Справа № 686/3208/22
Провадження № 1-кс/686/1343/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2022 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , ознайомившись із клопотанням старшого слідчого ВРЗСТ СВ Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_2 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000265,

встановив:

03.02.2022 року старший слідчий ВРЗСТ СВ Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_2 звернувся до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду з клопотанням, погодженим з прокурором Летичівської окружної прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на транспортний засіб «ВАЗ 210934» д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходиться на спеціальному майданчику для тимчасового зберігання затриманого автотранспорту НПУ ГУНП в Хмельницькій області за адресою: м. Хмельницький, вул. Курчатова, 120Д, власником якого є ТОВ «Агенція Партнер» з позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування.

Дослідивши наявні матеріали, приходжу до висновку, що клопотання підлягає поверненню, в зв`язку з наступним.

СВ Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000265 від 02.02.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначено, що «02.02.2022 року біля 16 год. 50 хв., водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «ВАЗ 210934» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині автодороги М12 «Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка сторони смт. Летичів в напрямку до м. Хмельницького, не обрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, внаслідок чого в районі 296 км + 700 м., виїхав за межі проїзної частини, де допустив перекидання автомобіля «ВАЗ 210934» д.н.з. НОМЕР_1 .

Внаслідок вказаного наїзду водій ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді політравми та госпіталізований до реанімаційного відділення КНІІ ХОЛ.

02.02.2022 автомобіль «ВАЗ 210934» д.н.з. НОМЕР_1 вилучено та поміщено на спеціальний майданчик для тимчасового зберігання затриманого автотранспорту НПУ ГУНП в Хмельницькій області, що за адресою м. Хмельницький, вул. Курчатова, 120Д та визнано речовим доказом, оскільки він є знаряддям вчинення кримінального правопорушення.

В ході проведення слідчо-оперативних заходів встановлено, що станом на 02.02.2022 власником автомобіля «ВАЗ 210934» д.н.з. НОМЕР_1 являється ТОВ «Агенція Партнер», яке зареєстровано за адресою м. Київ, бульвар Лепсе Івана, 5, кв. 139, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

На даний час в ході досудового слідства виникла потреба у арешті автомобіля «ВАЗ. 210934» д.н.з. НОМЕР_1 , з позбавленням права розпорядження та користування вказаним транспортним засобом, з метою збереження речового доказу, недопущення подальшого спотворення або знищення слідової картини збереженої на вище вказаному автомобілі за наслідками вчиненої дорожньо-транспортної пригоди, зокрема шляхом ремонту (заміни деталей, комплектуючих, перекрашування та ін.) вказаного транспортного засобу, а також можливого подальшого уникнення кримінальної відповідальності встановленої винної особи.

Окрім цього, під час досудового розслідування встановлена необхідність у проведенні експертизи технічного стану автомобіля «ВАЗ 210934» д.н.з. НОМЕР_1 , а також вирішується питання щодо призначення судової транспортно-трасологічної, автотехнічної експертиз та необхідності проведення слідчих експериментів з метою відтворення обставин дорожньо- транспортної події».

Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року вказувалося на порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до ст. 170 КК України арештом майна є тимчасове до скасування установленому КПК України порядку позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду право на відчуженням розпорядження та користування майном щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Завданням арешту майна є запобігання, можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема збереження речових доказів.

Зі змісту ч. 3 ст. 170 КПК України вбачається, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 1 ст. 171 КПК України визначено, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя для прийняття законного та обґрунтованого рішення повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Згідно з ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Звертаючись до суду, слідчий не дотримався вимог ч.2 ст.171 КПК України, зокрема не обґрунтовував підставу для накладання арешту на транспортний засіб «ВАЗ 210934» д.н.з. НОМЕР_1 .

За змістом ст. 214 КПК України, підставою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та початку досудового розслідування є подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або самостійне виявлення слідчим, прокурором з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Разом із цим слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР.

Отже, підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР.

Кримінальна відповідальність за ч.1 ст. 286 КК України настає за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

У матеріалах клопотання відсутні відомості про спричинення тілесних ушкоджень іншій особі, окрім ОСОБА_4 , який керував транспортним засобом, за участю якого сталася дорожньо-транспортна пригода.

В цьому контексті наявність постанови слідчого про визнання майна речовими доказами не є визначальним юридичним фактом для оцінки відповідності речей вимогам ст. 98 КПК України.

Указані недоліки позбавляють слідчого суддю вирішити питання про накладення арешту та мають бути усунуті.

Відповідно до змісту ч.3 ст.172 КПК України, слідчий суддя, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору та встановлює строк в сімдесят дві години про що постановляє ухвалу.

За відсутності відомостей про потерпілого та обґрунтованості зв`язку із цим підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, мети та підстав накладення арешту, клопотання підлягає поверненню для усунення зазначених неузгодженостей та недоліків.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.172, 173 КПК України, слідчий суддя
ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого ВРЗСТ СВ Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_2 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000265 повернути прокурору, встановивши строк в сімдесят дві години для усунення недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Хмельницького

міськрайонного суду ОСОБА_1