КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

12 квітня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, з використанням цифрового засобу зв`язку програмного забезпечення месенджеру «Вайбер», матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2022 року, у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Обухів Київської області, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України,
за участю сторін провадження :
прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою від 14 лютого 2022 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області задовольнив клопотання прокурора та продовжив обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» до 24 год. 14 квітня 2022 року.
Цією ж ухвалою суд відмовив у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції, як зазначено в оскаржуваній ухвалі, виходив із того, що наявність та ступінь ризиків, які були встановлені судом, не змінилися, а тому відсутні підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш мякий.
У зв`язку з цим суд дійшов висновку, що для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином, відносно ОСОБА_5 слід продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2022 року та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник обвинуваченого посилається на те, що застосування запобіжного заходу до ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, а особливо продовження строку тримання під вартою, є безпідставним, так як не має на меті забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, наведеним у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, посилаючись на положення ст. 177 КПК України, захисник зазначає про те, що суд безпідставно дійшов висновку про доведеність наявності обставин, які підтверджують заявлені ризики, що виправдовують необхідність застосування та продовження запропонованого виду запобіжного заходу. Прокурором не наведено жодного доказу того, що ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні.

Звертаючи увагу на те, що ОСОБА_5 знаходиться під вартою з 12 лютого 2019 року, тобто 3 роки та 7 днів, захисник констатує, що жодного із наведених вище ризиків не існує, а тому суд не мав законних підстав вважати, що ОСОБА_5 зокрема буде переховуватися від суду, оскільки його паспорт знаходиться у слідчого, а інших документів обвинувачений не має.

Крім того, на думку захисника, застосування судом до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту може цілком забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Також, посилаючись на вимоги ст. 178 КПК України, якою встановлено перелік обставин, що мають буди оцінені при обрання запобіжного заходу, захисник зазначає про те, що аналіз поведінки ОСОБА_5 , в аспекті вказаних обставин, свідчить про відсутність потреби у продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що підтверджується наступним.

Зокрема, як вважає захисник, судом першої інстанції не враховано таких суттєвих обстави, як те, що: ОСОБА_5 має батьків похилого віку, які мають серйозні захворювання; мати ОСОБА_5 має інвалідність, за останній час стан її здоров`я значно погіршився, так само як і стан здоров`я його батька, у зв`язку з чим вони потребують постійного стороннього догляду, який би міг забезпечити ОСОБА_5 , знаходячись на цілодобовому домашньому арешті.

Окрім цього, захисник обвинуваченого звертає увагу на те, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , а також малолітню доньку, 2006 року народження, яка повністю перебувала на утриманні останнього, до його ув`язнення.

Всі ці обставини свідчать про міцні соціальні зв`язки обвинуваченого ОСОБА_5 , який за місцем проживання мав винятково позитивну репутацію.

Враховуючи ці та інші доводи скарги, захисник обвинуваченого робить висновок про те, що суд першої інстанції, не мав будь-яких законних підстав продовжувати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, натомість, на думку апелянта, були наявні всі підстави для зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою на запобіжний захід, який не пов`язаний із триманням під вартою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення захисника обвинуваченого, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив залишити ухвалу суду без змін; перевіривши надані суду апеляційної інстанції матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції, незалежно від наявності клопотань, зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 цього Кодексу, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме до спливу продовженого строку, повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2022 року про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість, як застосування, так і продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

З огляду на це, посилання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на те, що клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 не містить відомостей, передбачених ст. 184 КПК України, а також на те, що прокурор не надав суду доказів наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 цього Кодексу, зокрема щодо можливості переховування обвинуваченого від судута незаконного впливу на свідків, не можуть бути визнані безумовними підставами для скасування ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2022 року, оскільки рішення суду першої інстанції щодо продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, містить у собі належні мотиви для його ухвалення, з урахуванням вимог, передбачених КПК України та судової практики Європейського суду з прав людини, а тому колегія суддів не вбачає достатніх правових підстав для визнання оскаржуваної ухвали незаконною або необґрунтованою.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що, крім правових позицій, на які посилається у своїй скарзі захисник обвинуваченого, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Продовження тримання особи під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають право поваги до особистої свободи (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).
Що ж стосується доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого з приводу того, що в клопотанні прокурора не зазначено про наявність доказів скоєння ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення, то їх взагалі слід визнати безпідставними, оскільки це питання взагалі не відноситься до предмету перевірки законності судового рішення про продовження строку тримання під вартою.

Окрім цього, незважаючи на доводи скарги захисника про те, що обвинувачений ОСОБА_5 має хворих батьків, які потребують постійного стороннього догляду; малолітню доньку, яка перебувала на утриманні обвинуваченого до його ув`язнення; постійне місце проживання та позитивну репутацію, що може свідчити про наявність у нього міцних соціальних зв`язків та про відсутність у нього наміру переховуватися від суду, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що більш м`які запобіжні заходи, в тому числі цілодобовий домашній арешт, не зможуть запобігти встановленим під час судового розгляду ризикам, які продовжують існувати та виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Більш того, всупереч доводам апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції даних про особу обвинуваченого, колегія суддів не може погодитися з тим, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку та запобігання спробам, вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КК України, особливо в умовах воєнного стану, який запроваджено на території України, оскільки він розлучений, до взяття під варту не мав постійного місця роботи, а відтак і джерел доходу не тільки для утримання своїх батьків та малолітньої доньки, а самого себе.

Отже, за висновком колегії суддів, приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК України з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, прийняти рішення, яким ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2022 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою до 14 квітня 2022 року включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419 та 422-1 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу, відповідно до якої суд продовжив обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк тримання під вартою до 14 квітня 2022 року, без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи: 372/1765/19

Номер провадження : 11-кп/824/2131/2022

Категорія: ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263КК України

Головуючий у 1-й інстанції суддя ОСОБА_8

Доповідач - суддя ОСОБА_1