Провадження № 1-кп/161/212/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 22 березня 2022 року
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002149 від 07.10.2021, про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився в м.Нововолинськ Волинської області, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , освіта середня, працює слюсарем e СП ТОВ «Модерн-Експо», пенсіонер, одружений, в силу ст.89 КК України судимості не має,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_3 06.10.2021 близько 14.00год., в дворі будинку АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом та з метою заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, усвідомлюючи значення та суспільну небезпеку своїх дій, під час конфлікту, що виник на ґрунті тривалих особистих неприязних відносин із потерпілим, умисно наніс не менше двох ударів невстановленим органом досудового розслідування предметом, ззовні схожим на металевий прут, у ділянку лівої гомілки ОСОБА_5 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді синця з садном та синця в ділянці лівої гомілки, які згідно з висновком експерта №759 від 08.10.2021 за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

ОСОБА_3 інкримінується заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження, тобто вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість не визнав повністю та показав, що дійсно за вказаних обставин місця та часу між ним та потерпілим був конфлікт, оскільки між ними вже тривалий час неприязні відносини. Перед конфліктом потерпілий на свій мобільний телефон робив відео зйомку його гаража. Він, тримаючи в руках металевий прут, підійшов до потерпілого та виштовхнув з рук мобільний телефон, через що останній на нього накинувся, схопив прут та намагався його вирвати. При цьому, вказав, що потерпілий, оскільки він забрав прут, міг сам собі спричинити тілесні ушкодження. Також вказав, що потерпілий хотів перешкодити йому виготовити металевий прут для воріт. Цивільний позов потерпілого не визнав.
Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_3 , його винуватість повністю доводиться дослідженими в ході судового розгляду доказами. Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом допустимих доказах.

Так потерпілий ОСОБА_5 , будучи допитаним безпосередньо в судовому засіданні підтвердив факт нанесення йому тілесних ушкоджень обвинуваченим за вказаних обставин місця та часу, окрім того, показав, що з обвинуваченим мали місце конфлікти і раніше. Того дня він почув шум електроінструменту з гаража обвинуваченого, через що він взяв мобільний телефон і хотів все зафіксувати на відео, при цьому, коли записував відео, до нього підійшов обвинувачений з металевим прутом та наніс удари по руці та ногах, ударів було не менше трьох, чотирьох. Категорично заперечив те, що він нібито наніс тілесні ушкодження ОСОБА_3 . Після цього, він забрав прут та викликав поліцію. Очевидцем цих подій була його дружина, інших осіб не було. Цивільний позов підтримав повністю та наполягав на призначенні суворого покарання.
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні повідомила про те, що дійсно того дня в обідню пору обвинувачений наніс декілька ударів її чоловікові металевим прутом, після чого потерпілий схопив обвинуваченого за одяг, забрав прут та викликав поліцію. Категорично заперечила те, що обвинуваченому хтось наносив тілесні ушкодження. Також показала, що під час проведення слідчого експерименту вона всі обставини відтворила на місцевості.
Показання вказаних потерпілого та свідка є чіткими, послідовними та дають змогу відтворити всі обставини кримінального правопорушення, які були до, на момент та після його вчинення. Немає в суду обґрунтованих підстав вважати, що останні оговорюють обвинуваченого, оскільки в суді не було встановлено таких об`єктивних причин, а їхні показання повністю узгоджуються між собою та відповідають і іншим доказам у справі.

Потерпілий ОСОБА_5 та свідок ОСОБА_8 як під час досудового розслідування, зокрема і при проведенні слідчих експериментів 01.11.2021, так і в суді послідовно розповідали про суттєві обставини вчиненого кримінального правопорушення та пояснювали, що дійсно саме обвинувачений заподіяв тілесні ушкодження, при слідчому експерименті чітко відтворили обставини, механізм та локалізацію ударів. Будь-яких суперечностей в ході проведення слідчих експериментів судом не встановлено.

При дослідженні в судовому засіданні протоколів слідчих експериментів, а також відеозаписів до таких протоколів, встановлено, що такі слідчі дії були проведені та оформлені з дотриманням вимог ст.ст. 104, 223, 240 КПК України.

Певні неточності в показаннях потерпілого та свідка щодо місця розташування обвинуваченого та потерпілого, положення тіла обох учасників та моменту спричинення ударів, не є істотними та такими, які б свідчили про їхню неправдивість загалом.

З протоколу огляду предмету (CD-диску) від 10.10.2021 та оглянутого безпосередньо в судовому засіданні відеозапису встановлено, що потерпілий дійсно здійснював відеозапис приміщення гаража, після цього, як можна зрозуміти з запису, хтось наніс йому удар.

Наданий потерпілим CD-диск 21.10.2021 постановою дізнавача визнаний речовим доказом з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, оскільки він відповідає критеріям речового доказу, визначеним ч.1 ст.98 КПК України, а тому є належним і допустимим доказом в розумінні ст.ст. 85, 86 КПК України.
Відповідно до висновку експерта №759 від 08.10.2021, у ОСОБА_5 було виявлено тілесні ушкодження: синець з садном та синець в ділянці лівої гомілки. Вказані тілесні ушкодження виникли в результаті травмуючої дії тупого предмету/предметів/, цілком можливо в час вказаним підекспертним та в постанові. За ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Окрім того, висновком експерта №812 від 26.10.2021 встановлено, що виключається можливість їх виникнення під час падіння з висоти власного зросту (як з прискоренням, так і без).

Висновки судово-медичних експертиз тілесних ушкоджень є науково-обґрунтованими та піддавати їх сумніву в суду підстав немає. Не наведені такі вмотивовані підстави і стороною захисту.

Допитана безпосередньо в судовому засіданні за клопотанням сторони захисту свідок ОСОБА_9 показала, що вона не бачила як обвинувачений наносив удари потерпілому, оскільки не була безпосередньо очевидцем конфлікту, про всі обставини їй відомо лише зі слів обвинуваченого. Також повідомила, що між обвинуваченим та потерпілим вже тривалий час мають місце неприязні відносини.

Таким чином, показання свідка ОСОБА_9 ніяким чином не спростовують показання потерпілого та іншого свідка, яка була безпосереднім очевидцем події.
Під час проведення слідчого експерименту 15.11.2021 (проведеного за участю понятих, захисника) ОСОБА_3 розповів про обставини конфлікту з потерпілим, які мали місце 06.10.2021, та відтворив на місці те, яким чином він оборонявся від потерпілого.

Таким чином, показання обвинуваченого, які надані в судовому засіданні, а також під час проведення слідчого експерименту, фактично є аналогічними, однак суд відноситься до таких показань критично, розцінює їх як спосіб його захисту, з метою уникнення відповідальності за фактично вчинені ним дії.

Судом досліджені в судовому засіданні докази сторони захисту, які були відкриті стороні обвинувачення в порядку ст.290 КПК України, про що вказує подана суду заява від 03.02.2022.
Так з переглянутого в судовому засіданні CD-диску з відеозаписом подій (з камери спостереження обвинуваченого) чітко видно як обвинувачений ОСОБА_3 , підійшовши до потерпілого, спровокував бійку нанісши удар, потім орієнтовно 12 секунд події відбуваються за межами огляду відеокамери, після чого зафіксовано штовханину. Вказані події зафіксовані також і на фотографіях (скріншотах) з переглянутого відео.
З постанови дізнавача про закриття кримінального провадження від 30.11.2021 встановлено, що кримінальне провадження за заявою ОСОБА_3 (подія від 06.10.2021) закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Вказана постанова не оскаржувалася, про що підтвердили в судовому засіданні захисник та обвинувачений.
Згідно висновку експерта №863 від 15.11.2021 встановлено, що в ОСОБА_3 були тілесні ушкодження, з приводу яких він 06.10.2021 звертався в травмпункт, однак судово-медичних даних про можливість чи неможливість утворення ушкоджень в результаті падіння з висоти власного зросту немає.
Копії постанови про закриття кримінального провадження від 28.02.2019 та постанови про скасування зазначеної постанови від 27.09.2019, не є належними доказами в розумінні ст.85 КПК України, оскільки вони стосуються події, що мала місце 11.11.2018.
Окрім того, копії поданих 29.11.2021 обвинуваченим документів є недопустимими доказами в розумінні ст.86 КПК України, оскільки стороною захисту не дотримано вимог ст.290 КПК України в частині відкриття таких матеріалів іншій стороні.
Твердження сторони захисту про те, що потерпілий міг отримати тілесні ушкодження і за інших обставин, суд визнає неспроможними, оскільки будь-яких підтверджуючих даних про це матеріали справи не містять, а конкретні обставини справи, не дають підстав прийти до такого висновку.

Така стратегія захисту, яка висунена зі сторони обвинуваченого, на думку суду, є нічим іншим, як способом уникнення кримінальної відповідальності.
Більше того, такі обставини, як виготовлення металевого прута та мета такого виготовлення, мета використання гаража обвинуваченим, взагалі фактично не впливають на суть інкримінованого правопорушення.

Згідно з ст. 94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
За таких обставин, суд, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що ОСОБА_3 своїми умисними діями, які виразились в заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.125 КК України.
Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального проступку, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали.

У відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до категорії кримінального проступку, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відсутні.
Обвинувачений ОСОБА_3 в силу ст.89 КК України несудимий, негативно характеризується за місцем проживання, однак позитивно характеризується за місцем роботи, на обліках в лікарів нарколога чи психіатра не перебуває.

На підставі викладеного, враховуючи обставини вчиненого кримінального проступку, думку потерпілого, який наполягав на суворому покаранні, дані про особу обвинуваченого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст. 50 КК України, обираючи серед альтернативних видів покарань, передбачених санкцією закону, за яким визнав ОСОБА_3 винуватим, вважає за необхідне призначити останньому покарання у виді штрафу в максимальному розмірі.
На думку суду, таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення як обвинуваченим, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень.
Відсутні в суду законні підстави для призначення покарання у виді громадських чи виправних робіт, з огляду на положення ч.3 ст56, ч.2 ст.57 КК України.
Вирішуючи цивільний позов потерпілого суд виходить з наступного.
Частиною 1 ст.128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Потерпілий ОСОБА_5 звернувся з позовом до обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди в сумі 12000 гривень, а також витрат на правову допомогу в сумі 15000 гривень.

Стороною захисту відзив на вказаний позов не подавався.

Вирішуючи розмір відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_5 , суд, враховуючи встановлений в судовому засіданні факт вчинення кримінального правопорушення, з урахуванням принципів розумності та справедливості, враховуючи моральні та фізичні страждання останнього від вчиненого кримінального правопорушення, душевні страждання у зв`язку з тим, що був порушений нормальний спосіб життя, з огляду на конкретні обставини, приходить до висновку, що цивільний позов потерпілого в частині стягнення моральної шкоди підлягає до часткового задоволення на суму 5000 гривень.

На думку суду, вказана сума моральної шкоди буде достатньою та не буде такою, яка б сприяла потерпілому до збагачення. При цьому, звертає суд увагу і на те, що саме поведінка потерпілого в даному конкретному випадку спровокувала конфлікт.

Доводи сторони захисту про відсутність будь-яких даних щодо спричинення потерпілому моральної шкоди суд оцінює критично, оскільки ОСОБА_5 визнаний у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку потерпілим у кримінальному провадженні.

Що стосується витрат потерпілого на правову допомогу, то і в цій частині суд вважає їх обґрунтованими та підставними, оскільки потерпілим надані договір про надання правової допомоги, розрахунок вартості наданої допомоги, копія квитанції до прибуткового касового ордера. Враховуючи положення ст.ст. 118, 124 КПК України, посилаючись на обсяг наданої правової допомоги потерпілому, суд стягує такі витрати на правову допомогу з ОСОБА_3 в користь потерпілого.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 118, 124, 128, 129, 366-368, 371, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_5 моральну шкоду в сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_5 процесуальні витрати (витрати на правову допомогу) в сумі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень.

Речові докази у справі, а саме: CD-диск, довідку №10146 від 06.10.2021 з КП «Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади» залишити при матеріалах кримінального провадження впродовж всього часу їх зберігання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений учасниками судового провадження до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий