ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/347/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - продовження строку тримання під вартою
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2021 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши 06 вересня 2021 р. у відкритому судовому засіданні в залі Тернопільського апеляційного суду матеріали провадження (справа № 607/14275/21) за апеляційною скаргою прокурора Тернопільської окружної прокуратури на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 серпня 2021 р.,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 серпня 2021 р. частково задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 про продовження строку тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не працює, раніше судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, та застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком 33 дні із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України. Заборонено підозрюваному ОСОБА_7 цілодобово залишати житло за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановлено строк дії ухвали до 18.09.2021.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді від 17.08.21, якою частково задоволено клопотання ст. слідчого в ОВС СУ ГУНП в Тернопільській обл. ОСОБА_9 про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 та обрано йому запобіжний захід у виді домашнього арешту, - скасувати та постановити нову ухвалу, якою продовжити ОСОБА_7 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вважає оскаржувану ухвалу необґрунтованою та невмотивованою.

Зазначає, що підставою застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є те, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Наголошує на тому, що, усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину та розмір покарання, яке йому загрожує, ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та в подальшому суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Вказує, що дана обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду. На підтвердження цього наводить правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у справі Ілійков проти Болгарії, в якій зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Звертає увагу на те, що дані матеріалів кримінального провадження вказують на те, що злочинна діяльність ОСОБА_7 є триваючою. У зв`язку з цим органом досудового розслідування проводяться слідчі (розшукові) дії, які спрямовані на встановлення місцезнаходження та вилучення речових доказів, насамперед, викраденої будівельної арматури, встановлення осіб, які здійснювали її навантаження та перевезення. А тому існує ризик того, що ОСОБА_7 може знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Посилається на те, що також існує ризик того, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки на даний час не встановлено усіх свідків та очевидців даного злочину, вказані особи не допитані. Водночас, деякі з них можуть бути відомі підозрюваному, а відтак останній, як особисто, так і через третіх осіб може незаконно впливати на свідків з метою дачі ними неправдивих, неповних показань, відмови від раніше наданих показань або умисного ухилення ними від явки до органу досудового розслідування та суду, що може негативно вплинути на стан розгляду справи. Крім цього, зважаючи на дружні відносини, ОСОБА_7 може незаконно впливати на інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , схиляти їх до надання неправдивих свідчень та затягувати строки досудового розслідування.

Вказує, що існує ризик того, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_7 неодноразово здійснював крадіжки майна, поєднані із проникненням у інше приміщення чи сховище.

Наголошує на тому, що вказані обставини свідчать про те, що визначені в ухвалі слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 ризики не зменшились та продовжують існувати, а тому виправдовують подальше тримання ОСОБА_7 під вартою, а жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним ризикам. При цьому зазначає, що на даний час відсутні відомості, які б вказували на неможливість утримання підозрюваного під вартою.

Заслухавши суддю - доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі та просив її задовольнити, зіславшись на доводи, викладені в ній, підозрюваного та його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, групою слідчих з числа слідчих слідчого управління ГУНП в Тернопільській області та слідчих Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за № 0000089 від 22.04.2021, за підозрою ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що наприкінці березня та на початку квітня 2021 року у ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_11 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднаний із проникненням у сховище, а саме арматурного прокату класу «А500С» діаметром 12 мм та 16 мм, який знаходився на огородженій території будівельного майданчика за адресою: АДРЕСА_2 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 наприкінці березня та на початку квітня 2021 року, діючи за попередньою змовою, підшукали відповідну важку техніку - автокрани та вантажні автомобілі, якими можна здійснювати завантаження та перевезення будівельної арматури, при цьому не повідомили водіїв та власників зазначеної техніки про наявність злочинного умислу та інші суттєві обставини виконуваних ними робіт.

Надалі ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 впродовж кінця березня - початку квітня 2021 року, переконавшись, що за ними ніхто не спостерігає та їх дії не будуть помічені сторонніми особами, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення, впродовж 4-5 днів у зв`язку із великою кількістю арматурного прокату пересвідчувались у відсутності охорони і в подальшому шляхом відкриття металевих воріт, які зачинялись на засув, проникали на огороджену територію будівельного майданчика, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Перебуваючи на вказаній території, ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_11 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 впродовж 4-5 днів за допомогою кранів-навантажувачів здійснювали завантаження арматурного прокату класу «А500С» діаметром 12 мм та 16 мм.

Після завантаження вантажного автомобіля арматурним прокатом ОСОБА_10 спільно із ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 надавали вказівку водію вивозити завантажене майно з огородженої території з метою подальшого розпорядження викраденою будівельною арматурою на власний розсуд, а саме для реалізації її у пункті прийому металобрухту за адресою: АДРЕСА_3 .

Таким чином, із огородженої території будівельного майданчика, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_11 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 здійснили викрадення арматурного прокату класу «А500С» діаметром 12 мм та 16 мм загальною вагою близько 120 тон вартістю приблизно 2329728 грн.

18.05.2021 у кримінальному провадженні № 0000089 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України.

14.07.2021 ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також визначено заставу в розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 227000 грн.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 16.08.2021 строк досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні продовжено до чотирьох місяців, тобто до 18.09.2021.

13 вересня 2021 року старший слідчий в ОВС СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 на 60 днів, покликаючись на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбачених ч. 5 ст. 185 КК України, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України; неможливість запобігти вказаним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів; на те, що заявлені ризики не зменшились; існують обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування.

Слідчий суддя міськрайонного суду відмовив у задоволенні клопотання слідчого та застосував щодо підозрюваного ОСОБА_13 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із покладенням на останнього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, строком на строк 33 дні.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Також ч. 5 ст. 199 КПК України передбачає, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Під час апеляційного розгляду ухвали суду першої інстанції встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання слідчим суддею були дотримані в повному обсязі.

Так, проаналізувавши матеріали клопотання прокурора, колегія суддів приходить до висновку, що воно не містить відомостей про наявність у кримінальному провадженні нових ризиків чи продовження існування заявлених раніше ризиків.

При цьому, колегія суддів приходить до переконання, що матеріалами клопотання беззаперечно доведена можливість переховуватись від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити нове кримінальне правопорушення.

Зокрема, слідчим суддею вірно враховано, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, а тому зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від суду. Наведене узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, висловленою у справі «Ілійков проти Болгарії» (рішення від 26.07.2001), де Суд зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Також слідчий суддя звернув увагу на те, що ОСОБА_7 не є офіційно працевлаштованим і враховуючи, що вчинення кримінального правопорушення, у якому він підозрюється мало на меті отримання прибутку, то останній і надалі може продовжувати свою незаконну діяльність з метою отримання коштів для забезпечення особистих потреб. Крім цього, ОСОБА_7 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку підозрюваного, його схильність до вчинення протиправних діянь та можливість вчинити нове кримінальне правопорушення.

Водночас стороною обвинувачення не було доведено «поза розумним сумнівом» наявності інших ризиків, заявлених у клопотанні про продовження строку тримання під вартою.

Зокрема, слідчим суддею вірно зазначено, що посилання прокурора на ризик, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, є неконкретизованим та формальним, так як прокурор не вказує, які конкретні дії може вчиняти підозрюваний з метою перешкодити даному кримінальному провадженню та не надає доказів на підтвердження цих обставин.

Крім того, колегія суддів зауважує, що прокурором не було надано доказів на підтвердження необхідності застосування до підозрюваного саме найбільш суворого виду запобіжного заходу та, відповідно, недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів.

У п. 219 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» вказано, що питання проте, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя вірно взяв до уваги виписку з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, яка датується 07.07.2021, тобто була видана за тиждень до затримання ОСОБА_7 правоохоронними органами, та у якій зазначено, що у останнього наявні розлади адаптації, пов`язані зі стресом, та що ОСОБА_7 необхідно продовжити лікування на шість місяців, а у разі погіршення стану здоров`я необхідно повторно звернутись до лікаря з метою корекції цього лікування. Крім цього, вказано, що для оцінки стану та ефективності лікування рекомендовано з`являтися до лікаря один раз на місяць. Вказане також підтверджується посиланням органу досудового розслідування про необхідність проведення відносно ОСОБА_7 судової психіатричної експертизи.

Так, слідчий суддя прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_7 необхідно здійснювати ряд медичних заходів для отримання необхідного лікування. При цьому слідчий суддя вірно зауважив, що таке лікування належним чином може бути надане в умовах СІЗО, оскільки уже впродовж нетривалого часу перебування підозрюваного під вартою стан його здоров`я погіршився, що підтвердив він сам у судовому засіданні, а також на ці обставини звертав увагу захисник. Вказане свідчить про можливу необхідність перебування ОСОБА_7 під постійним наглядом лікаря або про корекцію раніше призначеного лікування.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що слідчим суддею при розгляді клопотання були повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, а тому відповідно до вимог статті 370 КПК України ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою і вмотивованою.

Підстав для її скасування та обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про що йдеться в апеляційній скарзі, колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не виявлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла остаточного висновку про залишення апеляційної скарги прокурора Тернопільської окружної прокуратури без задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Тернопільської окружної прокуратури залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 серпня 2021 р. про обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту - без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає

Судді:
________________ ________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3