Дата документу 11.04.2022 Справа № 317/211/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 317/211/22 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/856/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 81 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2022 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою прокурора Запорізької окружної прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 31 січня 2022 року, якою засуджений

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Зеленодольськ Апостолівського району Дніпропетровської області, одружений, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,

який відбуває покарання у Державній установі «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» за вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 6 серпня 2018 року за ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі. Вироком Волноваського районного суду Донецької області від 31 серпня 2020 року засуджений за ч. 4 ст. 407, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення волі,

початок строку: 10 квітня 2019 року,

кінець строку: 10 травня 2023 року,

був звільнений умовно-достроково на невідбутий строк,-

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів провадження, 21 січня 2022 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшло подання начальника Державної установи «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» про застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Своє рішення про можливість звільнення засудженого умовно-достроково, суд першої інстанції мотивував тим, що ОСОБА_7 сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, а тому заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

В апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу суду незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_7 протягом відбування покарання мав 5 стягнень, останнє з яких отримав 3 січня 2020 року, що свідчить про систематичність порушення ним вимог режиму і нестабільну поведінку за весь час відбування покарання.

Крім того, з наявної в матеріалах провадження довідки вбачається, що ОСОБА_7 жодного дня не працював на виробництві колонії.

Звертає увагу, що 13 листопада 2020 року комісією установи було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст.ст. 100, 101 КВК України, а 29 квітня 2021 року відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 82 КК України.

Вказане свідчить про те, що засуджений не став на шлях виправлення та перевиховання.

Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання начальника Державної установи установі «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» про застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, засудженого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Зеленодольськ Апостолівського району Дніпропетровської області, одружений, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , на цей час відбуває покарання в Державній установі «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» за вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 6 серпня 2018 року, яким його було засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі (а.с. 14-15).

Крім того, вироком Волноваського районного суду Донецької області від 31 серпня 2020 року ОСОБА_7 був засуджений за ч. 4 ст. 407, ч. 4 ст. 70 КК України до остаточного покарання у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення волі (а.с. 16-17).

Таким чином, на час звернення з клопотанням до суду першої інстанції відбута частина строку призначеного ОСОБА_7 покарання становила більше 2/3 строку.

Разом з тим, у відповідності до ст. 81 КК України, можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання закон пов`язує не лише із відбуттям певної частини призначеного покарання, а і з сумлінною поведінкою і ставленням до праці, якими засуджений довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.

Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намаганням своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

З матеріалів провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 10 квітня 2019 року.

Під час тримання у Державній установі «Криворізька установа виконання покарань» з 10 квітня 2019 року характеризувався посередньо, отримав 4 стягнення, заохочень не мав.

Під час тримання у Державній установі «Маріупольський слідчий ізолятор» з 3 грудня 2019 року характеризувався посередньо, отримав 1 стягнення, заохочень не мав.

У Державній установі «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» відбуває покарання з 26 жовтня 2020 року, за період відбування покарання має 6 заохочень.

При апеляційному розгляді встановлено, що під час відбування покарання засуджений характеризується наступним чином.

Так, згідно наявної в матеріалах провадження характеристики від 13 січня 2022 року, засуджений ОСОБА_7 на виробництві установи не працевлаштований, але виконує на добровільних засадах без оплати праці функції днювального приміщень штабу, до праці ставиться позитивно. У взаємовідносинах з іншими засудженими неконфліктний, підтримує відносини із засудженими позитивної спрямованості. Дотримується правомірних взаємовідносин з персоналом установи, виконує вимоги в повному обсязі. Спільне місце та приліжкову тумбочку утримує в чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд. Добре ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує за призначенням. Дотримується вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Виконує роботи із самообслуговування має достатній рівень необхідних навичок. До виконання робіт з благоустрою установи ставиться добре. Приймає участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі. Приймає участь в програмах диференційованого виховного впливу на засуджених «Духовне відродження» та «Підготовка до звільнення». Приймає участь у «Раді колективу засуджених» (а.с.6).

Разом з тим, як вбачається з цієї ж характеристики, засудженому ОСОБА_7 13 листопада 2020 року комісією установи було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 101 КВК України; 29 квітня 2021 року відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 82 КК України.

Крім того, згідно довідки начальника відділення СПС, на ОСОБА_7 під час відбування покарання було накладено 5 стягнень у вигляді 2 попереджень, 2 доган та 1 суворої догани, а також 6 заохочень (а.с. 7).

Відсутність будь-яких заохочень за перші більш ніж півтора роки перебування в місцях позбавлення волі з 10 квітня 2019 року по 30 грудня 2020 року, наявність лише 6 заохочень за весь період відбування покарання, які були отримані протягом нетривалого часу, що безпосередньо передував зверненню до суду з поданням про умовно-дострокове звільнення, а також вказані вище стягнення, їх вид та кількість, які хоча на час звернення з цим поданням до суду були погашені, але факт їх накладення свідчить про відсутність стабільно позитивної сумлінної поведінки засудженого протягом всього часу відбування покарання.

Колегія суддів зазначає, що під сумлінним ставленням до праці засудженого слід розуміти участь у суспільно-корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів, тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Так, з довідки про працевлаштування засудженого вбачається, що ОСОБА_7 за весь період відбування покарання не працював, що не може свідчити про його сумлінне ставлення до праці (а.с. 10).

З наявної в матеріалах провадження характеристики вбачається, що засуджений ОСОБА_7 дійсно залучався до роботи з благоустрою колонії та до поліпшення житлово-побутових умов засуджених, але відповідно до ч. 3 ст. 107 КВК України виконання таких робіт є обов`язком, а не правом засудженого.

Враховуючи поведінку засудженого за весь період відбування покарання, колегія суддів погоджується з доводами прокурора про те, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення.

Даний висновок суду ґрунтується на досліджених в процесі судового розгляду матеріалах особової справи засудженого.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції невірно встановив фактичні обставини по справі і прийшов до помилкового висновку, що засуджений ОСОБА_7 довів своє виправлення та перевиховання і підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання, тому судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала скасуванню із постановленням нової ухвали апеляційного суду, якою у задоволенні клопотання слід відмовити.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Запорізької окружної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 31 січня 2022 року, якою засудженого ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання умовно-достроково на невідбутий строк, скасувати.

У задоволенні подання начальника Державної установи установі «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» про застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4