Справа №585/2615/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/251/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
УХВАЛА
Іменем України

15 липня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 585/2615/19 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 02.05.2022 про обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,
підозрюваного ОСОБА_9 ,
захисника адвоката ОСОБА_10 ,

установила:

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 просить скасувати ухвалу слідчого судді та змінити ОСОБА_9 запобіжний захід на не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, під час розгляду клопотання прокурором не доведено наявності заявлених у клопотанні ризиків.

02.05.2022 до Роменського міськрайонного суду Сумської області з клопотанням, погодженим із прокурором Роменської окружної прокуратури, звернувся старший слідчий СВ Роменського РВП ГУНП в Сумській області, яке обґрунтував тим, що ОСОБА_9 21.06.2019 близько 21:00 перебував у м. Ромни біля магазину АТБ-маркет по вул. Соборній, 9, де познайомився із ОСОБА_12 . В ході спілкування ОСОБА_9 помітив у потерпілого банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» і, перебуваючи у будинку АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_12 , 22.06.2019 близько 12:00 вчинив розбійний напад з метою заволодіння грошовими коштами з його рахунку. З метою подолання опору ОСОБА_9 наніс потерпілому удари в область голови, ніг, чим спричинив середньої тяжкості тілесні ушкодження. Після заволодіння банківською карткою ОСОБА_9 взяв до рук кухонний ніж і висловив погрозу вбивством в бік потерпілого з метою дізнатися пін-код від банківської картки. Сприймаючи реально погрозу ОСОБА_9 потерпілий повідомив код картки. Потім ОСОБА_9 таємно викрав мобільний телефон потерпілого. В подальшому ОСОБА_9 з банкомату АТ КБ «ПриватБанк» в м. Ромни, вул. Соборна, 21, викрав грошові кошти у сумі 12000 грн.

23.06.2019 до ЄРДР внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК, а 15.08.2019 ОСОБА_9 повідомлений про підозру у вчинені цього правопорушення.

Зважаючи на те, що встановлені ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, з метою запобігання спробам підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, слідчий просив застосувати до ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 02.05.2022 задоволено клопотання слідчого та обрано підозрюваному ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 15:30 30.06.2022. Своє рішення слідчий суддя умотивував тим, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчого судді, доводи підозрюваного ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу і просили скасувати ухвалу слідчого судді, доводи прокурора ОСОБА_8 про залишення ухвали слідчого судді без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_10 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Зокрема, здійснивши розгляд клопотання слідчого, слідчий суддя суду першої інстанції дійшла правильного висновку про обрання ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а не застосування будь-якого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, передбаченого у ч. 1 ст. 176 КПК, та дотрималась вимог ст. 176, 177, 178, 183 і 194 КПК, з`ясувала і дослідила всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання особи під вартою, а саме наявність у органу досудового розслідування щодо ОСОБА_9 обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК, на які вказував слідчий у своєму клопотанні, та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання цим ризикам. При цьому ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі від трьох до семи років, існують реальні ризики того, що останній може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, і вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється і застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів є недостатнім для запобігання визначеним в ухвалі слідчого судді ризиків.

При встановленні факту наявності обґрунтованої підозри колегія суддів також враховує і усталену судову практику з цього питання ЄСПЛ, який у своїх численних рішеннях (зокрема від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine, п. 175) і від 20.03.1997 у справі «Луканов проти Болгарії» (Lukanov v. Bulgaria) визначив, що слідчий суддя, оцінюючи докази на предмет доведеності обставин, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК, повинен виходити з того, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо «існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення». «Факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу» («Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» (John Murray v. the United Kingdom), рішення від 28.10.1994, заява № 14310/88).

Питання про те, що «тримання під вартою до суду є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою» (п. 3 рішення від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» (Ferrari-Bravo v. Italy), заява № 9627/81).

Таким чином, наявні докази для визнання підозри обґрунтованою є достатніми, а доведення факту вчинення кримінального правопорушення є завданням подальшого досудового розслідування.

Незважаючи на те, що на стадії застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний дослідити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК, а також встановити, чи доводять надані стороною обвинувачення докази наявність обставин, зазначених в ч. 1 ст. 194 КПК, але в той же час цей же слідчий суддя позбавлений процесуальної можливості встановлювати будь-які фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та давати безпосередньо оцінку доказам його вчинення.

Мають місце і заявлені у клопотанні слідчого ризики того, що ОСОБА_9 із-за тяжкості покарання, що йому загрожує в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення. При цьому врахування тяжкості кримінального правопорушення у даному випадку має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинене кримінальне правопорушення підвищує ризик того, що ОСОБА_9 може іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, так як небезпека ризику переховування від органів досудового розслідування і суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та інше.

Є обґрунтованим і ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК, оскільки ОСОБА_9 підозрюється у заволодінні чужим майном із застосуванням насильства та обізнаний про місце проживання потерпілого та свідка, тому може вчинити певний тиск на цих учасників кримінального провадження, що з урахуванням усіх фактичних обставин провадження, на думку колегії суддів, і свідчить про наявність передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою.

Ризик вчинення ОСОБА_9 нового кримінального правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК) також є цілком виправданим, оскільки попередня поведінка останнього дає підстави для очікувань, що він не має наміру зупинятися у своїх злочинних діях, про що зокрема може свідчити те, що він неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, має не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення злочину середньої тяжкості проти власності, звільнившись з місць позбавлення волі на шлях виправлення не став та продовжив свою злочинну діяльність, що характеризує його, як особу схильну до вчинення злочинів, що у сукупності з зазначеними вище обставинами, також об`єктивно свідчить про недостатність застосування більш м`яких запобіжний заходів для запобігання існуючим ризикам.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_9 , колегія суддів враховує і наявність об`єктивної потреби у цьому, зважуючи на всі обставини, що свідчать «за» і «проти» наявності справжнього публічного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи. При цьому згідно ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також судової практики ЄСПЛ, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою; суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Колегія суддів не може прийняти до уваги доводи апеляційної скарги захисника про не доведення наявності заявлених у клопотанні слідчого ризиків, оскільки при розгляді клопотання заявленого відносно підозрюваного ОСОБА_9 прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують його тримання під вартою, і встановлена наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК, які спростовуються матеріалами кримінального провадження, крім того, досудове розслідування щодо вказаної особи не закінчене і не завершене, ще триває.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою на теперішній час не може забезпечити повною мірою покладені на цей захід кримінальним процесуальним законом функції та запобігти установленим слідчим суддею ризикам, які у свою чергу є виправданими та необхідними елементами, що визначають потребу в триманні підозрюваного під вартою.

На підставі викладеного, ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України,

постановила:

Ухвалу слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 02.05.2022 відносно ОСОБА_13 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4