Житомирський апеляційний суд
Справа №272/964/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.3 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

23 грудня 2021 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі під час розгляду кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора Бердичівської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Андрушівського районного суду Житомирської області від 03 червня 2021 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України, клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7

в с т а н о в и л а:

На розгляді Житомирського апеляційного суду перебуває кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора Бердичівської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Андрушівського районного суду Житомирської області від 03 червня 2021 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України.

Вироком Андрушівського районного суду Житомирської області від 03 червня 2021 року ОСОБА_7 визнано винним за ч.3 ст.185 КК України та призначено йому покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_7 ухвалено залишити попередній у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 09.11.2021 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою до 07 січня 2022 року.

Прокурор під час розгляду провадження заявила клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 . Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі від 3 до 6 років, раніше судимий за вчинення корисливого злочину, судимість за який не знята та не погашена у встановленому законом порядку, в подальшому, будучи звільнених з-під варти у зв`язку з внесенням застави, ухилявся від суду та 02.01.2018 року вчинив новий злочин, за який його вироком Богунського районного суду м. Житомира 22.08.2018 було засуджено. Таким чином, наразі є обгрунтовані ризики вважати, що ОСОБА_7 може вчинити інші кримінальні правопорушення. Крім того, встановлено, що обвинувачений не працевлаштований, що свідчить про те, що його соціальні зав`язки є нестійкими та несформованими, а тому є ризик того, що ОСОБА_7 може у подальшому переховуватись від органів досудового розслідування та суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України). Крім того обвинувачений обвинувачується у вчиненні злочинів шляхом проникнення у будинки та квартири, інші будівлі на території домогосподарств, а тому останньому відомо місце проживання потерпілих, частину з яких обвинувачений знає особисто, тому може на них впливати, що свідчить про наявність обгрунтованого ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України - незаконно впливати на потерпілого, свідка у ньому ж кримінальному провадженні.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та захисник заперечили проти задоволення клопотання, просили змінити запобіжний захід на домашній арешт, посилаючись на наявність житлового приміщення та тривале перебування обвинуваченого під вартою.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, які стосуються вирішення питання щодо запобіжного заходу, доводи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , пояснення потерпілих, а також доводи заперечення сторони захисту, врахувавши думку учасників судового провадження, колегія судів вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.331 КПК України, суд (в тому числі апеляційної інстанції) під час судового розгляду, за клопотанням сторони обвинуваченого або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу, за результатами розгляду якого, суд своєю вмотивованою ухвалою може продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд (в тому числі і апеляційний) зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Положенням ст.199 КПК України прямо передбачено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою стосується як досудового розслідування, під час якого воно подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого воно здійснюється, так і судового провадження. Крім того, під час судового розгляду з`ясування питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою також входить в обов`язки суду, незалежно від наявності клопотання прокурора, що передбачено положеннями ст.331 КПК України, як вже зазначалося вище.

Приписами статті 177 КПК України встановлено, що підставою як для застосування, так і для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають суду достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.

Згідно положень ст.178 КПК України, при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів.

Також, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Як вбачається з матеріалів провадження, обраний раніше обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою спливає. Апеляційний розгляд кримінального провадження не закінчений.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі від 3 до 6 років, раніше судимий за вчинення корисливого злочину, судимість за який не знята та не погашена у встановленому законом порядку, в подальшому, будучи звільнений з-під варти у зв`язку з внесенням застави, ухилявся від суду та 02.01.2018 року вчинив новий злочин, за який його вироком Богунського районного суду м. Житомира 22.08.2018 було засуджено.

Згідно інформації Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області та Житомирського районного суду Житомирської області в провадженні даних судів наявні кримінальні провадження щодо ОСОБА_7 за ч.3 ст. 185 КК України.

Таким чином, наразі є обгрунтовані ризики вважати, що ОСОБА_7 у разі його звільнення з-під варти та обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу продовжити свою протиправну діяльність та може вчинити інші кримінальні правопорушення.

Крім того, обвинувачений засуджений судом першої інстанції до позбавлення волі, до затримання не був працевлаштований, що свідчить про те, що його соціальні зав`язки є нестійкими та несформованими, попередньо обов`язки щодо домашнього арешту він не виконував, та існує реальний ризик того, що ОСОБА_7 може у подальшому переховуватись від суду, як і ризик можливого впливу на потерпілу та представника потерпілої особи, а також свідків, що також вказує на недієвість менш суворих запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Зазначені ризики не перестали існувати з часу попереднього вирішення питання про запобіжний захід обвинуваченому, обставини для тримання під вартою продовжують існувати, ризики не зменшилися, апеляційний розгляд по суті не закінчено з об`єктивних причин, необхідності дослідження доказів, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне продовжити строк запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 у виді тримання під вартою на строк 60 днів.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що зазначені ризики зменшились, або ж відпали, на даний час не встановлено, тому підстави для зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_7 на більш м`який - відсутні, застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання ним процесуальних обов`язків та унеможливить запобігання вищезазначеним ризикам.

З огляду на викладене, клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись, ст. ст 199, 331, 405 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 20 лютого 2022 року включно.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Судді: