ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/721/22 Справа № 212/8721/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури на вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 грудня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000788 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, має вищу освіту, працюючого приватним підприємцем, не одруженого, на утриманні дітей не має, раніше не судимого, зареєстрованого та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 грудня 2021 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
У відповідності до ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного судом покарання із випробувальним строком на 3 роки, покладено на обвинуваченого згідно до ст. 76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти про зміну місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Зараховано в час відбуття покарання час перебування ОСОБА_8 під вартою з 29 жовтня 2020 року по 02 листопада 2020 рік.
Вирішено питання щодо речових доказів, заходів забезпечення кримінального провадження, накладених арештів та щодо розподілу судових витрат.
Як встановлено судом, ОСОБА_8 29 жовтня 2020 року в світлий час доби приблизно об 11-45, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував технічно справним автомобілем «NISSAN TIIDA» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_9 , та рухався при цьому у крайній лівій смузі проїзної частини дороги вулиці Десантна зі сторони вулиці Електрозаводська у напрямку вулиці Шурупова у Покровському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.
По напрямку руху вищевказаного автомобіля були встановлені дорожні знаки 5.35.1/2 Правил дорожнього руху України (далі ПДР України) (нерегульований пішохідний перехід) та нанесена дорожня розмітка 1.14.1 ПДР України.
У цей же час попереду та праворуч від вказаного вище автомобіля по міському маршруту № 5 рухався тролейбус з інвентаризаційним №0007 під керуванням водія ОСОБА_10 , який, під`їжджаючи до вказаного вище нерегульованого пішохідного переходу, розташованого поблизу будинку 15 по вулиці Десантна, почав знижувати швидкість свого руху аж до повної зупинки, надаючи при цьому перевагу в русі неповнолітнім пішоходам ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які вийшли в указаний момент на зазначений нерегульований пішохідний перехід, що позначений дорожніми знаками 5.35.1/2 ПДР України (нерегульований пішохідний перехід) та дорожньою розміткою 1.14.1 ПДР України, та почали перетинати проїзну частину дороги вулиці Десантна, справа наліво за напрямком руху автомобіля «NISSAN TIIDA».
У ході подальшого руху водій ОСОБА_8 , керуючи зазначеним автомобілем та наближаючись при цьому до нерегульованого пішохідного переходу, перед яким вже зупинився тролейбус з інвентаризаційним №0007 та на якому вже перебували пішоходи ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , повинен був знизити швидкість, а у разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, але водій ОСОБА_8 , проявляючи злочинну самовпевненість, допустивши крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не виконавши покладені на нього як на водія обов`язки, продовжив рух у небезпечному напрямку, грубо порушуючи вимоги п.п. 1.5., 1.7., 2.3. б) та 18.4. ПДР України.
Порушення водієм ОСОБА_8 під час керування автомобілем вимог п. 18.4 ПДР України з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною подією та заподіянням тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 грудня 2021 року відносно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України в частині призначеного йому покарання скасувати та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В іншій частині вирок суду прокурор просить залишити без змін.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги прокурор посилається на те, що призначене судом першої інстанції покарання через свою м`якість не відповідає обставинам кримінального провадження, даним про особу обвинуваченого та тяжкості вчиненого злочину. Також, прокурор вказує, що судом першої інстанції при призначенні покарання було неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.
Так, прокурор зазначає, що закон України не містить імперативних вказівок щодо можливості не призначати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 286 КК України, для осіб, діяльність яких пов`язана з користуванням такого права і є основним джерелом доходу. Прокурор вважає, що в даному кримінальному провадженні суспільна небезпека від можливих наслідків порушення ПДР значно перевищує особисті інтереси обвинуваченого, оскільки останній керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а також, допустив наїзд на двох неповнолітніх осіб, які у цей час рухались на пішохідному переході. При цьому, прокурор в скарзі звертає увагу на те, що сам факт керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння як адміністративний проступок, який не спричинив наслідків за яких настає кримінальна відповідальність, передбачає обов`язкове адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Позиції учасників судового провадження.
Прокурор в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.
Обвинувачений в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечував, просив залишити вирок суду першої інстанції без змін та не призначати обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку учасників судового провадження, їх виступи в судових дебатах та з останнім словом обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України за обставин, викладених у вироку суду та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, не є предметом апеляційного розгляду.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновок суду про винуватість ОСОБА_8 та на кваліфікацію його дій, не виявлено.
Водночас, доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного судом першої інстанції покарання обставинам кримінального провадження, даним про особу обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, на думку колегії суддів, є слушними.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом; ухваленим судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України; в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Положеннями ст. 414 КПК України передбачено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Відповідно до ч. 1 ст. 421 КПК України, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.
Згідно з вимогами ст. ст. 50, 65 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.
Відповідно до санкції ч. 2 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження, - караються позбавленням волі на строк від 3 до 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Призначаючи ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України, суд першої інстанції вищевказаних вимог кримінального процесуального законодавства України дотримався не в повному обсязі, зокрема, дійшов обґрунтованих висновків щодо розміру обраного основного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, однак своїх висновків щодо можливості не призначати обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами належним чином не вмотивував.
Так, як вбачається із матеріалів кримінального провадження, при призначенні ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції хоча і врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії тяжких злочинів, характер кримінального правопорушення, яке пов`язано із злочинами проти безпеки руху та експлуатації транспорту, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, працює, на обліку у лікарня нарколога чи психіатра не перебуває, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, який добровільно відшкодував шкоду потерпілим, однак не врахував в повній мірі суспільну небезпеку скоєного обвинуваченим злочину.
Так, поза належною увагою суду залишився той факт, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, ОСОБА_8 вчинив у стані алкогольного сп`яніння та допустив наїзд на двох неповнолітніх осіб, які у цей час рухались на пішохідному переході, тобто перетинали дорогу в належному місці, у відповідності до ПДР, чим спричинив потерпілим тілесне ушкодження середньої тяжкості та тяжке тілесне ушкодження.
Також, колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції щодо можливості не призначати обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у зв`язку із тим, що основна трудова діяльність останнього пов`язана саме із експлуатацією транспортного засобу, і ОСОБА_8 є приватною особою підприємцем, оскільки в даному кримінальному провадженні суспільна небезпека від можливих наслідків порушення ПДР значно перевищує особисті інтереси обвинуваченого.
Більш того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що позбавлення обвинуваченого права керувати транспортними засобами не позбавляє останнього можливості продовжувати здійснювати свою підприємницьку діяльність та забезпечувати собі джерело доходу шляхом найму водіїв із відповідною категорією водійського посвідчення.
Щодо думки потерпілих, яка була врахована судом першої інстанції при вирішення питання щодо можливості не призначити обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом, то колегія суддів зауважує, що вчинене ОСОБА_8 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, пов`язане із злочинами проти безпеки руху та експлуатації транспорту і даній категорії справ думка потерпілих сама по собі не може бути вирішальною в цьому питанні.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду №189/12/17 від 10 січня 2019 року, що відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України Про судоустрій та статус суддів є обов`язковою для врахування іншими судами при застосуванні таких норм права.
Таким чином, з огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасувати вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 грудня 2021 року відносно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України та ухвалити новий, оскільки призначене судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Ухвалюючи новий вирок та вирішуючи питання про призначення ОСОБА_8 покарання, колегія суддів, відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України класифікується як тяжкий злочин, характер кримінального правопорушення, яке пов`язано із злочинами проти безпеки руху та експлуатації транспорту, наслідки кримінального правопорушення, зокрема завдання потерпілим тяжкого тілесного ушкодження та тілесного ушкодження середньої тяжкості, обставини кримінального правопорушення, наїзд на потерпілих на пішохідному переході, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, працює, на обліку у лікарня нарколога чи психіатра не перебуває, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, який добровільно відшкодував шкоду потерпілим, думку потерпілих, а такожобставини, які пом`якшують покарання - щире каяття, обставини, які обтяжують покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, і вважає за необхідне призначити ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, із звільненням обвинуваченого від відбування основного покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням строком на 3 роки, із покладенням обов`язків передбачених п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України. Саме таке покарання, на думку колегії суддів, відповідає вимогам кримінального та кримінального процесуального закону, є відповідним вчиненому кримінальному правопорушенню, а також за своїм видом та розміром необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження в подальшому вчиненню нових злочинів як самим обвинуваченими, так і іншими особами.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про необхідність призначити обвинуваченому більш суворе основне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, то колегія суддів під час перегляду оскаржуваного вироку не знайшла з боку суду першої інстанції будь-яких кримінальних процесуальних правопорушень, які б свідчили про невідповідність призначеного основного покарання обставинам кримінального провадження, особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

А тому, керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 414, 420, 421 КПК України, апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури задовольнити частково.
Вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 грудня 2021 року відносно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України в частині призначеного йому покарання скасувати.
Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.
На підставі п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В іншій частині вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 грудня 2021 року відносно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України - залишити без змін.
Копію вироку вручити прокурору та обвинуваченому.
Вирок Дніпровського апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4