ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/18/22 Справа № 699/1276/21 Категорія: Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі:

суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5
за участю :
прокурораОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
підозрюваного ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 29 грудня 2021 року в кримінальному провадженню № 0000082 від 28 грудня 2021 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Конотоп, Сумської області, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, не працюючого, одруженого, має на утриманні малолітню дитину 2021 року народження, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України,

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року т.в.о. слідчого відділу відділення поліції № 1 Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції Черкаської області ОСОБА_9 звернувся до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області з клопотанням, погодженим прокурором Корсунь-Шевченківського відділу Смілянської окружної прокуратури ОСОБА_10 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 .

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_8 28 грудня 2021 року, близько 04 години 00 хвилин, перебуваючи у вагоні № 7 потягу № 122 сполученням «Миколаїв-Київ», який прямував до станції «Київ-Пасажирський», реалізовуючи злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою здійснення викрадення чужого майна і зверненням його на свою користь, таємно, переконавшись та вважаючи, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом відкриття зачинених дверцят купе № 1, проник в середину купе, де взявши в руки рюкзак з особистими речами пасажира купе ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був помічений власником речей. На вимогу залишити речі на своєму місці, ОСОБА_8 не відреагував та, покинувши купе, з місця злочину втік. По прибуттю потягу о 04 годині 49 хвилин на станцію «Корсунь», ОСОБА_8 з рюкзаком, в якому знаходилися речі ОСОБА_11 покинув потяг та втік, завдавши останній матеріальних збитків.

Вказані дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 3 ст.186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з проникненням в інше приміщення.

28 грудня 2021 року ОСОБА_8 затримано о 14 годині 30 хвилин в порядку ст. 208 КПК України.

28 грудня 2021 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.

Органом досудового розслідування у клопотанні зазначено, що метою застосування запобіжного заходу у даному випадку є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілих та свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Слідчим у клопотанні також вказано, що при обранні запобіжного заходу необхідно врахувати такі обставини:

- злочин, вчинений ОСОБА_8 є тяжким та тягне за собою покарання у вигляді позбавлення волі строком від 4 до 8 років;

- у ході досудового розслідування не здобуто даних, які вказували б на наявність в останнього хвороби, яка б унеможливила застосування відносно нього запобіжного заходу, або ж наявності будь-яких утриманців;

- на даний час він проживає по АДРЕСА_1 , що ніяким чином не підтверджено, місце його реєстрації невідоме;

- офіційно не працевлаштований, джерела його доходів невідомі, можливе отримання останніх за рахунок зайняття злочинною діяльністю;

- підозрюваний, зрозумівши, що його злочинні дії було викрито, намагався втекти з місця вчинення злочину та позбутися рюкзака, в якому, зокрема, була низка інших можливих предметів вчинення злочину.

Так, орган досудового розслідування вважав, що задля забезпечення виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, передбаченим п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, єдиним запобіжним заходом, спроможним досягнути мету застосування запобіжного заходу, є тримання під вартою.

У зв`язку з викладеним, слідчий за згодою прокурора, просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Ухвалою слідчого судді Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 29 грудня 2021 року клопотання т.в.о. заступника начальника СВ відділення поліції № 1 Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_9 про обрання запобіжного заходу задоволено.

Обрано підозрюваному ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та проживаючому АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто по 25 лютого 2022 року, про що оголошено йому негайно під розписку.

Одночасно визначено запобіжний захід у вигляді застави для забезпечення виконання ОСОБА_8 обов`язків, визначених КПК України.

Розмір застави визначено у межах ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що відповідно становить 248 100 (двісті сорок вісім тисяч сто) грнивень 00 копійок.

За умови внесення застави покладено на підозрюваного такі обов`язки:

1)не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого і суду;

2)повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

3)прибувати на виклик до слідчого і суду.

Строк дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, визначено до 25 лютого 2022 року включно.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснено заставодавцю обов`язок із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом, передбачені ч. 8-11 ст. 182 КПК України.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя взяв до уваги наявні в матеріалах клопотання докази та вказав, що прокурором у суді було достовірно доведено, що ОСОБА_8 змінював в установленому порядку своє прізвище з « ОСОБА_13 » на « ОСОБА_14 ». Вказану обставинну у суді підтвердив і сам ОСОБА_8 , пояснивши, що прізвище він змінив після одруження на своїй нинішній дружині.

Вказана обставина стала перешкодою для встановлення даних про особу підозрюваного, оскільки вимога про судимість « ОСОБА_8 » не містила даних про наявність у нього судимостей, а вимога про судимість « ОСОБА_15 » має дані про наявність у останнього судимостей, у тому числі непогашених, перебування на розгляді в інших судах кримінальних проваджень щодо обвинувачень у вчиненні корисливих злочинів.

Слідчим суддею зазначено, що прокурором у суді доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені статтею 177 КПК України, та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні умисного тяжкого корисливого злочину, що мав місце на пасажирському транспорті.

Зазначені обставини свідчать про соціальну небезпеку ОСОБА_8 та необхідність ізоляції його від суспільства з метою запобігання вчинення інших злочинів та переховування від органів досудового розслідування та/або суду, шляхом обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_8 являється особою молодого віку; в розпорядженні слідчого відсутні дані, які вказували б на наявність в останнього будь-якої хвороби, яка б унеможливила застосування відносно нього найсуворішого запобіжного заходу.

За таких обставин, враховуючи особу підозрюваного, а також тяжкість злочину, в якому він підозрюється, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність визначення альтернативного виду запобіжного заходу у виді застави та визначив її розмір в сумі, що відповідає ста розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки, внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 29 грудня 2021 року, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність вказаної ухвали ст. 370 КПК України, просив її скасувати та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_12 менш суворий запобіжний захід.

В обґрунтування апеляційний скарги зазначає, що слідчим не добуто, а прокурором не надано слідчому судді жодного доказу на підтвердження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_8 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, викликає сумніви у правильності кваліфікації його дій, виходячи з наданих слідчим матеріалів кримінального провадження без урахування думки самого підозрюваного, який заперечує свою причетність до інкримінованого йому злочину.

Розгляд самого клопотання слідчого проведено поспішно та передчасно. За такий короткий проміжок часу органом досудового розслідування не були зібрані всі дані, які характеризують підозрюваного ОСОБА_8 , який проживає в іншій області.

Так, ОСОБА_8 , в силу ст. 89 КК України, не судимий, за постійним місцем проживання характеризується позитивно, одружений, має на утриманні малолітню дочку, ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Таким чином, через поспішність розгляду клопотання слідчого, сторона захисту була позбавлена можливості своєчасно надати вказані докази.

Окрім того, апелянт вважає, що слідчим суддею в порушення вимог ч.ч. 4,5 ст. 182 КПК України, підозрюваному ОСОБА_12 визначена застава у завищеному розмірі, яка є непомірною та неспіврозмірною з обставинами кримінального провадження та з даними про особу підозрюваного і його матеріальним станом.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 176 КПК України визначено, що запобіжним заходом є, зокрема, тримання під вартою.

Згідно з частиною 1 та пунктом 5 частини 2 статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом (стаття 177 КПК України).

За змістом статті 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті. Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Судом встановлено, що відділом поліції № 1 Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції Черкаської області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0000082, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 грудня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України (а.с. 7).

28 грудня 2021 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з проникненням в інше приміщення (а.с. 47).

Санкція ч. 3 ст. 186 КК України передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від чотирьох до восьми років

Враховуючи ч. 5 ст. 12 КК України, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Не вдаючись до детального аналізу, оцінки дій, винуватості особи та не порушуючи презумпції невинуватості на цій стадії кримінального провадження, слідчий суддя повинен пересвідчитись, що повідомлена підозра є обґрунтованою, тобто такою, що передбачає наявність достатніх даних, які б могли переконати об`єктивного та стороннього спостерігача у тому, що особа могла вчинити правопорушення, у яких її підозрюють.
При цьому, ці докази не повинні бути до такої міри переконливими та очевидними, щоб свідчити про винуватість особи, однак створювати у слідчого судді реальне бачення причетності особи до вчинення кримінального правопорушення, яке їй інкримінується.
Матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, а саме: протокол огляду місця події, протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення, протокол допиту потерпілої, протоколи допиту свідка, протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками; висновок експерта, згідно якого сліди пальця руки ОСОБА_8 маються на мобільному телефоні марки «Самсунг Гелексі А20-С», який належить потерпілій.
Обґрунтовуючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчим та прокурором вказано про достатність підстав вважати наявними ризики, зазначені в п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, і що застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти таким ризикам.
Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України», наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лабіта проти Італії», тримання під вартою є виправданим у певному випадку, якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що, попри презумпцію невинуватості, переважає над повагою до особистої свободи; національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави стверджувати про наявність публічного інтересу, який превалює над загальною нормою про повагу до свободи людини.
Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені статтею 177 КПК України, а саме можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування і суду, незаконний вплив на свідків та вчинення ним іншого кримінального правопорушення, оскільки вищевикладені обставини свідчать про те, що такі дії можуть бути вчинені підозрюваним з високим ступенем ймовірності.
Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, вік та стан здоров`я, відсутність постійного місця роботи або навчання, відсутність реєстрації за місцем проживання, а також ризик продовження чи повторення здійснення ним протиправної поведінки, про що свідчить вимога про судимість « ОСОБА_15 », оскільки підозрюваним в установленому порядку змінено прізвище після одруження, має дані про наявність у останнього судимостей, перебування на розгляді в інших судах кримінальних проваджень щодо обвинувачень у вчиненні корисливих злочинів, апеляційний суд вважає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, для запобігання встановленим ризикам є недостатнім.
Вказані висновки не суперечать вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Ступінь ризику продовження протиправної поведінки підозрюваного, створює істотну загрозу іншим членам суспільства. Обставини події свідчать про наявність з його боку недостатньої відповідальності до загрози настання певних наслідків, що обумовлює необхідність тимчасової ізоляції підозрюваного від інших членів суспільства.
У даному випадку неможливість застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою обумовлюється об`єктивними причинами неможливості усунення негативного впливу ризиків неналежної поведінки підозрюваного.
Враховуючи вище викладене, слідчий суддя прийшов до вірного висновку про обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а доводи апеляційної скарги таких висновків не спростовують.

Посилання апелянта на передчасність проведення розгляду клопотання слідчого апеляційний суд вважає необґрунтованим з огляду на строки затримання особи, визначені ст. 211 КПК України.
Так, ч.ч. 1-2 ст. 211 КПК України передбачено, що строк затримання особи без ухвали слідчого судді, суду не може перевищувати сімдесяти двох годин з моменту затримання, який визначається згідно з вимогами статті 209 цього Кодексу. Затримана без ухвали слідчого судді, суду особа не пізніше шістдесяти годин з моменту затримання повинна бути звільнена або доставлена до суду для розгляду клопотання про обрання стосовно неї запобіжного заходу.
Твердження апелянта про недоведеність стороною обвинувачення ризиків, передбачених п.п. 1, 3. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не заслуговують на увагу, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеності його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування. Дослідження та оцінка доказів відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.
Доводи апелянта про неврахування слідчим суддею сімейного та матеріального стану підозрюваного, оскільки, ОСОБА_8 одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, за постійним місцем проживання характеризується позитивно, є непереконливими, оскільки інші обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та загрози іншим членам суспільства над ними превалюють.
Разом з тим, прийнявши обґрунтоване рішення про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя належним чином не врахував вимоги ч.5 ст.182, ч.3 ст.183 КПК України при визначенні застави в сумі 248100 гривень та не обґрунтував виключний випадок необхідність визначення застави в такому розмірі.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
Відповідно до пункту 2 та абзацу другого частини 5 статті 182 КПК України, розмір застави визначається у такому розмірі щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні. Розмір застави повинен визначатися виходячи з особи обвинуваченого, його майнового стану і його відносин з особами, які надають забезпечення, іншими словами, враховувати той факт, чи буде втрата забезпечення чи дії проти поручителів у випадку неявки обвинуваченого в суд достатнім стримуючим фактором для обвинуваченого, щоб не здійснити втечу.
Разом з цим, при визначенні розміру застави слід не допускати встановлення такого її розміру, що є завідомо непомірним для особи та призводить до неможливості виконання застави. З одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.
Враховуючи обставини інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, дані про його особу, репутацію, майновий та сімейний стан, та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, суд не вбачає виключних випадків для виходу за межі визначеного законом розміру застави, а тому приходить до висновку про необхідність визначення ОСОБА_8 застави у розмірі 70 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 158900 гривень у національній грошовій одиниці.
На переконання колегії суддів, такий розмір застави буде співмірним з існуючими в кримінальному провадженні ризиками та в разі її внесення зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання ним обов`язків.
За таких обставин, виходячи з положень п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, ухвала слідчого судді - скасуванню з постановленням нової ухвали про задоволення клопотання слідчого, застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у межах строку досудового розслідування та визначення застави у межах 70 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 158900 гривень.
Керуючись ст. ст. 176-178, 182, 183, 376, 407, 418, 422 КПК України, суд,

у х в а л и в:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 29 грудня 2021 року в кримінальному провадженню № 0000082 від 28 грудня 2021 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 скасувати.
Постановити нову ухвалу якою клопотання задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб, тобто до 25 лютого 2022 року включно.

Визначити ОСОБА_8 , розмір застави 70 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 158900 гривень.
У разі внесення застави у визначеному судом розмірі покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки:
1) Прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду;
2) Не відлучатися за межі м.Конотоп без дозволу слідчого, прокурора або суду;
3)Повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну місця свого проживання на іншу адресу та засоби зв`язку;
4) Докласти зусиль до пошуку роботи;
5) Утриматися від спілкування по даному кримінальному провадженню з свідками, потерпілим, експертами без присутності слідчого, прокурора.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді