Дата документу 28.10.2021 Справа № 334/2770/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/2770/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1702/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2021 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 29 вересня 2021 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Нікополь, Дніпропетровської обл., громадянина України, який є особою з інвалідністю 3-ї групи, не одружений, не має на утримані малолітніх та неповнолітніх дітей, має середню освіту, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_8 звернулись до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 29 вересня 2021 року, якою задоволене клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 та продовжений строк дії запобіжного заходу щодо останнього у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 27 листопада 2021 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та тим, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого.

В апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_8 просять ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю, який виконувати за адресою: реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 із покладенням на нього обов`язків передбачених п. 9 ч.5 ст.194 КПК України
В обґрунтування своєї скарги захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 зазначає, що недоцільно було продовжувати запобіжний захід на стадії судового слідства у виді найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 .
Самим важливим аргументом для зміни запобіжного заходу є незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, наявність в нього невиліковних хвороб та відсутність адекватного лікування, діагностики та медичних фахівців в установі ДУ «Запорізькій слідчий ізолятор».
Ризики, передбачені ст.177 КПК України, щодо ОСОБА_6 стороною обвинувачення не підтверджуються.
ОСОБА_6 має постійне місце проживання та реєстрації; має стійкі соціальні зв`язки; стабільний дохід у вигляді пенсії по інвалідності; через погіршення стану здоров`я та наявність в обвинуваченого тяжких, хронічних, невиліковних хвороб повинен проходити обстеження для призначення курсу лікування та належного підтримання організму; має позитивну характеристику з місця проживання; наміру переховуватися від правосуддя не має, заінтересований в скорішому встановленню істини по справі; інших ризиків, які виключають можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу прокурором, в клопотанні не наведено.
На думку сторони захисту, застосування запобіжного заходу до ОСОБА_6 у виді домашнього арешту цілком забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та зможе запобігти ризикам, наведеним у ч.1 ст.177 КПК України.
В обґрунтування своєї скарги обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що він має ряд захворювань, є особою з інвалідністю, має постійне місце реєстрації та проживання, де мешкає разом зі своїм повнолітнім сином, з яким веде сумісне господарство, має постійний доход пенсію, має позитивну характеристику з місця мешкання, тобто має міцні соціальні зв`язки.
Перебуваючи в умовах СІЗО його стан здоров`я постійно погіршується, а кваліфікованої медичної допомоги він не отримує.
Прокурор постійно зазначає, що він (апелянт) раніше судимий, проте він вже відбув всі покарання.

Згідно з ухвалою суду, в провадженні Ленінського районного суду міста Запоріжжя перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України.

Справа знаходиться на стадії судового слідства, судове провадження у справі триває.

Ухвалою суду від 12 серпня 2021 року судом клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 у виді тримання під вартою задоволено, продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 строком на 60 днів до 12 жовтня 2021 року включно.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 02 вересня 2021 року Ухвалу Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 12 серпня 2021 року у справі змінено в частині строку дії оскаржуваної ухвали. Визначено, що строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 продовжений до 10 жовтня 2021 року.

29 вересня 2021 року до суду електронною поштою надійшло клопотання адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу, в якому посилаючись на відсутність законних підстав вважати, що ОСОБА_6 буде переховуватись від органів досудового або суду, наявність у обвинуваченого постійного місця реєстрації та проживання за адресою АДРЕСА_1 , де він мешкає разом з повнолітнім сином, з яким веде сумісне господарство та має міцні родинні стосунки, підтримання зв`язку з родиною брата, має стабільний дохід у вигляді пенсії по інвалідності, через погіршення стану здоров`я та наявність у обвинуваченого тяжких, хронічних невиліковних хвороб, має потребу проходити обстеження для призначення курсу лікування, має позитивну характеристику з місця проживання, наміру переховуватись від правосуддя не має, заінтересований у скорішому встановленню істини по справі, а також вказуючи, що прокурором не доведені ризики незаконного впливу обвинуваченого на потерпілих та свідків, та повторного вчинення кримінальних правопорушень, просить змінити запобіжний захід обвинуваченому з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, який виконувати за адресою реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 . Вважає, що з урахуванням стану здоров`я обвинуваченого, його захворювань, необхідності своєчасного та повного медичного обстеження за станом здоров`я, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілком забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків

В судовому засіданні прокурором подано письмове клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в якому прокурор, посилаючись на наявність ризиків, передбачених 1,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що обвинувачуваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду (оскільки кримінальне правопорушення, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_6 , згідно ст. 12 КК України, віднесено до категорії тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років, усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення і наступного покарання, ОСОБА_6 може переховуватись від органів досудового слідства, про що свідчить факт, що підозрюваний не має постійних легальних джерел доходів, стійких соціальних зв`язків, у тому числі сімейних, та не має постійного місця мешкання в місті Запоріжжя, тож може вчинити спробу покинути місце свого мешкання з метою ухилення від відповідальності за скоєний злочин), а також, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення (оскільки ОСОБА_6 раніше вчиняв кримінальні правопорушення, переважно корисливі, за які відбував покарання, пов`язані з позбавленням волі, на шлях перевиховання не став та знову вчинив тяжкий злочин, при цьому не маючи офіційного працевлаштування та джерела матеріального прибутку, може вчинити інші, переважно корисливі, кримінальні правопорушення для отримання коштів для свого проживання), просить суд продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечувала, посилаючись на те, що прокурором наявність ризиків, зазначених в його клопотанні, нічим не підтверджена. Клопотання про зміну запобіжного заходу просила задовольнити з підстав, викладених в ньому.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_9 проти задоволення клопотання захисника про зміну запобіжного заходу заперечував, клопотання про продовження строків тримання під вартою ОСОБА_6 підтримав, оскільки ризики, передбачені ст.177 КПК України не зменшилися, не відпали.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_10 клопотання прокурора ОСОБА_9 підтримав, в задоволенні клопотання захисника просив відмовити, оскільки вважає, що, перебуваючи на волі, обвинувачений може вчиняти нові злочини, про що свідчить вчинення ним злочинів через незначний проміжок часу після звільнення від відбування покарання за попереднім вироком суду.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні клопотання захисника підтримав, просив змінити йому запобіжний захід, проти задоволення клопотання прокурора заперечував.

Представники потерпілих (кожен окремо) підтримали думку прокурора.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника - адвоката ОСОБА_8 на підтримання апеляційних скарг; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що останні задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).
Клопотання прокурора вказаним вимогам відповідає та має всі необхідні відомості, передбачені кримінальним процесуальним законодавством.
Наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , доводи його захисника, представників потерпілих, думка прокурора, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.
З наданих матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, які є тяжкими злочинами.
На обґрунтування висунутого обвинувачення прокурором надані докази, які судом першої інстанції будуть перевірятися на предмет їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку.
З оскаржуваної ухвали убачається, що суд дійшов висновку про доведеність ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: ризиків переховування обвинуваченого від суду; вчинення іншого кримінального правопорушення.
Суд врахував фактичні обставини провадження, ступінь тяжкості інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, суворість можливого покарання, відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, те, що останній раніше неодноразово (10 разів) судимий та офіційно не працевлаштований, не має місця проживання на території міста Запоріжжя, розгляд провадження ще триває.
Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення даного провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, оскільки ризики, які існували на момент застосування до останнього вказаного запобіжного заходу не зменшились та є високими, з огляду на особу обвинуваченого, характер та ступінь тяжкості інкримінованих останньому правопорушень та суворість можливого покарання.
Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".
Аналогічна позиція викладена у рішенні ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України", де зазначено, що на етапі розгляду питання щодо взяття заявника під варту аргументами на користь такого рішення стали серйозність звинувачень, пред`явлених заявникові, та ризик його втечі.
Отже, висновок суду першої інстанції не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою, допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.).
З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та відомостей про особу обвинуваченого, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки встановлені ризики не зменшились, та інші більш м`які запобіжні заходи будуть недостатніми для запобігання цих ризиків.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого, та ті, що заявлені при апеляційному розгляді стороною захисту, на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
Твердження сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, перевірялися судом та спростовані в оскаржуваній ухвалі, яка є належним чином вмотивованою, а доводи апелянта про протилежне суперечать змісту самої ухвали.
Те, що обвинувачений має місця реєстрації та проживання, родинні зв`язки, отримує пенсію по інвалідності тощо, на думку колегії суддів, правильність висновків суду першої інстанції не спростовує, оскільки суттєво не зменшують встановлених ризиків та в даному випадку не свідчить про достатність застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів для забезпечення його належної процесуальної поведінки і запобігання встановлених ризиків.
Доводи апелянта про те, що наявність судимості обвинуваченого не є доказом ризиків, є безпідставними, оскільки врахування судом першої інстанції наявності у обвинуваченого судимості є обґрунтованим, оскільки ця обставина поряд з іншими відомостями про особу обвинуваченого підтверджує наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, що не суперечить положенням ч.1 ст.88 КПК України.
Відомостей про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватись в умовах СІЗО, в наданих суду матеріалах провадження немає.
Отже, підстав для задоволення поданої апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.
Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст.ст.407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 29 вересня 2021 року, якою задоволене клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 та продовжений строк дії запобіжного заходу щодо останнього у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 27 листопада 2021 року включно, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4