Київський апеляційний суд
Провадження № 11кп/824/4251/2021 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 756/847/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 3 ст. 27, п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 жовтня 2021 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України,
за участі прокурора ОСОБА_9 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_10 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 30 вересня 2021 року обвинуваченому ОСОБА_8 продовжений строк тримання під вартою строком на 60 днів, до 29 листопада 2021 року, включно.
Цією ж ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_10 про зміну обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу.
При вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом були враховані значимі для даного провадження обставини, дані про особу обвинуваченого, який має громадянство інших держав (республіки Грузії та Канади), те, що ОСОБА_8 тривалий час переховувався від слідства та суду і перебував у розшуку, здійснивши втечу з-під варти; те, що він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, що спричинило загибель людини; те, що стосовно ОСОБА_8 наявні інші кримінальні провадження за якими він обвинувачується також у вчиненні тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, що свідчить про те, що ОСОБА_8 схильний до вчинення кримінальних правопорушень. Отже, суд першої інстанції прийшов до висновку, що на даний час строк перебування обвинуваченого під вартою не можна визнати таким, що порушує принцип справедливої співрозмірності між повагою на його особисту свободу та публічним інтересам, що випливають з прав потерпілих на захист від особливо тяжкого кримінального правопорушення, на охорону їх прав та законних інтересів і забезпечення швидкого та повного розгляду даної справи. На переконання місцевого суду, відсутні підстави вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
На переконання суду першої інстанції, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, хоча і дещо знизились, але продовжують існувати і жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним у справі ризикам з урахуванням конкретного провадження, особи обвинуваченого та іншим обставинам, встановленим у справі.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 30 вересня 2021 року, постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_8 строків тримання під вартою та обрати щодо нього будь-який інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
Як зазначає захисник, в судовому засіданні вже були допитані свідки сторони обвинувачення і жоден з них не показав, що ОСОБА_8 причетний до інкримінованого йому злочину.
Поза увагою суду, на переконання апелянта, залишилось також те, що інкримінований ОСОБА_8 злочин було вчинено понад 15 років назад, а відтак повинні бути застосовані положення ст. 49 КПК України.

В апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 наведена аналогічна вимога щодо скасування ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 30 вересня 2021 року, як незаконної, необґрунтованої, невмотивованої та постановлення нової про відмову у задоволенні клопотання прокурора про подовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 і зміни останньому запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, або інший, не пов`язаний з триманням під вартою.
Апелянт вважає, що оскаржувана ухвала виготовлена з порушенням порядку ведення АСДС, оскільки підписана електронним підписом тільки головуючим суддею, в той час як рішення приймалось судом присяжних в складі двох професійних суддів та трьох присяжних, та, крім іншого, ухвала від 30 вересня 2021 року виготовлена без використання АСДС, внесена до неї невчасно, як і невчасно направлена до ЄДРСР.
Апелянт вважає, що суд безпідставно, утримуючи ОСОБА_8 під вартою, створює йому умови, за яких він потерпає від свавілля, яке не припиняється та не відбувається належного реагування на порушення прав та свобод ОСОБА_8 , що є порушенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Захисник, посилаючись на низку рішень ЄСПЛ, звертає увагу на те, що суд першої інстанції не врахував того, що ОСОБА_8 є громадянином України, одружений, має чотирьох дітей, на підставі ч. 5 ст. 1 Закону України «Про статус народного депутата» має звання народного депутата України 4, 5 скликань, та, крім іншого, має низку тяжких захворювань.
Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення захисників і обвинуваченого, які підтримали подані апеляційні скарги, думку прокурора, яка вважала рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, а доводи апеляційних скарг безпідставними, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисників задоволенню не підлягають з наступних підстав.
За змістом ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому Главою 18 цього Кодексу.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
За змістом положень Глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст. 331 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини її життя, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, а продовження строку тримання під вартою в певній справі може бути виправданим лише тоді, коли наявні конкретні ознаки того, що вимога громадських інтересів важить більше попри презумпцію невинуватості, ніж правило поваги до особистої свободи.
Зазначені вимоги кримінального процесуального закону, на переконання колегії суддів, були дотримані судом першої інстанції, а доводи захисниківпро наявність достатніх підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на особисте зобов`язання є безпідставними.
Як убачається з матеріалів провадження, Оболонським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.
Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 30 вересня 2021 року задоволено клопотання прокурора та ОСОБА_8 продовжений строк тримання під вартою на 60 днів, до 29 листопада 2021 року, включно.
З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження найсуворішого запобіжного заходу, а в ухвалі наведені докладні мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
За позицією сторони захисту в суді апеляційної інстанції прокурор не довів в суді існування тих ризиків, які врахував суд першої інстанції, задовольнивши клопотання прокурора та продовживши обвинуваченому строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Але такі доводи захисників колегія суддів визнає необґрунтованими.
Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Що стосується ризику втечі обвинуваченого, то відповідно до практики ЄСПЛ такий ризик не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку, водночас суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» ЄСПЛ визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Таким чином, оцінка вказаного ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення в справі «Панченко проти Росії»).
Доводи апелянтів про те, що судом не враховано, що жодних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор, не доведено і вони взагалі відсутні, є необґрунтованими та спростовуються змістом оскаржуваної ухвали. Окрім того, на переконання колегії суддів, ризики, передбачені ст. 177 КПК України та зазначені судом, хоча і дещо знизилися, але продовжують існувати, і жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним у справі ризикам з урахуванням обставин справи, особи обвинуваченого та іншим обставинам, встановленим у справі.
З урахуванням характеру висунутого ОСОБА_8 обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя людини та підвищений ступінь суспільної небезпеки такого діяння; фактичних обставин, за яких стороною обвинувачення ОСОБА_8 інкримінується вчинення кримінальних правопорушень; тяжкості покарання, яка загрожує обвинуваченому у разі визнання винуватим в інкримінованих йому злочинах; усіх наявних в матеріалах провадження даних про особу ОСОБА_8 , який має громадянство інших країн (Республіки Грузії та Канади); те, що останній тривалий час переховувався від слідства та суду, здійснивши втечу з-під варти та перебував у розшуку; стосовно ОСОБА_8 наявні і інші кримінальні провадження, за якими він обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушеннях, з огляду на що колегія суддів вважає, що обвинувачений може переховуватися від суду, перешкоджати суду іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому ризики, передбачені ст. 177 КПК України, продовжують існувати і виправдовують подальше його тримання під вартою.
Дані про особу ОСОБА_8 , на що акцентувалась увага в апеляційних скаргах захисників, який одружений, має чотирьох дітей, на підставі ч. 5 ст. 1 Закону України «Про статус народного депутата» має звання народного депутата України 4, 5 скликань, та, крім іншого, має низку тяжких захворювань - не спростовують правильність висновків про існування ризику переховуватися від суду.
Що стосується стану здоров`я обвинуваченого, то суд першої інстанції досить ретельно дослідив це питання і, з метою усунення факту ненадання медичної допомоги в умовах слідчого ізолятора, відповідно до приписів п.п. 1, 2 ч. 6 ст. 206 КПК України, адміністрації Державної установи, в якій утримується під вартою обвинувачений, доручено забезпечити невідкладне проведення медичного обстеження ОСОБА_8 із наданням йому належної медичної допомоги.
Посилання захисників на те, що інкримінований ОСОБА_8 злочин було вчинено понад 15 років назад, а відтак з урахуванням прийнятого Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», наявні підстави стверджувати, що обвинувачений у даному кримінальному провадженні тримається під вартою понад строк, передбачений п. 2 ч. 3 ст. 197 КПК України, та має бути звільнений, є безпідставними, оскільки зарахування строку попереднього ув`язнення врегульовано нормами КК України при призначенні покарання, і в даному випадку продовження запобіжного заходу ОСОБА_8 у виді тримання під вартою не виконує фактично завчасного виконання вироку.

Що стосується доводів апелянтів щодо виготовлення судового рішення без використання АСДС, його підписання електронним ключем неповним складом суду, а також невчасного направлення його до ЄДРСР, то колегія суддів вважає їх непереконливими, оскільки наявність або відсутність цих обставин ніяким чином не впливає на законність прийнятого рішення суду про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою.
За таких обставин істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при прийнятті судом рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як і підстав для його зміни на більш м`який, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегією суддів не встановлено, а тому і немає підстав для задоволення апеляційних скарг захисників.
Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 422-1 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 30 вересня 2021 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжений строк тримання під вартою на 60 днів, до 29 листопада 2021 року, включно - без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4