Ухвала
Іменем України
30 листопада 2021 року
м. Київ
справа № 334/35/15-к
провадження № 51-6984ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя, вирок Апеляційного суду Запорізької області та вирок Дніпровського Апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року,
встановив:
Як убачається зі змісту касаційної скарги, засуджений порушує питання

про перевірку вказаних судових рішень у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог пунктів 3, 4, 5 ч. 2 зазначеної статті.
Згідно зі ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються судове рішення, що оскаржується, обґрунтування заявлених скаржником вимог

із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, та вимоги особи, яка подає скаргу, до суду касаційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону

(ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого

(ст. 414 КПК України).
Тому скаржник, заперечуючи законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, має конкретно вказати в чому саме полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно

до ст. 438 КПК України є підставами для скасування чи зміни судового рішення, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.
Однак, засуджений вказаних вимог процесуального закону не дотримався.
Як убачається зі змісту поданої скарги від 22 грудня 2021 року, засуджений вказує на оскарження ним вироку Заводського районного суду м. Запоріжжя, вироку Апеляційного суду Запорізької області та вироку Дніпровського Апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року. При цьому копії вказаних вироків апеляційних судів засуджений до касаційної скарги не додає. Натомість разом із касаційною скаргою засуджений надіслав копію ухвали Дніпровського апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року, яку, як убачається із вступної частини касаційної скарги, він

не оскаржує. Вказане перешкоджає суду касаційної інстанції визначитись

з предметом перевірки у касаційному порядку.
Також слід зазначити, що у разі, якщо особа бажає оскаржити різні судові рішення судів апеляційної інстанції, постановлені в різному порядку, вона вправі подати касаційну скаргу на кожне із них окремо із наведенням відповідного обґрунтування щодо їх незаконності чи необґрунтованості.
При цьому засудженому слід звернути увагу на визначений статтею 424 КПК України перелік судових рішень, що підлягають оскарженню в касаційному порядку, та встановлений у ст. 426 цього ж Кодексу строк на їх касаційне оскарження.
Окрім зазначеного, як убачається зі змісту скарги, засуджений в обґрунтування незаконності постановлених щодо нього судових рішень наводить доводи, у тому числі з посиланням на положення статей 459, 460, 463 КПК України. Однак, зазначені статті розміщені у главі 32 КПК України, яка визначає порядок провадження за нововиявленими та виключними обставинами за поданою заявою, а не касаційною скаргою, що залишилось поза увагою засудженого.
Крім того, засудженому слід звернути увагу на положення ч. 1 ст. 463 КПК України, згідно якої заява про перегляд судового рішення за нововиявленими чи виключними обставинами подається до суду тієї інстанції, який першим допустив помилку внаслідок незнання про існування таких обставин, крім випадку, передбаченого ч. 3 цієї статті.
Також засуджений у своїй касаційній скарзі, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені судами при постановленні оскаржуваних судових рішень, доводів на обґрунтування зазначеної позиції

з урахуванням положень ст. 412 КПК України не наводить.
Натомість засуджений, надаючи свою оцінку доказам, заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження та посилається

на неповноту судового розгляду, що в силу статей 433, 438 КПК України

не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Окрім зазначеного, вимоги засудженого ОСОБА_4 про скасування вироку місцевого суду, перекваліфікацію його дій з ч. 3 ст. 15 п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України

на ч. 1 ст. 121 цього Кодексу та пом`якшення призначеного покарання з огляду

на положення ст. 459 КПК України, задоволення дати як початку строку засудження, застосування положень ч. 5 ст. 72 КК України є суперечливими та

не узгоджуються з положеннями ст. 436 КПК України, якою визначено повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається

без руху.
Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишити без руху

і надати йому для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу йому буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3