Провадження № 11-кп/4820/522/21
Категорія: ч. 1 ст.. 164, ст. 389-2 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2021 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Хмельницького апеляційного суду
в складі: головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальні провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003998 від 23.08.2019 року та за № 0003082 від 08.10.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 164 КК України та ст. 3892 КК України, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 травня 2021 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_7 (до 02.12.2016 - ОСОБА_10 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ташкент Республіки Узбекистан, українця, громадянина України, із вищою освітою, не працюючого, розлученого, який має на утримані малолітню доньку - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 164, ст. 3892 КК України, та призначено йому покарання: за ч. 1 ст. 164 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі; за ст. 3892 КК України у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з дня приведення вироку до виконання.

За вироком суду рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 18.07.2011 року ОСОБА_7 зобов`язано сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частини усіх доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 травня 2011 року до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 12.07.2018 року про збільшення розміру аліментів ОСОБА_7 зобов`язано сплачувати аліменти в розмірі частини усіх доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 квітня 2018 року до досягнення дитиною повноліття щомісячно.

Достовірно знаючи про вищевказані рішення суду та необхідність сплачувати аліменти на утримання своєї неповнолітньої дитини, будучи неодноразово попередженим державним виконавцем про кримінальну відповідальність за злісне ухилення від сплати аліментів, будучи дієздатною та працездатною особою, офіційно працюючи з 01.12.2017 року по 01.06.2018 року, не повідомляючи державного виконавця про офіційне працевлаштування та суму заробітку, в центрі зайнятості, як шукаючий роботу, не реєструвався, документів, які б свідчили про неможливість працевлаштування чи погіршення стану здоров`я у виконавчу службу не пред`являв, на виклики державного виконавця не з`являвся, матеріальної допомоги на дитину не надавав та участі у її вихованні не брав.

Зокрема, порушивши вимоги ст. ст. 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», діючи умисно, протиправно, в період з 26 травня 2011 року по 01 липня 2020 року, злісно ухилився від сплати аліментів, встановлених рішенням суду. У зв`язку цим станом на 02.07.2020 року утворилась заборгованість в розмірі 83852 грн. 79 коп., що сукупно перевищує суму відповідних платежів за три місяці.

Тому, своїми умисними діями, які виразились у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), ОСОБА_7 , вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 164 КК України.

Крім того, постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03.02.2020 ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 1831 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді виконання суспільно корисних робіт строком 360 (триста шістдесят) годин та 19.02.2020 року ОСОБА_7 поставлено на облік в Хмельницькому міськрайонному відділі філії Державної установи «Центр пробації» у Хмельницькій області.

В подальшому, 25.02.2020 року в Хмельницькому міськрайонному відділі філії Державної установи «Центр пробації» у Хмельницькій області ОСОБА_7 ознайомився з порядком та умовами відбування призначеного йому покарання. Під час такого останній попереджався про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання та отримав направлення в управляючу муніципальну компанію «Центральна» Хмельницької міської ради для відбування покарання. На підставі цього 28.02.2020 року директором УМК «Центральна» м. Хмельницького винесено наказ про прийняття його для відбування покарання у виді суспільно корисних робіт. Однак, згідно з графіком виходу на роботу ОСОБА_7 жодної години не відпрацював.

У зв`язку із цим, постановою Хмельницького міськрайонного суду від 26.05.2020 року ОСОБА_7 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 1832 КУпАП з призначенням адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту строком 3 (три) доби, яке відбув в повному обсязі.

Після відбуття вказаного адміністративного стягнення, ОСОБА_7 у Хмельницькому міськрайонному відділі філії Державної установи «Центр пробації» у Хмельницькій області 17.08.2020 року повторно отримав направлення в управляючу муніципальну компанію «Центральна» Хмельницької міської ради для відбування покарання у виді суспільно корисних робіт. На підставі цього 21.08.2020 року директором УМК «Центральна» м. Хмельницького винесено наказ про прийняття його для відбування покарання на строк триста шістдесят годин з 25.08.2020 року.

Однак ОСОБА_7 , будучи притягнутим до адміністративної відповідальності за ст. 1832 КУпАП, умисно продовжив ухилятися від відбування покарання, тобто не прибув до місця виконання суспільно корисних робіт в УМК «Центральна» м. Хмельницького та з 25.08.2020 року не відбув жодної години таких робіт без поважних причин.

Тому, своїми умисними діями, які виразились в злісному ухиленні від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 3892 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду, його захисник адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання змінити та призначити йому таке із застосуванням ст. 75 КК України, тобто із встановленням випробувального терміну.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд призначив обвинуваченому ОСОБА_7 надто суворе покарання.

При призначенні такого не повністю врахував особу винного, який раніше не судимий, характеризується позитивно, має постійне місце проживання, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, а тому, є всі підставі для застосування ст. 75 КК України.

Із апеляційної скарги захисника вбачається, що останній також не погоджується із доведеністю вини ОСОБА_7 у вчиненому.

Суд у своєму рішенні не навів доказів щодо злісного ухилення ОСОБА_7 від сплати аліментів, не з`ясував чи мав останній місце роботи та дохід для сплати аліментів.

Не враховано того, що обвинувачений ОСОБА_7 доглядав хвору матір, не мав можливості знайти роботу, в центрі зайнятості на обліку не перебував, мав мінливий мізерний дохід та того, що потерпіла відмовлялась отримувати аліменти на користь доньки.

Також, суд не взяв до уваги обставин щодо неможливості виконання ОСОБА_7 суспільно корисних робіт, оскільки у березні 2020 року хворів.

Крім того, 20 травня 2020 року його було направлено для відпрацювання громадських робіт на УМК «Центральна», однак вказана установа не забезпечила його такими через запровадження карантину, що підтверджується відомостями із довідки № 139 від 12.05.2020 року.

Разом з тим, захисник вважає безпідставним посилання суду на те, що вина ОСОБА_7 підтверджується відомостями з відповіді ХКП «Спецкомунтранс» від 30.08.2020 року, з якої вбачається, що ОСОБА_7 не звертався до вказаної установи для оформлення відбування суспільно корисних робіт, оскільки обвинувачений до такої організації не направлявся.

Потерпіла ОСОБА_9 подала заперечення на апеляційну скаргу, в яких просила залишити таку без задоволення, а вирок щодо ОСОБА_7 без змін.

Вирок суду вважає законним, а вимоги апеляційної скарги безпідставними, непідтвердженими відповідними доказами.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги з підстав, наведених у ній, думку прокурора та потерпілої про законність та обґрунтованість вироку місцевого суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Згідно з ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як убачається з матеріалів провадження, досудове розслідування, з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами, проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, які були б істотними і тягли за собою скасування судового рішення, у справі не допущено, а висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень при зазначених у вироку обставинах відповідає матеріалам провадження та ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах.

Обвинувачений ОСОБА_7 в суді першої інстанції вину у вчиненому не визнав. Підтвердив, що був зобов`язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_12 на утримання неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_11 , однак такі не сплачував. Державним виконавцем попереджався про кримінальну відповідальність за ухилення від сплати аліментів.

Крім того, підтвердив, що не відпрацював суспільно-корисних робіт, призначених постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03.02.2020 року.

Незважаючи на невизнання вини ОСОБА_7 , його вина повністю доводиться дослідженими в ході судового розгляду доказами.

Так, допитана в суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_9 показала, що обвинувачений це цікавиться дитиною, не бере участі у її вихованні та злісно ухиляється від сплати аліментів, встановлених рішенням суду. У зв`язку з цим станом на 02.07.2020 року утворилась заборгованість в розмірі 83852 грн. 79 коп.

Свідок ОСОБА_13 , яка працює старшим державним виконавцем Другого відділу ДВС ГТУЮ в Хмельницькій області, підтвердила, що ОСОБА_7 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ухилення від сплати аліментів, рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання доньки ОСОБА_14 не виконує. У звязку з цим, станом на 02.07.2020 року утворилась заборгованість у сумі 83852 грн. 79 коп. На неодноразові виклики державного виконавця не з`являвся.

Свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 підтвердили те, що директором УМК «Центральна» м. Хмельницького винесено накази про прийняття ОСОБА_7 для відбування покарання у виді суспільно корисних робіт. Однак, згідно графіку виходу на роботу ОСОБА_7 жодної години не відпрацював.

Також вина ОСОБА_7 у вчиненому підтверджується і об`єктивними доказами.

Так, відповідно до відомостей копії свідоцтва про народження ОСОБА_11 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Хмельницький (актовий запис № 572, складений 10.03.2002 року відділом РАЦС Хмельницького МУЮ Хмельницької області, серія НОМЕР_1 ), батьками дитини є ОСОБА_10 та ОСОБА_12 (Т.2, а.с. 101).

В подальшому, 17.07.2015 року ОСОБА_12 змінила своє прізвище на « ОСОБА_18 », що підтверджується відомостями копії свідоцтва про шлюб (Т.2, а.с. )

Згідно з даними копії виконавчого листа у справі № 2-4489-11, виданого 18.07.2011 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області, з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_12 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі частини усіх доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 травня 2011 року до досягнення дитиною повноліття (Т. 2, а.с. 151).

Із копії виконавчого листа у справі № 686/1693/18, виданого 12.04.2018 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області, вбачається, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_9 на утримання доньки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , збільшено до частини усіх доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 квітня 2018 року до досягнення дитиною повноліття (Т. 2, а.с. 29).

Відповідно до відомостей з копій виконавчих проваджень про стягнення аліментів з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 на утримання доньки ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 злісно ухилявся від сплати аліментів, встановлених рішенням суду.

Так, даними довідок-розрахунків від 30.11.2017 р., 14.03.2018 р., 19.11.2018 р., 22.04.2019 р., 02.08.2019 р., 06.11.2019 р., 02.03.2020 р. підтверджується наявність боргу у ОСОБА_10 зі сплати аліментів на утримання своєї доньки (Т. 2, а.с. 41, 55, 97, 118, 122, 134, 164).

Постановами старшого державного виконавця Другого відділу ДВС міста Хмельницький ГТУЮ у Хмельницькій області від 01.04.2019 р., 15.05.2019 р., 25.09.2019 р. накладено арешт на кошти боржника ОСОБА_7 (Т. 2, а.с. 63, 73, 86, )

Постановою старшого державного виконавця Другого відділу ДВС міста Хмельницький ГТУЮ у Хмельницькій області від 12.08.2019 якою ОСОБА_7 встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами у звязку із заборгованістю зі сплати аліментів за період з 25.06.2011 року по 31.07.2019 року в сумі 64858 грн 04 коп. (Т.2, а.с. 67).

Постановою старшого державного виконавця Другого відділу ДВС міста Хмельницький ГТУЮ у Хмельницькій області від 12.08.2019 р. на ОСОБА_7 накладено штраф в сумі 32429 грн. 02 коп. за те, що останній допустив заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки. Така заборгованість станом на 01.08.2019 р. становила 64858 грн 04 коп. (а.с. 69).

Даними довідки-розрахунку № 60422 від 02.07.2020 року (згідно виконавчих листів № 2-4489 та 686/1693/18) підтверджується, що з 26.05.2011 року по 01.06.2020 року заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_7 становить 83852 грн. 79 коп. (Т. 2 а.с. 97-98).

Разом з тим, сукупністю об`єктивних доказів підтверджується наявність у ОСОБА_7 можливості сплачувати аліменти на утримання свої доньки ОСОБА_11 .

Зокрема, відповідно до повідомлення МКП «Хмельницькводоканал» ОСОБА_7 з 21.11.2017 по 31.01.2018 працював у вказаній установі та отримував заробітну плату (Т. 2, а.с. 155).

Даними протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 10.03.2020 р., згідно якого було вилучено диск CD-R з інформацією про телефонні з`єднання ОСОБА_7 з прив`язкою до адрес базових станцій, підтверджується, що останній неодноразово відвідував столицю м. Київ (Т. 1, а.с. 187-190).

Даними протоколу огляду інтернет-сторінки з соціальної мережі «Facebook» з світлинами ОСОБА_7 від 24.03.2020 року підтверджується, що останній знаходився за кермом автомобіля марки «Toyota», відпочивав на курортах (Т. 1, а.с. 191-196).

Даними повідомлень заступника директора Хмельницького обласного центру зайнятості від 06.03.2020 р., 18.03.2020 р. підтверджується, що ОСОБА_7 в Хмельницькому обласному центрі зайнятості станом на 17.03.2020 р., на обліку в центрах зайнятості області та філіях Хмельницького обласного центру зайнятості, не перебував (Т. 2, а.с. 200, 201). Отже наміру влаштуватись на роботу у нього не було.

Тому, обвинувачений, будучи обізнаним про наявність заборгованості, протягом десяти років не вживав жодних заходів для усунення негативних наслідків, спричинених його діями.

Крім того, вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, перебаченого ст. 3892 КК України, підтверджується такими доказами.

Так, згідно з копією постанови Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03.02.2020 року, ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 183-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді виконання суспільно корисних робіт строком 360 годин (Т. 1, а.с. 203).

Із направлень Хмельницького міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Хмельницькій області від 25.02.2020 р., 20.05.2020 р., 10.08.2020 р., 17.08.2020 р., вбачається, що ОСОБА_7 направлявся в управляючу муніципальну компанію «Центральна» Хмельницької міської ради та Хмельницьке комунальне підприємство «Спецкомунтранс» для відбування покарання у виді суспільно корисних робіт.

З такими направленнями ОСОБА_7 ознайомився. Також ознайомився і з порядком та умовами відбування призначеного йому покарання у виді суспільно корисних робіт, під час чого останній попереджався про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування такого покарання про що розписався особисто (Т. 1, а.с. 207, Т. 2, а.с. 134, 143, 146).

Даними з рапортів старшого інспектора Хмельницького міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Хмельницькій області ОСОБА_19 від 27.02.2020 року, 11.03.2020 року та довідки муніципальної компанії «Центральна» Хмельницької міської ради від 11.03.2020 року підтверджується те, що ОСОБА_7 не з`являвся для відбування суспільно корисних робіт, причину відсутності не повідомляв, на телефонні дзвінки не відповідав (Т. 2, а.с. 209, 210, 211).

Копією наказу директора УМК «Центральна» м. Хмельницького від 21.08.2020 року підтверджується прийняття ОСОБА_7 для відбування покарання у виді суспільно-корисних робіт на строк триста шістдесят годин з 25.08.2020 року (Т. 2, а.с. 148 - зворот).

Відомостями з довідок від 11.03.2020 р., 31.08.2020 р. та від 19.11.2020 р., виданими управляючою муніципальною компанію «Центральна» Хмельницької міської ради, підтверджується, що ОСОБА_7 для відпрацювання суспільно корисних робіт відповідно до графіка жодного разу не з`явився, жодної години не відпрацював (Т. 2, а.с. 128-зворот, 149-зворот, 155).

Відомостями з відповіді ХКП «Спецкомунтранс» від 31.08.2020 р., стверджується, що ОСОБА_7 не звертався до ХКП «Спецкомунтранс» для оформлення відбування суспільно корисних робіт.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що місцевий суд, дослідивши докази, здійснивши їх оцінку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, та сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, прийшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Його дії за ч. 1 ст. 164 КК України, як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів) та за ст. 3892 КК України, як злісне ухилення від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, суд кваліфікував правильно.

Посилання ж захисника на відсутність в діях ОСОБА_7 складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.164 КК України через відсутність у його діях злісного ухилення від сплати аліментів, не заслуговують на увагу з огляду на таке.
Об`єктом даного злочину є право неповнолітніх дітей на повноцінне життя та всебічний (фізичний, психічний і соціальний) розвиток.
Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства»). Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» ).
Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання.
Таке право кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дитину до її повноліття, який закріплений в Основному Законі (ст. 51 Конституції України), а також в Сімейному кодексі (ст. 180) та гарантується Державою, в свою чергу, ст.15 Сімейного кодексу чітко регламентовано, що сімейні обов`язки не можуть бути перекладені на іншу особу.
Предметом злочину, який аналізується, є кошти, що за рішенням суду підлягають сплаті на утримання дітей.
З об`єктивної сторони злочин, передбачений ч. 1 ст. 164 КК України, може бути вчинений у формі злісного ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).
Під злісним ухиленням від сплати коштів на утримання дітей (аліментів) слід розуміти будь-які діяння боржника, спрямовані на невиконання рішення суду (приховування доходів, зміну місця проживання чи місця роботи без повідомлення державного виконавця, приватного виконавця тощо), які призвели до виникнення заборгованості із сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають суму виплат за три місяці відповідних платежів.
При цьому діяння можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку.
Про злісний характер ухилення від сплати аліментів також можуть свідчити: тривалість ухилення (приміткою до ст. 164 КК України передбачено, виникнення заборгованості із сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають суму виплат за три місяці відповідних платежів), продовження ухилення після попередження про необхідність виконання свого обов`язку та можливість кримінальної відповідальності з боку державного виконавця, неодноразове звернення потерпілого чи інших осіб до винної особи з цього приводу тощо.
Із матеріалів кримінального провадження, а саме: з копій виконавчих листів Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, вбачається, що з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_12 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі частини усіх доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 травня 2011 року до досягнення дитиною повноліття.

З 06 квітня 2018 року розмір аліментів, які підлягали стягненню з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_9 на утримання доньки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , збільшено до частини усіх доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

В період з 26 травня 2011 року по 01 червня 2020 року ОСОБА_7 злісно ухилився від сплати аліментів, що сукупно склало суму виплат більше ніж за три місяці, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 83852 гривні 79 копійок.
Місцевим судом правильно враховано, що ОСОБА_7 був обізнаним щодо наявності рішення суду про стягнення з нього аліментів та обов`язку виконувати дане рішення, адже повідомлений державним виконавцем під розписку про необхідність сплати аліментів та наслідки ухилення від їх сплати.
Крім того, ОСОБА_7 неодноразово викликався до державного виконавця з приводу невиконання рішення про стягнення аліментів, попереджався про кримінальну відповідальність. Незважаючи на це, аліменти у розмірі, визначеному рішенням суду, не сплачував.
Місцевим судом також правильно встановлено, що ОСОБА_7 мав змогу заробляти гроші і сплачувати аліменти, оскільки у вказаний період він на лікуванні та на обліку в центрі зайнятості не перебував, тобто не існувало жодних обставин, які свідчили б про поважність причин чи вимушеність несплати.
Доводи про те, що обвинувачений доглядав хвору матір апеляційний суд до уваги не бере, оскільки докази на підтвердження вказаного в матеріалах справи відсутні.

Твердження про те, що він не мав змоги платити аліменти через відсутність роботи, також не заслуговують на увагу суду, оскільки зазначена обставина не звільняє ОСОБА_7 від обов`язку утримання дитини.

Крім того, обвинувачений відмовлявся від роботи, запропонованої ХКП «Спецкомунтранс», оскільки йому не підходив графік відпрацювання, що підтверджується його письмовими поясненнями від 17.08.2020 року, хоча фактично він не мав стабільного доходу, у зв`язку з чим накопичувалась заборгованість по аліментах (Т. 2, а.с. 145).
Із довідки директора Хмельницького обласного центру зайнятості від 06.03.2020 року № 22/02/654 вбачається, що ОСОБА_7 станом на 05.03.2020 року в центрах зайнятості області та філіях Хмельницького обласного центру зайнятості не перебував (Т. 1, а.с. 200).

Отже, наведене свідчить про те, що обвинувачений і не намагався знайти роботу, для того, щоб сплачувати аліменти.

Посилання сторони захисту на те, що потерпіла відмовлялась від отримання аліментів на користь доньки ОСОБА_14 , є безпідставним та спростовується її письмовими поясненнями, викладеними в запереченнях на апеляційну скаргу, в яких остання вказала, що подібного ніколи не було (Т. 3, а.с. 9-19). Натомість, обвинувачений не був позбавлений можливості на виконання рішення суду про стягнення аліментів, такі перерахувати потерпілій як через державну виконавчу службу, так і їй особисто, чого за 9 (дев`ять) років не сталось.

Вищенаведені обставини вказують саме на злісне ухилення ОСОБА_7 від сплати аліментів, такі підтверджені доказами, яким місцевий суд у порядку ст. 94 КПК України дав оцінку з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупності цих доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку і прийняв обґрунтоване рішення про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України.
Посилання сторони захисту на те, що суд безпідставно зіслався, як на доказ вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за ст. 3892 КК України на довідку ХКП «Спецкомунтранс» від 30.08.2020 року, оскільки він туди не направлявся, не заслуговують на увагу суду та спростовуються відостями із направлення Хмельницького міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Хмельницькій області, з яких вбачається, що ОСОБА_7 направлявся до КП «Спецкомунтранс» для відбування покарання у виді суспільно корисних робіт від 10.08.2020. Таке направлення він отримав особисто, про що розписався (Т. 2, а.с. 143). Разом з тим, із його письмових пояснень від 17.08.2020 року вбачається, що він не погоджувався із графіком, запропонованим КП «Спецкомунтранс» (Т. 2, а.с. 145). А тому, суд обґрунтовано зіслався на вказану довідку.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд прийшов до висновку, що вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень доведена повністю, його дії за ч. 1 ст. 164 та ст. 3892 КК України кваліфіковано правильно.
Що стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, то апеляційний суд виходить з такого.
Так, згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як самими засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Конституційний Суд України у своєму рішенні за № 15-рп/2004 зазначив про те, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Тобто, покарання повинно перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного.

Статтею 75 КК України передбачено, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 вид та міру покарання, суд правильно врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, один з яких є нетяжким, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Враховано, що ОСОБА_7 в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, розлучений, має на утриманні малолітню доньку, не працює, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо.
Обставин, що пом`якшують покарання судом не встановлено.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 є вчинення злочину щодо колишнього подружжя.

Враховуючи зазначені обставини, характер діянь і спосіб їх вчинення, суспільну небезпеку скоєних кримінальних правопорушень, неодноразове притягнення обвинуваченого до адміністративної відповідальності, його відношення до вчиненого, позицію прокурора та потерпілої, які просили призначити ОСОБА_7 покарання, пов`язане з ізоляцією від суспільства, а також інші обставини кримінального провадження в їх сукупності, місцевий суд прийшов до правильного висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання в межах санкцій ч. 1 ст. 164 та ст. 3892 КК України, а на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначення останньому покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням.

Таке покарання відповідає його цілям, передбаченим ч. 2 ст. 50 КК України, є пропорційною карою за вчинені злочини та достатнім для виправлення ОСОБА_7 , а також зможе запобігти вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.
Колегія суддів погоджується із видом та мірою призначеного ОСОБА_7 покарання.

Посилання на те, що суд припризначенні ОСОБА_7 покарання не врахував, що останній є несудимий, на увагу суду не заслуговує, оскільки вказана обставина була врахована місцевим судом.

Наявність у ОСОБА_7 постійного місця проживання не є беззаперечною підставою для його звільнення від відбування покарання із випробуванням.
Доводи про те, що суд не врахував, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочинів, апеляційний суд до уваги не бере, враховуючи таке.

Як вбачається з матеріалів справи, а також із наданих показань обвинуваченого ОСОБА_7 , останній свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень не визнав, аліментів до цього часу не сплатив. На думку колегії суддів, вищезазначені обставини вказують на відсутність у обвинуваченого щирого жалю з приводу вчиненого ним кримінального правопорушення, осуду своєї поведінки, що свідчить про відсутність такої пом`якшуючої обставини як щире каяття.
Разом з тим, під активним сприянням розкриттю злочину слід розуміти дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи, з`ясуванні фактичних обставин, які мають істотне значення для розкриття злочину. Таке сприяння має бути активним, тобто певною мірою ініціативним.
Однак, відомостей про таку поведінку обвинуваченого матеріали кримінального провадження не містять, останній заперечив вчинення ним інкримінованих правопорушень, а тому такої пом`якшуючої покарання обставини, як активне сприяння обвинуваченого у розкритті злочинів, не встановлено.
Отже, вказані обставини обгруновано не були враховані місцевим судом при призначенні обвинуваченому покарання.
Що стосується доводів захисника про позитивну характеристику ОСОБА_7 , то вказане спростовується відомостями із характеристики ДОП СП ПЗВП ХВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_20 від 24.11.20210 року, з яких вбачається, що ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується посередньо.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що призначене обвинуваченому покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, зазначеним у ст. 65 КК України та постанові Пленуму Верховного суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року.

Підстав для застосування ст. 75 КК України при призначенні ОСОБА_7 покарання, як того просила сторона захисту, апеляційним судом не встановлено.

Інші доводи апеляційної скарги не можна визнати переконливими, оскільки вони не містять доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність судового рішення.
Отже, вирок місцевого суду є законним, обгрунтовним та вмотивованим, підстави для його зміни, як того просить апелянт, відсутні.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :
Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 травня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника - адвоката ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного Кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом.

Головуюча: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4