Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 935/787/22
Провадження № 1-кс/935/277/22
У Х В А Л А
Іменем України
04 травня 2022 року м.Коростишів

Слідчий суддя Коростишівського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчої ОСОБА_3 , користувача майна ОСОБА_4 , розглянув клопотання слідчої СВ відділу поліції №2 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області про арешт майна,

встановив:

У провадженні СВ ВП №2 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області перебуває кримінальне провадження за № 0000052 від 18.10.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 239 КК України.

У ході здійснення досудового розслідування встановлено, що 15.10.2021 о 13 год. 28 хв. невстановлена особа, знаходячись в с. Царівка Житомирського району Житомирської області, по вул. Невідома, керуючи вантажним автомобілем марки «КАМАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 , заповнений відходами, вчинила забруднення земель відходами, шкідливими для довкілля, внаслідок порушення спеціальних правил, що спричинило інші тяжкі наслідки.

29.04.2022 о 14 год. 29 хв. на лінію «102» надійшло повідомлення, від працівників СРПП ВП №2 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області, з приводу того що в м. Коростишеві по вул. Жовтневій, було зупинено автомобіль марки «ЗІЛ» моделі 130, з державним номерним знаком НОМЕР_2 з наявним оснащенням асенізатора у вигляді металевої діжки, під керуванням гр. ОСОБА_5 , який здійснював перевезення вантажу а саме: залишків переробки гранітних виробів у вигляді пульпи, без відповідних документів.

29.04. 2022 в період часу з 14 год. 57 хв. по 15 год. 57 хв. проведено огляд місця події за географічними координатами 50.3298994, 29.0337522, в м. Коростишеві, по вул. Жовтневій, в ході якого було виявлено та в подальшому вилучено, автомобіль марки «ЗІЛ» моделі 130, з державним номерним знаком НОМЕР_2 , з наявним оснащенням асенізатора у вигляді металевої діжки, на поверхні якої наявні накладення рідини темно-сірого кольору, та яка була частково заповнена рідиною у вигляді залишків переробки гранітних виробів, при цьому присутній водій ОСОБА_5 зазначив, що він здійснював вивезення на вказаному автомобілі з території підприємства по переробці гранітних виробів до відкритої ділянки місцевості за межами м. Коростишів рідини, яка є відходами переробки гранітних виробів, при цьому не мав при собі, будь-яких документів на транспортний засіб та не мав відповідних документів на перевезення вантажу.

В подальшому 29.04.2022 у період часу з 16 год. 17 хв. по 16 год. 38 хв. проведено огляд місця події що за адресою: АДРЕСА_1 , що є територією підприємства по обробці гранітних виробів, за участі власника ОСОБА_6 , в ході чого, до місця зберігання відходів переробки гранітних виробів було здійснено вивантаження рідини темно-сірого кольору, яка є залишками переробки гранітних виробів, з вантажного відсіку автомобіля марки «ЗІЛ» моделі 130, з державним номерним знаком НОМЕР_2 , користувачем якого є ОСОБА_4 що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , (моб.тел. НОМЕР_3 ), та власником якого є ОСОБА_7 що зареєстрований за адресою: Житомирська область, Малинський район, с. Пиріжки, та який в подальшому переміщено до майданчику тримання транспортних засобів ВП №2 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області що знаходиться за адресою: Житомирська область, м. Коростишів, вул. Різдвяна,7.

29.04.2022 слідчим СВ ВП №2 ЖРУП ГУНП в Житомирській області винесено постанову про визнання речовими доказами вищевказаного майна у кримінальному провадженні.

У ході досудового розслідування виникла необхідність в накладенні арешту на автомобіль марки «ЗІЛ» моделі 130, з державним номерним знаком НОМЕР_4 .

Слідча в судовому засіданні клопотання підтримала та просила суд його задовольнити.

Користувач майна в судовому засіданні пояснив, що він керував автомобілем, але не здійснював забруднення дорожнього покриття гранітними відходами.

Відповідно до положень ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до положень ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається у тому числі й з метою забезпечення збереження речових доказів. Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст.94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і в клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально- протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів провадження, обґрунтовуючи своє клопотання, слідчим, в розумінні вимог ст.132 КПК України, надано достатні і належні докази того, що вказане майно може бути об`єктом кримінально-протиправних дій, тобто існують підстави для арешту зазначених речей з метою забезпечення збереження речових доказів.

Як вважає слідчий суддя, матеріали кримінального провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування, а саме: накладання арешту на вищевказане майно, виправдовують таке втручання у права та інтереси користувача майна, маючи на меті запобіганню знищення чи пошкодженню майна, що може перешкодити кримінальному провадженню.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя враховує розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального судочинства (пункт 5 частини другої статті 173 КПК України).

За таких обставин слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим у клопотанні було доведено необхідність накладення арешту як з метою збереження речових доказів, так і для з`ясування обставин, що мають доказове значення у даному кримінальному провадженні, а тому слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає задоволенню частково.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 132, 170, 172, 173, КПК України,-

постановив:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт у виді заборони права на відчуження, розпорядження на майно, а саме: автомобіль марки «ЗІЛ» моделі 130, з державним номерним знаком НОМЕР_4 , користувачем якого є ОСОБА_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , власником вказаного автомобіля є ОСОБА_7 , місце реєстрації: Житомирська область, Малинський район, с.Пиріжки, з метою збереження речових доказів та проведення необхідних експертиз.

В іншій частині відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1