ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 594/684/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/228/22 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2022 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в приміщенні Тернопільського апеляційного суду 05 серпня 2022 року матеріали справи за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Борщівського районного суду Тернопільської області від 25 липня 2022 р.,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Борщівського районного суду Тернопільської області від 25 липня 2022 р. задоволено клопотання заступника начальника начальника СВ відділення поліції №1 (м. Борщів) Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 , погодженого начальником Борщівського відділу Чортківської окружної прокуратури ОСОБА_6 , під час досудового розслідування кримінального провадження №0000118 від 23 липня 2022 р. про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кудринці Борщівського району Тернопільської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Датою закінчення дії ухвали зазначено 20 вересня 2022 року.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, захисник підозрюваного ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та ухвалити нове рішення, яким обрати щодо ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із обмеженням волі, а саме: цілодобовий домашній арешт.

Вказує, що слідчий суддя не обґрунтував та не навів докази того, що, перебуваючи на волі, підозрюваний зможе переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, зможе незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні та вчинити новий злочин. Стверджує, що такі твердження є припущенням.

Так, ОСОБА_7 не має на меті переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, має постійне місце проживання, а свідки, на які посилається слідчий у клопотанні, вже допитані та надали відповідні показання.

Крім цього, зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували вищенаведені ризики.

Звертає увагу на те, що його підзахисний вину визнав повністю, щиро розкаявся та розповів про деталі вчиненого злочину, про який шкодує. Посилається на те, що така поведінка ОСОБА_7 була викликана тим, що потерпілий декілька разів вчиняв крадіжку із господарства підозрюваного, тому, виявивши в черговий раз, 23.07.2022, крадіжку, останній не стримався та наніс багато ударів потерпілому дерев`яною гілкою, що призвело до смерті останнього.

Наголошує на тому, що його підзахисний самостійно викликав поліцію та повідомив про скоєне. Також підозрюваний раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується позитивно, що не було враховано судом.

Вказує, що прокурором у судовому засіданні не було доведено того, що інший більш м`який запобіжний захід, зокрема, цілодобовий домашній арешт не зможе запобігти ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України.

Посилається на те, що тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, не може бути безумовною підставою для застосування запобіжного заходу та наводить рішення ЄСПЛ у справі Мамедова проти Росії від 01 червня 2006 року, в якому визначено, що хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу подальшого позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Заслухавши суддю - доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, пояснення підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, зіславшись на доводи, викладені в ній, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з приписом п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався в повному обсязі.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, слідчим відділенням поліції №1 (м. Борщів) Чортківського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000118 від 23 липня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що близько 21:50 год. 22 липня 2022 року, ОСОБА_10 перебував у приміщенні кімнати літньої кухні домогосподарства, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , де гостював у односельчанина ОСОБА_11 . В цей момент до даного приміщення кімнати раптово забіг ОСОБА_7 , у якого виник злочинний намір, спрямований на протиправне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .

Надалі, близько 21:50 год. 22 липня 2022 року, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на умисне протиправне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні кімнати літньої кухні домогосподарства, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , підійшов до ОСОБА_10 , який сидів на ліжку, та, діючи цілеспрямовано і рішуче, з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків, знаючи про те, що здоров`я та життя будь - якої людини рівною мірою охороняється законом і протиправне посягання на нього є кримінально карним, проте нехтуючи цим, утримуючи у правій руці декілька дерев`яних гілок, які заздалегідь підготував, наніс ОСОБА_10 декілька ударів по обох руках, голові, спині та наніс три удари кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_10 , після чого останній втратив рівновагу та впав на підлогу у кімнаті. Подолавши таким чином опір з боку потерпілого, ОСОБА_7 , продовжуючи тримати дерев`яні гілки двома руками, наносив удари по спині, голові, верхніх і нижніх кінцівках ОСОБА_10 , який перебував у лежачому положенні на підлозі кімнати, внаслідок чого останній втратив свідомість. Надалі ОСОБА_7 , привівши до свідомості ОСОБА_10 , продовжив наносити удари гілками по руках потерпілого протягом 5 хвилин, після чого близько 22:20 год. 22 липня 2022 року вдвох покинули дане домогосподарство та направились по АДРЕСА_1 , в напрямку домогосподарства, де проживає ОСОБА_7 , який, продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , перебуваючи поряд із домогосподарством за адресою: АДРЕСА_1 , наніс останньому декілька ударів ногами та дерев`яною гілкою, яку утримував у правій руці, по різних частинах тіла потерпілого, чим наніс ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді поверхневих травм, які охоплюють декілька ділянок тіла, що спричинили масивну крововтрату, внутрішню кровотечу, яка призвела до смерті останнього.

23 липня 2022 року о 13:40 год. ОСОБА_7 затримано за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та поміщено в приміщення ІТТ № 4 (м. Чортків) ГУНП в Тернопільській області.

23 липня 2022 року о 17:55. год. ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. При цьому слідчий суддя зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх вказаних вище обставин.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у рішенні «К. Г. проти Німеччини», «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

При цьому тлумачення поняття «обґрунтованість» буде залежати від усіх обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства»).

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з необхідністю на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи (рішення ЄСПЛ у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства»).

Виходячи з наведеного і надаючи оцінку матеріалам провадження, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 121 КК України, яка підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 23 липня 2022 року місцевість, де виявлено труп; протоколом огляду місця події від 23 липня 2022 року житловий будинок ОСОБА_11 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 23 липня 2022 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 23 липня 2022 року; протоколом огляду трупа від 23 липня 2022 року; лікарським свідоцтвом про смерть №33 від 23 липня 2022 року; повідомленням про підозру ОСОБА_7 від 23 липня 2022 року; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_7 від 23 липня 2022 року.

Обставини та факти, інформація, яка міститься в зазначених доказах, підтверджують існування у справі безпосереднього зв`язку між ОСОБА_7 та кримінальним правопорушенням, у якому він підозрюється, що в своїй сукупності є достатнім для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Питання доведеності чи недоведеності вини, а також роль підозрюваного у вчиненні злочину є прерогативою суду, який розглядатиме справу по висунутому обвинуваченню та буде встановлювати вказані обставини при розгляді справи по суті.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового слідства відносно ОСОБА_7 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою відповідно до ч. 2 даної статті є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті (переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується).

Окрім наявної обґрунтованої підозри слідчий суддя правильно врахував, що у даному кримінальному провадженні існують ризики, наведені слідчим у клопотанні про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та доведені прокурором в судовому засіданні, а саме: підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Надаючи оцінку можливості підозрюваному ОСОБА_7 переховуватися від слідства та/або суду, колегія суддів звертає увагу на те, що підозрюваний розуміє, що у разі доведення його вини йому може бути призначено покарання у виді позбавлення волі від семи до десяти років за санкцією ч. 2 ст. 121 КК України, а тому є достатньо підстав вважати, що підозрюваний з метою уникнення покарання може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду.

Окрім цього, варто врахувати, що інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Що стосується твердження апелянта про те, що тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, не може бути безумовною підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів звертає увагу, що згідно практики ЄСПЛ тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» заява №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У рішенні по справі «W. проти Швейцарії» (заява №14379/88 від 26.01.1993 р.) Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Крім цього, у пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бекчієв проти Молдови від 04.10.2005 зазначено, що ризик втечі має оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Так, ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, неодружений, дітей на утриманні немає, що, на думку колегії суддів, свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків і не унеможливлює існування ризику переховуватись від правоохоронних органів та/або суду.

Слідчий суддя, надаючи оцінку ризику незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, правильно зазначив, що у разі застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, останній, перебуваючи на волі, може впливати на свідків шляхом схиляння до дачі ними завідомо неправдивих показань або відмови від дачі показань, оскільки свідки є його сусідами і підозрюваний обізнаний з їх анкетними даними та адресами місця проживання.

При цьому колегія суддів враховує те, що ризик незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні полягає у процедурі отримання свідчень від цих осіб, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, та дослідження їх судом.

Також колегія суддів враховує, що існують ризики того, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, так як злочин вчинено із особливою жорстокістю, що супроводжувалось нанесенням великої кількості ударів потерпілому протягом тривалого періоду часу.

Таким чином, задовольняючи вказане клопотання слідчого, слідчий суддя, встановивши наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, врахувавши вагомість наданих доказів про вчинення підозрюваним злочину, спосіб життя, дійшов обґрунтованого висновку, що відносно підозрюваного слід обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки саме такий запобіжний захід забезпечить виконання підозрюваним ОСОБА_7 процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Колегія суддів при апеляційному розгляді також враховує рекомендації, надані Верховним Судом у листі від 03 березня 2022 р. №1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», в яких йдеться про те, що запровадження воєнного стану та збройної агресії щодо України самі по собі є ризиками, які мають враховувати суди при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, яка попередньо була висловлена і Радою суддів України в рекомендаціях щодо роботи судів в умовах воєнного стану, оприлюднених 02 березня 2022 р.

Враховуючи викладене, слідчий суддя прийшов до правильного висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить можливість запобігання ризикам, зазначеним в ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому колегія суддів наголошує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, але на даній стадії досудового розслідування по даній конкретній справі з урахуванням особи підозрюваного та тяжкості можливого покарання, яке загрожує у разі доведеності вини та визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за рішенням суду, наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який навіть з урахуванням презумпції невинуватості переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного, - підстав для застосування до ОСОБА_7 іншого, не пов`язаного з триманням під вартою запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Виключення із цього правила встановлені у ч. 4 згаданої статті, яка вказує, що суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні лише у визначених законом випадках із врахуванням обставин, передбачених ст. ст. 177-178 КПК України.

Згідно із положеннями п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Враховуючи вищенаведене, слідчим суддею правомірно застосовано щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави із врахуванням обставин, передбачених ст. ст. 177-178 КПК України, а саме: особи підозрюваного, тяжкості вчиненого злочину, наявності ризиків тощо.

Доводи апеляційної скарги про те, що підозрюваний раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується позитивно не можуть бути безумовною підставою для застосування щодо ОСОБА_7 менш суворого запобіжного заходу, оскільки не спростовують наявність ризиків, які зазначені в клопотанні слідчого.

Матеріали провадження не містять даних, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою.

З огляду на викладене слідчим суддею при розгляді клопотання повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому зазначені в апеляційній скарзі підстави, з яких захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи та не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Доказів на спростування висновків слідчого судді в апеляційній скарзі не наведено, матеріалами провадження не встановлено і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не виявлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла остаточного висновку про залишення апеляційної скарги захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 без задоволення.

Керуючись ст. ст. 176 - 178, 182 - 184, 193, 194, 309, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Борщівського районного суду Тернопільської області від 25 липня 2022 р., якою щодо підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, - без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3