ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 червня 2022 року

м. Київ
справа № 743/1443/17
провадження № 51-5785 км 21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Чернігівського апеляційного суду від 8 вересня 2021 року у кримінальному провадженні, дані про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006856, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, котра народилася у с. Слобода Чернігівського району Чернігівської області, зареєстрована та проживає на АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 19 травня 2021 року ОСОБА_7 засуджена за ч. 2 ст. 121 КК із застосуванням положень ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК звільнена ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК.
Прийняте рішення щодо речових доказів.
Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватою у тому, що вона 12 серпня 2017 року приблизно о 9 год, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння у будинку АДРЕСА_2 , у ході конфлікту зі своїм чоловіком ОСОБА_8 умисно нанесла останньому удар ножем в область грудної клітини, завдавши потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, від яких ОСОБА_8 помер.
Вироком Чернігівського апеляційного суду від 8 вересня 2021 року вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасований та ухвалений новий, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК із застосуванням положень ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.У решті вирок залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного апеляційним судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину й особі засудженої, просить вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_7 змінити і застосувати до останньої положення ст. 75 КК. Вказує, що апеляційним судом безпідставно було скасовано вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, оскільки місцевим судом при призначенні останній покарання було враховано всі обставини, що пом`якшують покарання, та дані про особу винної.

Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 заперечував проти задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_6 та просив залишити її без задоволення, а вирок апеляційного суду без зміни.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції переглядає судове рішення суду апеляційної інстанції у межах касаційної скарги, в якій не заперечується винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який її засуджено, кваліфікація вчиненого за ч. 2 ст. 121 КК, а також вид та розмір призначеного засудженій покарання за вказаний злочин.
Доводи касаційної скарги захисника щодо невідповідності призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину й особі засудженої через суворість та можливості звільнення останньої на підставі ст. 75 КК від відбування покарання з випробуванням, є необґрунтованими.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності, наслідками від вчиненого та даним про особу винного.
Згідно з приписами ст. 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, переглянувши вирок місцевого суду в апеляційному порядку за апеляційною скаргою прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції положень статей 69, 75 КК, що призвело до м`якості призначеного ОСОБА_7 покарання, вказаних вимог закону апеляційний суд дотримався.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи прокурора, дійшов умотивованого висновку про неможливість досягти мети заходу примусу без ізоляції ОСОБА_7 від суспільства, а тому обґрунтовано визнав рішення місцевого суду про застосування ст. 75 КК неправильним та частково задовольнив вимоги сторони обвинувачення.
Скасовуючи вирок суду першої інстанції в частині звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК, апеляційний суд, разом зі ступенем тяжкості вчиненого злочину, узяв до уваги характер протиправних дій винної, а саме те, що ОСОБА_7 вчинила тяжкий злочин, наслідками якого стала смерть людини, а також врахував наявність обставин, що обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
З огляду на такі обставини у їх поєднанні, апеляційний суд обґрунтовано вирішив, що застосування до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК та звільнення її від відбування покарання з випробуванням суперечить загальним засадам покарання і не забезпечить досягнення його мети.
При цьому, суд апеляційної інстанції не залишив поза увагою фактичні обставини вчинення злочину, повною мірою врахував і обставини, що пом`якшують покарання, в зокрема й ті, на які посилається захисник ОСОБА_6 у своїй касаційній скарзі визнання вини, щире каяття, вчинення злочину у стані емоційної напруги, викликаної саме поведінкою потерпілого, дані про особу винної, котра до кримінальної відповідальності притягується вперше, позитивно характеризується та її посткримінальну поведінку, котра відразу викликала швидку медичну допомогу, та правильно погодився з видом та розміром призначеного ОСОБА_7 місцевим судом покарання за ч. 2 ст. 121 КК із застосуванням положень ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років, яке є нижчим від найнижчої межі, встановленої в санкції вказаної норми.
На думку колегії суддів, у даному конкретному випадку таке покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженої та попередження нових злочинів. Правових підстав вважати його явно несправедливим через суворість немає. Переконливі аргументи, які би ставили під сумнів наведені висновки апеляційного суду і доводили би необхідність зміни чи скасування вироку апеляційного суду, в касаційній скарзі захисника відсутні.
Вирок апеляційного суду в частині призначеного покарання достатньо вмотивований та відповідає вимогам ст. 420 КПК.
Підстав для застосування щодо ОСОБА_7 положень ст. 75 КК та звільнення її від відбування покарання з випробуванням, про що захисник ОСОБА_6 порушив питання у касаційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
За таких обставин, касаційна скарга захисника не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Чернігівського апеляційного суду від 8 вересня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3