ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 623/3374/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/387/22 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2022 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченої - ОСОБА_7 ,
захисника - ОСОБА_8 ,
потерпілого - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 15 січня 2019 року, стосовно ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Сургут, росіянку, громадянку Російської Федерації, розлучену, з середньою освітою, не працюючу, раніше не судиму, яка зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винною та засуджено:
- за ч.3 ст. 135 КК України до 5 років позбавлення волі;
- за ч.1 ст. 299 КК України до 6 місяців арешту.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання, що відповідно до статті 72 КК України дорівнює 6 місяцям позбавлення волі, більш суворим покаранням, призначено ОСОБА_7 покарання у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком - 3 роки.
На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_7 покладено такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Згідно вироку, ОСОБА_7 визнано винною в тому, що 11 серпня 2018року, близько 10 години, ОСОБА_7 , яка згідно з частиною 2 статті 150 Сімейного кодексу України зобов`язана піклуватися про здоров`я своєї дитини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходячись за місцем свого постійного мешкання в квартирі АДРЕСА_2 , завідомо залишила свою малолітню доньку ОСОБА_10 без допомоги, усвідомлюючи, що остання перебувала в небезпечному для житті стані та позбавлена можливості через малолітство вжити заходів до самозбереження та вибратися із наповненої водою ванни, таким чином сама поставила малолітню ОСОБА_10 в небезпечний стан. Так, ОСОБА_7 посадила малолітню ОСОБА_10 у наповнену водою ванну, та необережно ставлячись до наслідків, залишила її без нагляду на тривалий час та пішла до ліжка в одну з кімнат вказаної квартири, де заснула, в результаті чого малолітня ОСОБА_10 , не отримавши належної допомоги, хоча ОСОБА_7 беззаперечно могла надати їй таку допомогу, померла, згідно з висновком судово-медичної експертизи № 263-13/18 від 28 вересня 2018 року, внаслідок механічної асфіксії та утоплення у воді.
Також, ОСОБА_7 , 11 серпня 2018 року, після 13 години, більш точний час у ході досудового розслідування не встановлено, знаходячись за місцем свого постійного мешкання у приміщенні ванної кімнати квартири АДРЕСА_2 , діючи умисно, грубо порушуючи загальноприйняті норми моралі та принципи щодо поводження з тваринами, що відносяться до хребетних, зневажаючи охоронюваними законом правами тварин, узяла свою домашню тварину - кішку у руки та із значною силою вдарила її головою об металеву поверхню ванни, таким чином застосувавши жорстокий метод поводження із твариною, чим завдала тварині істотного болю та страждання, що призвело до її загибелі. Згідно акту розтину трупу вказаної кішки встановлено, що її смерть настала внаслідок нанесення їй черепно - мозкової травми тупим предметом. Після цього ОСОБА_7 залишила труп кішки у ванні та наповнила її водою.
В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання - скасувати з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягає застосуванню, через безпідставне звільнення ОСОБА_7 , на підставі ст. 75 КК України, від призначеного покарання; невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через м`якість.
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.3 ст. 135 КК України у виді 6 років позбавлення волі, за ч.1 ст. 299 КК України у виді 6 місяців арешту, на підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточно призначити покарання у виді 6 років позбавлення волі.
В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що ОСОБА_7 вчинила злочини, які відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до тяжких злочинів (ч. 3 ст. 135 КК України) та за яке передбачено покарання від 3 до 8 років позбавлення волі, а також до злочинів невеликої тяжкості (ч. 1 ст. 299 КК України) за який передбачено покарання у виді арешту на строк до 6 місяців або обмеженням волі на строк до 3 років.
Вказує, що суд звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України не вказав підстав, які саме свідчать про можливість виправлення обвинуваченої без відбування покарання, але в умовах контролю за її поведінкою, адже лише наявність у обвинуваченої неповнолітньої доньки не може бути передумовою для звільнення від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України в якій зазначено, що при призначенні покарання суд повинен дійти висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Крім цього на думку апелянта приведені судом у мотивувальній частині вироку висновки стосовно того, що неповнолітня донька ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 потребує материнської допомоги не гарантують такого належного піклування зі сторони ОСОБА_7 , яка страждає на психічне захворювання у формі синдрому залежності внаслідок вживання алкоголю, перебувала у період часу, якому відповідає правопорушення, у стані гострої неускладненої алкогольної та наркотичної інтоксикації та не виявляє бажання лікуватися.
Вказане свідчить про неможливість виправлення і перевиховання засудженої без ізоляції від суспільства та відсутність підстав для її звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.
Поміж з цим зазначає, що суд не надав належної оцінки тим обставинам, що ОСОБА_7 , виявивши тіло своєї малолітньої доньки в наповненій водою ванній, куди свідомо сама її посадила, не викликала швидку медичну допомогу, а після невдалих спроб надання допомоги ОСОБА_10 пішла знову вживати алкогольні напої.
Вважає, що призначене судом покарання за своїм розміром явно не справедливе у зв`язку з його м`якістю, крім того, судом безпідставно та необґрунтовано звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання згідно з вимогами ст. 75 КК України.
Заслухавши доповідь судді; пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; думку обвинуваченої та захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та у разі скасування іспитового строку призначити обвинуваченій покарання в мінімальній межі, передбаченої санкцією статті; потерпілого, який заперечував проти апеляційної скарги прокурора та підтримав думку захисника та обвинуваченої; перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряє. Клопотань про повторне дослідження обставин, встановлених під час судового провадження в суді першої інстанції, або дослідження нових доказів від учасників процесу не надходило.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, тяжкість вчиненого злочину, особа винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання враховуються судом при призначенні покарання.

Призначаючи вид та розмір покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, скоєних обвинуваченою, особу обвинуваченої, яка не працює, розлучена, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, перебуває на обліку у лікаря психіатра, раніше не судима, характеризується за місцем проживання добре.
Дослідив висновок судово-психіатричного експерта №656 від 27 серпня 2018 року відповідно до якого ОСОБА_7 страждає на хронічне психічне захворювання у формі синдрому залежності внаслідок вживання алкоголю та відповідно до свого психічного стану застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_7 виявляла ознаки вищевказаного хронічного психічного захворювання та перебувала у стані гострої неускладненої алкогольної та наркотичної інтоксикації, поза тимчасового розладу психічної діяльності. Могла усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Та прийняв до уваги досудову доповідь органу пробації в якій зазначено, що виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства та ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб є середній.
При цьому суд першої інстанції зробив висновок про можливість виправлення обвинуваченої та звільнення її від відбування покарання з застосуванням ст.75 КК України враховуючи: обставини справи, характер та ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу обвинуваченої, обставини які обтяжують покарання, невідворотність наслідків вчиненого злочину, думку потерпілого.

Колегія суддів не може погодитись з зазначеними висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Ступінь тяжкості скоєного злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, обставини вчинення злочину і ставлення обвинуваченого до вчиненого, відповідно до вимог ст.65 КК України суд повинен враховувати при призначенні покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до вимог ст.75 КК України суд може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи.

Так, ОСОБА_7 вчинила злочини, які віднесено до злочинів у сфері проти життя та здоров`я особи та громадського порядку та моральності, які за ступенем тяжкості відносять до тяжкого злочину та нетяжкого злочину, вчиненні злочини призвели до невідворотності наслідків, які настали від їх вчинення, крім цього обвинувачена вчинила злочин щодо малолітньої особи, з особливою жорстокістю, в стані, викликаному вживанням наркотичних засобів.

Отже вказані районним судом підстави для застосування щодо обвинуваченої положень ст.75 КК України, з врахуванням даних про особу обвинуваченої, обставин вчинення злочину і ставлення обвинуваченої до вчиненого, навіть за умови щирого каяття, позиції потерпілого, та необхідності доньки в піклуванні матері не є достатніми для звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням.

Тому, доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного звільнення обвинуваченої від відбування покарання на підставі ст.75 КК України є обґрунтованими.

Згідно ч. 1 ст. 420 КПК України неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання є підставою для скасування апеляційним судом вироку суду першої інстанції та ухвалення свого вироку.

Вивченням даних про особу обвинуваченої ОСОБА_7 встановлено, що остання офіційно не працевлаштована, розлучена, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, перебуває на обліку у лікаря психіатра, раніше не судима, характеризується за місцем проживання добре.
Відповідно до ст. 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 , суд визнає щире каяття та активне сприяння в розкритті злочину.

Відповідно до ст. 67 КК України, обставинами, що обтяжують покарання - є вчинення злочину щодо малолітнього, з особливою жорстокістю, у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів.
Призначаючи покарання, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, наведені вище дані про особу обвинуваченої, обставини що пом`якшують та обтяжують покарання і вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження скоєння нею нових злочинів, покарання у виді позбавлення волі на певний строк в межах санкцій статей закону, що передбачає відповідальність за скоєні нею злочини.

В той же час під час апеляційного розгляду встановлено, що на момент розгляду апеляційної скарги, відповідно до ст.49 КК України, закінчився строк давності притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_7 за ч.1 ст.299 КК України.
При цьому в судовому засіданні апеляційної інстанції обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник подали клопотання в якому просили звільнити її від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.299 КК України у зв`язку зі спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
З огляду на це колегія суддів вважає необхідним звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 299 КК України на підставі п. 2 ч.1 ст. 49 КК України, а кримінальне провадження закрити відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Керуючись п.1 ч.2 ст. 284, ст.ст. 371, 373, 374 405, 407, 420, КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольни частково.

Вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 15 січня 2019 року у відношенні ОСОБА_7 в частині засудження за ч.1 ст. 299 КК України та в частині призначення покарання за ч.3 ст. 135 КК України скасувати.

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.299 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України - у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 135 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;

Строк відбуття покарання обвинуваченій ОСОБА_7 рахувати з дня фактичного звернення вироку до виконання.

Зарахувати в строк покарання ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі з 10 жовтня 2018 року по 15 січня 2019 року включно.

В решті вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 15 січня 2019 року залишити без змін.

Вирок набирає чинності з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :