Справа № 174/590/21
н/п 1-кп/174/54/2021
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2021 року м. Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Вільногірськ, кримінальне провадження № 0000036 по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Вільногірськ, Дніпропетровської області, громадянки України, офіційно не працюючою, має середню освіту, заміжня, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима, -

у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 , 11.07.2021 року, о 03.48 год., знаходячись разом з ОСОБА_6 поблизу банкомату АТ КБ «ПриватБанк», який розташований на фасаді магазину «Гастроном» по вул. Центральна, 39 в м. Вільногірськ Кам`янського р-ну Дніпропетровської області, побачила, як остання після зняття грошових коштів у вказаному банкоматі, забула забрати банківську платіжну картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , в результаті чого в ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на привласнення даної картки з метою подальшого зняття готівкових коштів з вказаного рахунку, тобто з корисливою метою.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , 11.07.2021 року, о 03.49 год., продовжуючи знаходитись поблизу банкомату АТ КБ «ПриватБанк», який розташований на фасаді магазину «Гастроном» по вул. Центральна, 39 в м. Вільногірськ Кам`янського р-ну Дніпропетровської області, передбачаючи, що на рахунку, доступ до якого забезпечується за допомогою виявленої банківської платіжної картки АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , можуть знаходитись грошові кошти, діючи умисно, усвідомлюючи те, що вказана картка їй не належить, маючи злочинний умисел, спрямований на привласнення вказаної банківської платіжної картки, та корисливий мотив подальшого таємного викрадення грошових коштів, які знаходяться на банківському рахунку, залишила вказану банківську платіжну картку при собі для подальшого використання, тобто таким чином привласнила її.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію» N 2657-ХП від 2 жовтня 1992 року, п. п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" N 2346-ІП від 5 квітня 2001 року, ч. 4 ст. 51 Закону України "Про банки та банківську діяльність" N 2121-ІП від 7 грудня 2000 року документом визнається будь-який матеріальний носій, що містить інформацію, функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі, а засобами доступу до банківських рахунків (платіжним інструментом) є засоби певної форми на паперовому, електронному чи іншому виді носія інформації, використання якого ініціює переказ грошей з відповідного рахунку. При цьому одним з видів доступу до банківських рахунків є спеціальні платіжні засоби (платіжні картки тощо), які являють собою емітовані в установленому законодавством порядку пластикові чи іншого виду картки, що використовуються для ініціювання переказу коштів з рахунку платника або банку, а також для здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Платіжні картки є власністю емітента (банка) і надаються ним відповідно до умов договору клієнту, в тому числі і фізичній особі - держателю спеціального платіжного засобу, який на законних підставах використовує платіжні картки.

Тобто, платіжні картки як платіжні інструменти - засоби доступу до банківських рахунків повністю відповідають визначенню поняття «офіційний документ» і є різновидом офіційних документів.

11.07.2021 року, близько 18.50 год., ОСОБА_4 , маючи при собі привласнену банківську платіжну картку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , належну ОСОБА_6 , направилась до банкомату АТ КБ «ПриватБанк», розташованого за адресою: вул. Центральна, 50, м. Вільногірськ, Кам`янського р-ну, Дніпропетровська область, з метою таємного викрадення грошових коштів з вказаного рахунку.

В той же день, тобто 11.07.2021 року, о 19.04 год., ОСОБА_4 , знаходячись біля банкомату АТ КБ «Приватбанк», який розташований за адресою: вул. Центральна, 50, м. Вільногірськ, Кам`янського р-ну, Дніпропетровська область, маючи на меті таємне викрадення грошових коштів з банківської платіжної картки АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, скориставшись вказаною вище карткою, здійснила в одну операцію зняття, тобто крадіжку грошових коштів з вищевказаного банківського рахунку на суму 2 000 грн., якими розпорядилась на власний розсуд, чим спричинила майнову шкоду потерпілій ОСОБА_6 на зазначену суму.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину визнала повністю, пояснила, що в обвинувальному акті усе викладено вірно, протиправність своїх дій розуміє, з кваліфікацією своїх дій - погоджувалася, щиро кається. Також пояснила, що 11.07.2021 року, о 03:48 год., знаходячись разом з ОСОБА_6 поблизу банкомату АТ КБ «ПриватБанк», який розташований на фасаді магазину «Гастроном» по вул. Центральна, 39 в м. Вільногірськ Кам`янського р-ну Дніпропетровської області, побачила, як остання після зняття грошових коштів у вказаному банкоматі, забула забрати банківську платіжну картку АТ КБ «ПриватБанк» і забрала її сама. Потім ОСОБА_4 ввечері 11.07.2021 року зняла гроші з картки в банкоматі, оскільки запам`ятала пін-код. На картці було приблизно 2100 грн., зняла 2000 грн. та витратила на власні потреби. Потерпіла помітила зникнення грошей та написала заяву. Через кілька тижнів ОСОБА_4 відшкодувала потерпілій 2000 грн. добровільно.

Потерпіла ОСОБА_6 повідомлена про день, час та місце судового розгляду, в судові засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, не заперечує проти розгляду в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.
Докази по справі в судовому засіданні досліджені згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, які ніким з учасників процесу не оспорюються і суд вважає їх встановленими та доказаними у суді.
При цьому суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 року (скарга № 6903/75) Девеер проти Бельгії (Deweer v. Belgium) держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.
Суд пересвідчився, що позиція обвинуваченої ОСОБА_4 щодо розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, є добровільною і не пов`язана з вищевказаними чинниками.
Таким чином, факт вчинення кримінального правопорушень-проступків ОСОБА_4 , знайшов своє підтвердження в суді, а її дії органом досудового слідства вірно кваліфіковані зач. 1 ст. 357 КК України, тобто привласнення офіційного документу, вчиненого з корисливих мотивів, та ч. 1 ст. 185 КК України, - таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
При призначенні покарання суд на підставі ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень-проступків, особу винної, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно ст. 66 КК України є щире каяття, відшкодування завданих збитків. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої згідно ст. 67 КК України - не встановлено.
Також суд враховує, що обвинувачена раніше не судима, за місцем проживання характеризується посередньо, має на утриманні малолітню дитину, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, одружена, має постійне місце реєстрації, не працююча.
Суд вважає, що необхідним і достатнім покаранням для виправлення обвинуваченої і попередження вчинення кримінальних правопорушень-проступків є покарання у виді штрафу за ч. 1 ст. 357 КК України та покарання у виді громадських робіт за ч. 1 ст. 185 КК України. Обвинувачена пояснила, що може оплатити штраф та відпрацює на громадських роботах.
Витрати на залучення експерта відсутні.
Цивільний позов не заявлений.
Підстав для вирішення питання щодо запобіжного заходу на теперішній час немає.

Вирішуючи питання згідно ч. 9 ст. 100 КПК України щодо речових доказів по справі, а саме: оптичний диск для лазерних систем зчитування формату CD-R з надписам «Вх. 234-ВД від 23.07.2021» зберігати в матеріалах кримінального провадження.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 100, 349, 371-376, 395 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Визнати винною ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень-проступків, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України,та призначити їй покарання

- за ч.1 ст. 357 КК України у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає - 850грн.;

- за ч.1 ст.185 КК України у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин.

На підставі ч. 1 ст. 70, ч. 3 ст. 72 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень-проступків визначити остаточне покарання шляхом повного складання призначених покарань у вигляді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн., та у виді громадських робіт на строк 100 (сто)годин, призначені покарання виконувати самостійно.

Речовий доказ по справі, а саме: оптичний диск для лазерних систем зчитування формату CD-R з надписам «Вх.234-ВД від 23.07.2021» зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Запобіжний захід відносно обвинуваченої не обирався.
На вирок протягом тридцяти діб з моменту його проголошення може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду.
Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1