Справа №766/5525/17
У Х В А Л А

про продовження строку дії запобіжного заходу

28.12.2021 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

за участю секретаря: ОСОБА_2

прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченого: ОСОБА_4

захисника: ОСОБА_5

під час відкритого судового засідання з розгляду кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0006310 від 10.11.2016, за обвинуваченням: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, -

в с т а н о в и в:

У провадженні Херсонського міського суду Херсонської області (колегія у складі головуючого судді ОСОБА_1 суддів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ) перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 щодо якого ухвалою слідчого судді від 24.11.2016 обрано запобіжний захід у вигляді «тримання під вартою» (протокол затримання від 22.11.2016), продовжений востаннє ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 04.11.2021 строком до 02.01.2022.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 , посилаючись на ту обставину, що ризики, визначені на момент його обрання не зменшились, а тому відсутність найбільш суворого запобіжного заходу може створювати ризики для безперешкодного завершення судового розгляду.

Відповідно до положень абз. 5 п. 20-5 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк колегією суддів розглянути клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, може бути розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально.

Враховуючи ту обставину, що суддя ОСОБА_7 не може бути присутньою під час розгляду клопотання щодо продовження строку дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 (розгляд якого також в стадії судового розгляду обумовлений і вимогами ст. 331 КПК України) до дати його спливу, суд вважає за можливе розглянути клопотання прокурора лише за участю головуючого.

Захисник звернулась до суду із клопотанням про зміну раніше обраного запобіжного заходу, посилаючись на відсутність доказів існування ризиків, заявлених прокурором, а також наполягаючи на тому, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, про що свідчить перебування на його утриманні неповнолітньої дитини, а також наявність постійного місця проживання та роботи до затримання.

Заслухавши думки учасників судового засідання, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд, враховуючи характер інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, мету і підстави застосування запобіжних заходів, визначених ст. 177 КПК України, дійшов висновку про необхідність продовження тримання ОСОБА_4 під вартою виходячи з наступного.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, пов`язаного як з посяганням на право власності особи, так й із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень іншій особі, за яке передбачена відповідальність строком від 8 до 15 років позбавлення волію.

Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 199 КПК України, суд при вирішенні питання щодо доцільності подальшого тримання під вартою обвинуваченого, повинен враховувати зокрема таке: чи не зменшився заявлений ризик або чи не з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; встановити наявність обставин, які перешкоджають завершенню провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Оцінюючи наявність ризиків, які можуть стати підставою для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 , визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд враховує можливість вчинити інше кримінальне правопорушення; незаконно впливати на свідків в даному кримінальному провадженні, оскільки їх допит на даному етапі судового розгляду не завершено; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Також при вирішенні питання суд бере до уваги у сукупності обставини, які передбачені ст. 178 КПК України, а саме: тяжкість покарання, яке може бути застосоване до обвинуваченого; відомості, що характеризують особу ОСОБА_4 , який хоча і в силу ст. 89 КК України і є особою раніше не судимою, проте з огляду на вчинення злочину проти власності існує ризик продовження протиправної діяльності; відсутність беззаперечних відомостей про міцні соціальні зв`язки (посилання на перебування на утриманні неповнолітньої дитини є сумнівним, оскільки останній з ОСОБА_4 до затримання не проживав); відомості, що характеризують обвинуваченого, який характеризується посередньо; відсутність достовірних відомостей про постійне місце роботи (надані суду відомості стороною захисту не є належним доказом офіційного та тривалого працевлаштування); судом також враховуються вік та стан здоров`я обвинуваченого, які не перешкоджають подальшому утриманню в умовах ізоляції від суспільства, оскільки даних на підтвердження неможливості утримання обвинуваченого під вартою до суду не надходило, що дає можливість зробити висновок про те, що його здоров`я не перешкоджає перебуванню у місцях попереднього ув`язнення.

Обставини, на які посилається захисник не зменшують встановлені ризики та не є визначальними аргументами, які б могли бути запорукою належної процесуальної поведінки та надали б можливість застосувати до обвинуваченого запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою. Підстави ж визначені захисником, як такі що свідчать про безумовність можливого застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо обвинуваченого, жодним чином не спростовують тих мотивів, по яких було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, так і тих, що неодноразово ставали підставою для його продовження. Таким чином судом не встановлено зміни жодних підстав, які були передумовою для обрання запобіжного заходу на стадії досудового розслідування і через наявність яких кожного разу вирішувалось питання про продовження запобіжного заходу.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого, на думку суду, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілої, свідків, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Отже, запобіжний захід був обґрунтовано застосований з урахуванням даних про особу обвинуваченого, тяжкості злочину, який йому інкримінується та інших обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання такого запобіжного заходу, передбачених ст. ст. 176-178, 183, 193-194, 196 КПК України, оскільки вищевказане в своїй сукупності, вказує на наявність ризиків, які були підставами для обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і не перестали існувати, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу, не зможе запобігти ризикам його можливого впливу на свідків, з метою зміни ними показань, та можливості переховування від суду. Суд вважає, що ступінь ризиків, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, на даному етапі провадження не зменшились.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши у сукупності всі обставини, з метою запобігти спробам обвинуваченого ухилитися від суду, від виконання процесуальних дій, перешкодити встановленню істини у справі, забезпечити виконання ним процесуальних рішень, суд не знаходить підстав для зміни щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу на менш суворий, з урахуванням цілей п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, вважає доцільним, продовжити дію раніше обраного запобіжного заходу строком на 60 діб (до 25 лютого 2022 року).

Керуючись п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 176-178, 194, 199, 331, 369, 372, абз. 5 п. 20-5 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу - задовольнити. У задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу - відмовити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсон), обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, на 60 днів до «25» лютого 2022 року включно, що є не більше, ніж шістдесят днів з дати прийняття попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвала може бути оскаржена обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором протягом 5 (п?яти) днів з дня її проголошення безпосередньо до Херсонського апеляційного суду.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Головуючий: ОСОБА_1