ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №489/2316/20
Провадження №1-кп/477/121/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2021 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого суді ОСОБА_1 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої - ОСОБА_4 , її представника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

його захисника - ОСОБА_7 ,

під час підготовчого судового засідання у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001667 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Жовтневого районного суду Миколаївської області перебуває зазначене кримінальне провадження із затвердженим обвинувальним актом, відповідно до якого ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що 15 серпня 2018 року здійснив відкрите викрадення майна ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 , на загальну суму 27598 грн 98 коп.

В підготовчому судовому засіданні, під час вирішення питань за ст. 314 КПК України про можливість призначення судового розгляду, захисник заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору.

Обґрунтовував його тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам закону, оскільки під час досудового слідства слідчим поліції не було встановлено належним чином і в обвинувальному акті відсутнє посилання про дійсний розмір заподіяної шкоди потерпілій, оскільки слідчим не було проведено, як того вимагає закон, товарознавчу експертизу по визначенню вартості викраденого майна. Наявні чеки про купівлю майна підтверджують лише його придбання, а не вартість майна на час вчинення діяння. До того ж ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 квітня 2020 року було скасовано постанову слідчого поліції про відмову в задоволенні клопотання захисту про проведення товарознавчої експертизи, тому слідчий повинен був її обов`язково здійснити, хоча, як вбачається із реєстру слідчих та процесуальних дій, доданого до обвинувального акту, цього виконано не було, а навпаки, слідчий заднім числом - 09 квітня 2020 року, в той час коли провадження перебувало на розгляді у слідчого судді, оголосив про завершення досудового слідства. Вважав, що відсутність в обвинувальному акті дійсного розміру спричиненої шкоди, або неможливість його встановити, порушує в першу чергу права потерпілої та порушує положення п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Обвинувачений підтримав клопотання свого захисника.

Прокурор заперечував проти його задоволення, оскільки на стадії підготовчого провадження суд не з`ясовує наявність чи відсутність належних доказів щодо висунутого обвинувачення.

Потерпіла заперечувала проти задоволення клопотання через його безпідставність, вказуючи, що у неї є в наявності всі чеки, які підтверджують купівлю викраденого майна та його вартість.

Представник потерпілого також заперечував проти задоволення клопотання захисника через його безпідставність.

Суд, вислухавши клопотання захисника, думку щодо нього інших учасників, перевіривши матеріали обвинувального акту, прийшов до таких висновків.

Відповідно до ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу (п. 3 ч. 3 цієї статті).

Вимоги до обвинувального акту визначені у ст. 291 КПК України, в тому числі, згідно з ч. 2 цієї статті він повинен містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу; 9) дату та місце його складення та затвердження.

Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно (ч. 3 ст. 291 КПК України).

В обвинувальному акті, що надійшов на розгляд до суду у формулюванні обвинувачення визначено вартість викраденого майна та загальна вартість спричиненого потерпілій збитку, які прокурор вважає доведеними. Доказування цієї обставини, тобто доказування чи спростування розміру викраденого майна повинно здійснюватися під час розгляду справи по суті в судовому засіданні на стадії дослідження доказів. Під час підготовчого судового засідання суд не має можливості і права перевірити висунуте обвинувачення в частині визначеного прокурором завданого збитку.

Тому клопотання захисника задоволенню не підлягає.

В той же час суд, перевіривши обвинувальний акт, приходить до впевненого висновку, що прокурор та слідчий при складанні та затвердженні обвинувального акту не повністю дотрималися зазначених вимог закону з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 283, ст. 291 КПК України, обвинувальний акт є підсумковим процесуальним документом досудового слідства, за допомогою якого здійснюється функція обвинувачення, та в якому викладається його сутність і підстави, дається юридична оцінка та кваліфікація дій підозрюваного (обвинуваченого), визначаються межі судового розгляду.

При надходженні обвинувального акту до суду він перевіряється судом у підготовчому судовому засіданні на відповідність положенням ч. 2 ст. 291 КПК України, в тому числі дотримання у ньому вимог, передбачених п. 5 цієї частини.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета вчиненого, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Як вбачається із тексту обвинувального акту ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, а саме: у відкритому викраденні майна ОСОБА_4 загальною вартістю 27598 грн 98 коп. із квартири

АДРЕСА_2 .

Разом з тим, викладаючи фактичні обставини щодо вчинення

ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, органом досудового слідства та прокурором не зазначені фактичні обставини щодо способу та обставин його вчинення, зокрема, якщо діяння полягає у відкритому викраденні чужого майна, то таке викрадення повинно буди здійснено у присутності інших осіб, які розуміють протиправний характер дій винуватої особи, а він, у свою чергу усвідомлює цю обставину. Такими особами можуть бути як власник (володілець), так й інші особи очевидці, але останні повинні достовірно усвідомлювати протиправність дій винної особи.

Проте в обвинувальному акті відносно ОСОБА_6 не сформульовано та не конкретизовано обвинувачення щодо відкритого викрадення майна ОСОБА_4 , тобто для кого воно було відкритим і хто усвідомлював його протиправні дії та чи усвідомлював сам обвинувачений вчинення відкритого викрадення майна: був обізнаний, що його дії відомі очевидцям або власнику і він достовірно обізнаний про це та продовжує діяти з прямим умислом.

Це не дає можливість співставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Фактично в обвинувальному акті вказані його дії загальними фразами.

У міжнародних джерелах права, зокрема, в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується саме змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд з прав людини покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року.

Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення є одним із найважливіших елементів обвинувального акту, бо вірне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

В той же час, наведені в обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 фактичні дані в своїй сукупності не дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, вчиненого ним.

На думку суду, відсутність в обвинувальному акті конкретизації обвинувачення і відсутність відповідної зміни обвинувачення прокурором під час судового розгляду не дозволить суду перебрати на себе функції обвинувачення, у разі постановлення обвинувального вироку, оскільки це буде суперечити принципу змагальності.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії), п. 79). Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див. рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії, п. 34). Право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «в» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. рішення від 25.03.1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції, п. 54).

Таким чином суд приходить до висновку про невідповідність вимогам КПК України обвинувального акту відносно ОСОБА_6 , тому він підлягає поверненню прокурору.

Що ж стосується клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, то воно не підлягає розгляду в теперішній час, оскільки вирішення такого клопотання, крім невідкладних, має здійснюватися за ст. 315 КПК України після вирішення питань, передбачених ст. 314 КПК України, зокрема і після з`ясування відсутності підстав для повернення обвинувального акту. В той же час, у разі наявності підстав для повернення обвинувального акту, суд не вправі переходити до вирішення питань, визначених ст. 315 КПК України (крім невідкладних). Тому клопотання про обрання обвинуваченому міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід залишити без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись статтями 91, 291, 314, 369-372 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001667 за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, повернути прокурору через його невідповідність вимогам КПК України.

Клопотання прокурора про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу залишити без розгляду.

Ухвала про повернення обвинувального акту може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1