ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 564/2577/21

04 жовтня 2021 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1
з участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Костопіль кримінальне провадження щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Харків, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого, військовослужбовця військової служби за контрактом, навідника- оператора 3-го розвідувального відділення 2-го розвідувального взводу 1-ої розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 , солдата,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.408 КК України,

за участі сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 , проходячи військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 на посаді навідника-оператора 3-го розвідувального відділення 2-го розвідувального взводу 1-ої розвідувальної роти, у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1, ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. З, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил 'України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, із метою ухилитися від військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, 23 листопада 2019 року близько 20 год. 00 хв. самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , що тимчасово знаходилася на Рівненському загальновійськовому полігоні за адресою: АДРЕСА_2 та відправився у невідомому напрямку, проводячи час на власний розсуд та обов`язки військової служби не виконує, чим вчинив дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. З ст. 408 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав, дав суду показання, що дійсно 23.11.2019 року, через конфліктні відносини у роті, нестатутні відносини командира до нього, не зміг надалі виконувати обов`язками військової служби та самовільно залишив місце служби, а саме місця табірного збору військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , та не здійснює військову службу по даний час. У вчиненому щиро розкаявся, просив суд суворо не карати та обрати йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Враховуючи те, що обвинувачений повністю визнав себе винним у вчиненні вказаного кримінального правопорушення та на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позиції немає, а також їм зрозуміло, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до цих вимог закону суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

Оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 408 КК України доведена повністю та кваліфікація його дій за ч.3 ст. 408 КК України правильна, оскільки обвинувачений ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, вчинив самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби в умовах особливого періоду, тобто дезертирство.

Відповідно до вимог ст.65 КК України та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", суд призначає покарання, яке є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення та попередження скоєння нових злочинів, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно ч.2 ст.50 цього Кодексу покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття та активне сприяння в розкритті кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Враховуючи викладене, тяжкість скоєного кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжують, особу обвинуваченого, його відношення до скоєного злочину, суд вважає, що з метою виправлення обвинуваченого, попередження з його боку вчинення нових злочинів, слід призначити покарання в межах санкції ч. 3 ст. 408 КК України ближче до нижньої межі - 5 років позбавлення волі.

Обвинувачений ОСОБА_3 раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, по місцю проживання характеризується позитивно, по місцю служби - посередньо, є учасником Операцій Об`єднаних сил (учасник бойових дій).

Суд, у відповідності до ст.75 КК України та враховуючи сукупність пом`якшуючих покарання обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також приймаючи до уваги дані про особу обвинуваченого, який розкаявся у вчиненому та запевнив суд, що він усвідомив свою провину та в подальшому вчиняти подібного не буде, особисте ставлення до вчиненого, приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без позбавлення його волі, прийнявши рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням, що буде достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.

Крім того, суд вважає необхідним покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 обов`язки у відповідності до пп. 1,2 ч.1 ст.76 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.349, 373-375 КПК України, ст. ст. 50, 65, 66-67, 75, 76, ч. 3 ст. 408 КК України, суд
ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.408 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Відповідно до пп. 1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, поклавши здійснення такого нагляду за ОСОБА_3 на уповноважений орган з питань пробації за місцем його проживання.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 не обирався.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч. 3 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

СуддяОСОБА_1