Справа №577/1254/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/62/22 Суддя-доповідач - Філонова
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2022 р. колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

Судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 05 травня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кузьминське Новгород-Сіверського району Чернігівської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, освіта повна базова середня, не працюючого, одруженого, раніше судимого 10.07.2019 року Конотопським міськрайонним судом Сумської області за ч. 4 ст. 407, ст. 75, ст. 76 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік,

визнано винним за ч. 1 ст. 126 КК України і призначено покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) грн.

Відповідно до ст. 71 КК України за сукупністю вироків, вирок Конотопського міськрайонного суду від 10 липня 2019 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 4 ст. 407, ст.ст. 75, 76 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік, виконувати самостійно.

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшли апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні, в якій він не оспорюючи висновки суду щодо вказаних у вироку фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, доведеності винуватості, правової кваліфікації діянь ОСОБА_7 вказував, що даний вирок є незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону, невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а тому просив вказаний вирок скасувати та ухвалити новий вирок за яким визнати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 126 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт та згідно ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом повного приєднання невідбутої частини покарання, призначеного вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 липня 2019 року до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік, враховуючи ст. 72 КК України, що 1 дню позбавлення волі відповідають 8 год. громадських робіт остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 3 років 25 днів позбавлення волі.

Також прокурор просив дослідити дані, що характеризують особу обвинуваченого.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винним за ч. 1 ст. 126 КК України і призначено покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) грн.

Відповідно до ст. 71 КК України за сукупністю вироків, вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 липня 2019 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 4 ст. 407, ст.ст. 75, 76 КК України до 3 років позбавлення волі та звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, виконувати самостійно.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначав про те, що враховуючи вимоги ст.ст. 50, 65 КК України та положення Загальної частини цього кодексу, тяжкість вчиненого правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, та вважав, що призначене обвинуваченому покарання у виді штрафу є явно несправедливим через м?якість.

Також наголошував прокурор і на тому, що всупереч вимогам ч. 3 ст. 71, ч. 4 ст. 71 КК КК України та Постанові Верховного Суду від 12.03.2021 року відповідно до якої для осіб, які вчинили злочин у період іспитового строку, остаточне покарання має бути більшим як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком, а тому в даному випадку повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим і розцінюється як неправильне застосування кримінального закону.

Як встановлено судом першої інстанції, 27 березня 2020 року близько 11 год.00 хв. обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , де на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків виникла суперечка з ОСОБА_9 . В ході конфлікту, ОСОБА_7 умисно із значною силою наніс ОСОБА_9 один удар у вигляді ляпасу долонею лівої руки в ділянку правого вуха потерпілої, внаслідок чого вона відчула сильний фізичний біль, не отримавши тілесних ушкоджень.

Інші учасники провадження зазначений вирок суду першої інстанції не оскаржували.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_6 , яка вимоги апеляційної скарги підтримала, просила вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , який проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечив, частково дослідивши докази, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Висновки суду, за встановлених у вироку обставин, про доведеність винуватості ОСОБА_7 в умисному завданні удару, побоїв або вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, що відповідає кримінально-правовій кваліфікації ч. 1 ст. 126 КК України, ніким із учасників судового провадження не оспорюються, а тому колегія суддів, не встановивши істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти правильних висновків в цій частині, не переглядає їх відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України.

Перевіряючи вирок суду першої інстанції, в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, за злочин, передбачений ч. 1 ст. 126 КК України ОСОБА_7 призначено покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.

Прокурор в своїй апеляційній скарзі вказував, що призначене обвинуваченому покарання у виді штрафу є явно несправедливим через м?якість. Перевіривши ці доводи прокурора, колегія суддів погоджується і ними.

Так, колегія суддів вважає, що враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який має не зняту та непогашену судимість, схильний до зловживання алкогольними напоями, не має стійких соціальних зв`язків, не працевлаштований, відповідно до висновку органу пробації виправлення ОСОБА_7 неможливе без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції, а тому приходить до висновку, що призначене судом першої інстанції покарання не відповідає ступеню тяжкості скоєних кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, яке за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість, що відповідно до вимог ч.2 ст.409 КПК України є підставою для скасування вироку суду.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Тому, за наведених підстав, з метою усунення допущених судом першої інстанції порушень при ухваленні зазначеного вироку в частині призначеного покарання, колегія суддів вважає за необхідне ухвалити новий вирок.

При ухваленні нового вироку, в частині призначення ОСОБА_7 покарання, колегія виходячи з вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, відомості про особу обвинуваченого, який не перебуває на обліках у лікарів нарколога та психіатра, пом`якшуючі його покарання обставини щире каяття і активне сприяння у розкритті злочину, обтяжуючу обставину рецидив злочинів, а також, що обвинувачений не працює, тобто відсутність заробітку, та доповідь органу пробації, що виправлення ОСОБА_7 неможливе без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції, тому вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.1 ст. 126 КК України саме у виді 200 годин громадських робіт, вважаючи, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого.

Також, з урахуванням попереднього вироку Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 липня 2019 року за яким ОСОБА_7 призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі та звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, колегія суддів керуючись ст. 71 вважає за необхідне остаточне покарання ОСОБА_7 призначити за сукупністю вироків шляхом повного приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком та враховуючи ст. 72 КК України що 1 дню позбавлення волі відповідають 8 год. громадських робіт та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 3 років 25 днів позбавлення волі.

Таким чином, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 05 квітня 2020 року відносно ОСОБА_7 скасувати.

Ухвалити новий вирок яким ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України призначити покарання у виді 200 годин громадських робіт.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом повного приєднання невідбутої частини покарання, призначеного вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 липня 2019 року у виді 3 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, враховуючи ст. 72 КК України, що 1 дню позбавлення волі відповідають 8 год. громадських робіт остаточно визначити ОСОБА_7 до відбуття покарання у виді 3 років 25 днів позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4