Справа № 570/1802/21
номер провадження 1-кп/570/252/2021
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2021 року м. Рівне

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

законного представника потерпілих ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Рівне кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродж., реєстр. та прож. АДРЕСА_1 , із вищою освітою, непрацюючого, одруженого, на утриманні 3 неповнолітніх дітей, не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 Кримінального кодексу України (далі - КК),

в с т а н о в и в :

Рішенням Рівненського міського суду від 26.07.2016 стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання двох малолітніх дітей: ОСОБА_6 , 2012 р.н., та ОСОБА_7 , 2014 р.н. в розмірі 1300 грн. на обох дітей, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 21.06.2016 до досягнення настаршою дитиною повноліття.

Від сплати вказаних аліментів ОСОБА_5 злісно ухилився прямо відмовляючись від їх сплати протягом тривалого строку, будучи працездатною особою офіційно не працевлаштувався, у центрі зайнятості на обліку не перебував, за допомогою у працевлаштуванні не звертався, допомогу по безробіттю не отримував свої доходи від тимчасових заробітків, суми заробітку та джерела доходів державного виконавця не повідомляв із доходів на утримання дітей аліментів не сплачував, матеріальну допомогу на утримання дітей не надавав, на повідомлення про необхідність виплати боргу не реагував, внаслідок чого з 01 грудня 2019 року по 31 березня 2021 року виникла заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 54 тис. 081 грн. 80 коп., що перевищує суму сукупно нарахованих відповідних платежів за три місяці.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 визнав свою вину у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення. Відповідно до ст. 63 Конституції України відмовився давати пояснення суду.

Крім визнання вини обвинуваченим, його винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального праворушення підтверджується наступними доказами.

В судовому засіданні ОСОБА_4 , на користь якої стягнуто аліменти, вона ж законний представник неповнолітніх дітей, на утримання яких аліменти стягнуто своїми поясненнями підтвердила становлені обставини ухилення підсудним від сплати аліментів. Зазначила, що обвинувачений прямо відмовлявся та відмовляється від сплати аліментів, нарахування не здійснюється протягом тривалого періоду, усі витрати на двох дітей змушена нести самостійно без участі підсудного. Доводи прокурора про призначення підсудному громадських робіт не підтримала, вважає таке покарання недостатнім у даному випадку.

Рішенням Рівненського міського суду від 26.07.2016 (а.с. к.п. 17) стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання двох малолітніх дітей: ОСОБА_6 , 2012 р.н., та ОСОБА_7 , 2014 р.н. в розмірі 1300 грн. на обох дітей, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 21.06.2016 до досягнення настаршою дитиною повноліття.

Станом на 01.01.2021 р., згідно розрахунку виданого Рівненським РВ ДВС, сума заборгованості по аліментах гр. ОСОБА_5 становить 46 тис. 896 грн. 80 коп. Починаючи із грудня 2019 року сплата аліментів не здійснюється (а.с. к.п. 19-20).

Із матеріалів провадження (а.с. к.п. 38, 40, 42, 44, 47, 49, 68-188) підтверджується те, що ОСОБА_5 будучи працездатною особою офіційно не працевлаштувався, у центрі зайнятості на обліку не перебував, за допомогою у працевлаштуванні не звертався, допомогу по безробіттю не отримував свої доходи від тимчасових заробітків, суми заробітку та джерела доходів державного виконавця не повідомляв із доходів на утримання дітей аліментів не сплачував, матеріальну допомогу на утримання дітей не надавав, на повідомлення про необхідність виплати боргу не реагував.

Про дослідження інших доказів, щодо обставин справи сторони не зверталися, на їх дослідженні не наполягали. Тому, такі докази суд не досліджує, із урахуванням вимог ст. 22, 26 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), щодо змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, також диспозитивності, а також згідно ч. 3 ст. 349 КПК.

При розгляді даної справи, суд забезпечив усім учасникам провадження належні умови для реалізації сторонами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Заявами та клопотання на спростування доказів обвинувачення під час судового розгляду суду не надано. Судом встановлено, що всі докази, досліджені в судовому засіданні і покладені в основу вироку, є достовірними, допустимими і достатніми, які повною мірою підтверджують встановлені в суді фактичні обставини по справі.

З`ясувавши обставини, із урахуванням наведеного, оцінюючи дослідженні докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 підпадають під ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 164 КК, як ухилення від сплати аліментів на утримання дітей.

При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

За місцем проживання характеризується псередньо.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого є активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

У даному випадку відсутні об`єктивні дані, які б свідчили про щире каяття обвинуваченого ОСОБА_5 , виходчи із наступного. Щире каяття характерне тим, що воно засноване на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через її щирий осуд, визнання вини та готовність підлягати кримінальній відповідальності. Визнання вини під тиском зібраних у справі доказів не свідчить про щире каяття винного у вчинення злочину.

Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім (див. також пост. ВС від 27.04.2021 р. у справі № 520/16394/16-к).

Обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого не встановлено.

Враховуючи наведені обставини справи, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, данні про особу винного, стан його здоров`я, те, що інвалідності не має, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, враховуючи наявність пом`якшуючої та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає, що слід призначити ОСОБА_5 покарання, передбачене санкцією статті, за якою він притягується до відповідальності у виді обмеження волі.

Саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для досягнення мети, визначеної ст. 50 КК.

Крім того, із урахуванням наведеного, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства, а тому слід звільнити її від відбування призначеного покарання з випробуванням.

При прийнятті такого рішення, суд враховує, що через дотримання засад призначення покарання реалізуються принципи справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

При прийнятті такого рішення, суд враховує, що через дотримання засад призначення покарання реалізуються принципи справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. 368-370, 373-374 КПК, суд

з а с у д и в:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановити їй іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

На підставі п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК покласти на ОСОБА_5 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Заходи забезпечення кримінального провадження, запобіжні заходи щодо ОСОБА_5 не обиралися.

Вирок може бути оскаржений до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Обмеження права оскарження даного вироку визначені ст. 394 КПК.

Суддя ОСОБА_1