ОСОБА_11 пробачив, просив суворо не карати, претензій до нього не має;

-показаннями свідка ОСОБА_12 , яка пояснила, що вона є матір`ю обвинуваченого, який їй признався, що він з другом дійсно викрали автомобіль, але всі обставини їй не відомі; її сім`я проживає у звичайних умовах, вона проживає сама з дітьми; на її утриманні ОСОБА_13 , тобто обвинувачений, і ОСОБА_14 - 15 річний син; батько ОСОБА_15 помер, коли син ще був маленьким; допомагають їй обоє синів;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 11.11.2021 року, під час якого у присутності захисника ОСОБА_16 , законного представника/ представника органу опіки і піклування ОСОБА_6 , спеціаліста криміналіста СВ Верховинського РВП ОСОБА_17 та 2-х понятих підозрюваний ОСОБА_3 розказав та показав, як він спільно з ОСОБА_18 в ніч з 25 на 26.09.2021 року викрали автомобіль марки ЗАЗ Славута, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з одного з господарств в с.Довгополе Верховинського району.
Вивченням особи обвинуваченого та умов його життя і виховання встановлено, що він ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.104-105), раніше несудимий (а.с.103), на обліку в психіатричному та наркологічному кабінеті Верховинської районної поліклініки КНП «Верховинська багатопрофільна лікарня Верховинської селищної ради» не знаходиться (а.с.100), позитивно характеризується по місцю проживання (а.с.101) та навчання (а.с.78), проживає на території Яблуницького старостинського округу Білоберізької сільської ради в с. Черемошна, присілок Центро у Ѕ будинку, в якому проживають 10 осіб, загальна площа житлового будинку 45 м. кв., жила площа - 20 м.кв, мати не працювала і не працює (а.с.102).
З метою з`ясування умов життя та виховання неповнолітнього обвинуваченого законний представник ОСОБА_6 пояснила, що його сім`я знаходиться на обліку, як сім`я, що перебуває у складних життєвих обставинах, у зв`язку тим, що мати ухиляється від своїх сімейних обов`язків. Обвинувачений навчається в 11-Б класі Красноїльського ліцею. Раніше не був схильний до правопорушень. Живе неповнолітній ОСОБА_19 з неповнолітнім братом, мамою і її братом. Всі живуть в одній кімнаті. Умови проживання складні. Мама час від часу зловживає алкоголем. Він допомагає мамі, дає гроші на продукти. ОСОБА_11 є доброю дитиною, про нього відгукуються всі позитивно.
Представник служби у справах дітей Верховинської райдержадміністрації ОСОБА_9 суду пояснила, що сім`я ОСОБА_11 перебуває в складних життєвих обставинах. Застосовувались профілактичні бесіди з матір`ю, яка іноді зловживає алкогольними напоями. Діти є хорошими, слухняними. Раніше на обліку осіб, які схильні до вчинення адміністративних чи кримінальних правопорушень, обвинувачений ОСОБА_11 не перебував. У сім`ї ОСОБА_11 є ознаки ухилення матері від виконання батьківських обов`язків, але негативно охарактеризувати обвинуваченого ОСОБА_20 немає підстав.
Інспектор з ювенальної превенції сектору превенції Верховинського РВП ОСОБА_21 суду пояснила, що неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 не перебував раніше на обліку осіб, схильних до вчинення адміністративних та кримінальних правопорушень. Немає підстав для того, щоб охарактеризувати його негативно, однак його мати проявляє ознаки ухилення від виконання батьківських обов`язків.
Згідно з досудовою доповіддю Верховинського РС ДУ «Центр пробації» від 18.02.2022 року, ризик вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення низький, його виправлення без ізоляції від суспільства (позбавлення волі) можливе. Виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторного кримінального правопорушення. У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним накладення на нього обов`язків, передбачених п.п.1-3 ч.1 ст. 75 КК України ( а.с. 56-62).
При призначенні покарання суд враховує, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16.10.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Також у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 9.06.2005 року) та «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.02.2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Крім того, загальні засади призначення покарання визначені в ст. 65 КК України, відповідно до якої покарання призначається 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. А згідно з ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , суд відносить: 1) щире каяття; 2) активне сприяння розкриттю злочину; 3) вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.

Вказані обставини, що пом`якшують покарання, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненного ОСОБА_3 кримінального правопорушення, оскільки завдані кримінальним правопорушенням збитки відшкодовано потерпілому ОСОБА_7 , який не має до неповнолітнього обвинуваченого претензій матеріального та морального характеру.
Як вбачається з обвинувального акта, обставини, які обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

У ч. 2 ст. 4 КК України закріплено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч. 2. ст. 289 КК України незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб, ( в редакції закону, що діяв на час вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, тобто станом на 25.09.2021 року) карається позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої.
Впродовж періоду з часу вчинення ОСОБА_3 інкримінованого йому злочину та до часу ухвалення судом вироку щодо нього не набирав чинності закон про кримінальну відповідальність, яким скасовувалася б кримінальна протиправність діяння, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, пом`якшувалася б кримінальна відповідальність за вчинення цього злочину або іншим чином поліпшувалося становище обвинуваченого.
Суд звертає увагу, що до неповнолітніх, визнаних винними у вчиненні кримінального правопорушення, судом не може застосовуватися таке покарання, як конфіскація майна (ст. 98 КК України ).
Таким чином, санкцією ч. 2 ст. 289 КК України передбачено тільки покарання у виді позбавлення волі.
Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні злочину, будучи неповнолітнім, суд враховує, що при здійсненні кримінального провадження щодо неповнолітніх необхідно забезпечувати точне й неухильне застосування діючого законодавства, своєчасний та якісний їх розгляд, керуватися Конституцією України, Кримінальним кодексом України, Кримінальним процесуальним кодексом України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, зокрема Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, Мінімальними стандартними правилами ООН, що стосуються відправлення правосуддя щодо неповнолітніх від 29 листопада 1985 року ("Пекінські правила"), а також враховувати практику Європейського суду з прав людини, запроваджуючи їх положення у вітчизняну правозастосовну практику.
Відповідно до ст. 37 Конвенції ООН про права дитини тюремне ув`язнення дитини використовується лише як крайній захід.
Крім того, суд повинен ухвалювати судове рішення щодо неповнолітнього, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, встановленого у ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, відповідно до положень глави 29 КПК та розділу XI КК України. При цьому суд при постановленні вироку щодо неповнолітньої особи зобов`язаний суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості покарання. Суд має максимально індивідуалізувати покарання, призначаючи його конкретній неповнолітній особі за конкретне кримінальне правопорушення. Індивідуалізація покарання є важливою вимогою принципового характеру, що передбачає персоніфікацію кримінальної відповідальності: вона настає лише щодо конкретної особи, яка вчинила злочин (статті 2, 18, 50 КК України). Тому призначення покарання з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи неповнолітнього та обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, яка полягає у виправленні неповнолітнього засудженого, його вихованні та соціальній реабілітації.
Враховуючи вищевказане, суд вважає, що призначення ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі, яке в санкції ч. 2 ст. 289 КК України закріплене, як безальтернативне, може бути "надмірним тягарем" для нього, що призведе до порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Конвенції ООН про права дитини, а також не сприятиме досягненню мети покарання, яка полягає у виправленні неповнолітнього засудженого, його вихованні та соціальній реабілітації.
Зважаючи на наявність 3-х обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують його покарання, висновок органу пробації, який закріплений у досудовій доповіді, про можливість його виправлення без позбавлення волі, з урахуванням особи винного, суд приходить до переконання щодо призначення неповнолітньому обвинуваченому за незаконне заволодіння транспортним засобом, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у зв`язку з чим перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.2 ст. 289 КК України, а саме до громадських робіт.
При цьому суд враховує, що відповідно до ст. 99 КК України застосування штрафу є обмеженим та можливим лише щодо неповнолітнього, який має самостійний дохід, власні кошти або майно, на яке може бути звернене стягнення. В неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 не має самостійного доходу, власних коштів або майна, на яке може бути звернене стягнення, він офіційно не працевлаштований, він та його сім`я перебуває у складних життєвих обставинах, то йому не доцільно призначати покарання у виді штрафу.

Згідно зі ст. 100 КК України громадські роботи можуть бути призначені неповнолітньому у віці від 16 до 18 років на строк від тридцяти до ста двадцяти годин і полягають у виконанні неповнолітнім робіт у вільний від навчання чи основної роботи час. Тривалість виконання даного виду покарання не може перевищувати двох годин на день.
Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 на час ухвалення вироку щодо нього не обирався та не продовжувався.

Судом встановлено, що процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експертизи, арешт майна, а також речові докази у кримінальному провадженні №0000081 від 11.11.2021 року - відсутні.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374,484 КПК України, -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, та, застосувавши ч. 1 ст. 69 КК України, призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 120 (сто двадцять годин).

На вирок суду може бути подана апеляція до Івано-Франківського апеляційного суду через Верховинський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити обвинуваченому, його законному представнику та захиснику, потепілому, прокурору.

Суддя ОСОБА_22