Справа №-613/1516/21 Провадження №-1-кп/613/145/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2021 року м. Богодухів

Богодухівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Богодухові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000011 від 22.04.2021 за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Богодухів Харківської області, українця, громадянина України, неодруженого, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , достовірно знаючи про те, що рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 21.05.2018 він зобов`язаний щомісячно починаючи з 08.05.2018 сплачувати на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_6 у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частки заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, діючи умисно, тобто, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, будучи працездатним, працюючи на тимчасових роботах і заробляючи грошові кошти, злісно ухилився від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання своєї дитини, внаслідок чого за період часу з 08.05.2018 по 28.02.2021 загальна сума заборгованості по аліментам склала 60509 грн. 00 коп., що перевищує суму виплат більше ніж за три місяці відповідних платежів.
Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.164 КК України злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення проступку за ч.1 ст.164 КК України визнав у повному обсязі, повністю підтвердив фактичні обставини вчинення кримінального проступку, надав показання щодо місця, часу, способу вчинення кримінального правопорушення так, як вони встановлені судом.

Зокрема, під час допиту в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що в період з 08 травня 2018 року по 28 лютого 2021 року не сплачував аліментів у зв`язку з відсутністю коштів. Підтвердив, що особою з інвалідністю не був визнаний, хронічних захворювань або вад фізичного розвитку, які б заважали працювати, не має, на обліку в органах служби зайнятості не перебуває і ніколи не перебував, офіційно жодного разу не працював. Протягом періоду з 2018 року по серпень 2021 року неофіційно працював на будівельних роботах тимчасового характеру, заробляючи 3-5 тис. грн. на місяць. Підтвердив, що був обізнаний про рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 21.05.2018, яким його зобов`язано сплачувати аліменти на користь малолітньої дитини ОСОБА_6 , та повідомлений про звернення цього рішення до примусового виконання, а саме потерпіла приблизно у листопаді 2018 року повідомила його про пред`явлення виконавчого листа до відділу виконавчої служби. Зазначив, що був викликаний до виконавчої служби з питання несплати аліментів, та попереджений про кримінальну відповідальність за ухилення від сплати аліментів. Потерпіла неодноразово зверталася до нього з приводу несплати аліментів. Не оспорює суму заборгованості, зазначену в обвинувальному акті, в розмірі 60509,00 грн., однак, вказує, що несплата аліментів була викликана відсутністю регулярного доходу.

Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Допитана в судовому засіданні потерпіла пояснила, що дійсно перебувала у зареєстрованому шлюбі з обвинуваченим, який розірвано рішенням Богодухівського районного суду Харківської області у вересні 2020 року. Від шлюбу вони мають спільну дитину ОСОБА_6 . Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 21.05.2018 ОСОБА_4 зобов`язано сплачувати аліменти на її користь на утримання дитини ОСОБА_6 , в розмірі 1/4 частки від заробітку, що фактично становило приблизно 1800 грн. на місяць. Однак, обвинувачений в період з 08 травня 2018 року по 28 лютого 2021 року аліментів не сплачував, участі у житті дитини не брав, матеріально в утриманні дитини не допомагав. Про наявність рішення суду про стягнення аліментів потерпіла особисто повідомила обвинуваченого телефонним зв`язком у травні 2018 року, та неодноразово зверталася до нього з вимогою про сплату аліментів, однак, обвинувачений на це належним чином не реагував, на виклики виконавчої служби не з`являвся. Зазначила, що ОСОБА_4 протягом періоду з травня 2018 року по серпень 2021 року неофіційно працював на тимчасових будівельних роботах, однак, аліментів не сплачував.

Враховуючи пояснення обвинуваченого, повне визнання ним своєї вини, а також те, що він не заперечує фактичні обставини справи, які вказані в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів у справі, розуміє неможливість в подальшому оскаржити дані фактичні обставини в апеляційному порядку, у суду немає сумнівів в добровільності та правдивості його позиції, тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи наведене, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та потерпілої, дослідженням письмових доказів (матеріалів кримінального провадження) в частині відомостей, які характеризують особу обвинуваченого, та щодо розміру заборгованості.

На виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України учасникам судового провадження роз`яснено про позбавлення права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 164 КК України, тобто злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).

Суд вважає обґрунтованою таку кваліфікацію дій обвинуваченого та такою, що знайшла своє підтвердження в судовому засіданні. При таких обставинах, підстав для зміни правової кваліфікації дій обвинуваченого або його виправдання, суд не вбачає.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд відповідно до ст. 66 КК України визнає щире каяття, яке виразилося в тому, що після лютого 2021 року він почав частіше спілкуватися з дитиною, надавати матеріальну допомогу на утримання дитини; активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, яке полягало в тому, що обвинувачений визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, після зізнання у вчиненні кримінального правопорушення не змінював своєї позиції, отже надавав органам досудового розслідування активну допомогу під час розслідування кримінального правопорушення.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України, досудовим слідством та судом не встановлено.

Дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він офіційно не працює, в силу ст.89 КК України раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується нейтрально.

Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд керується ст. 65 КК України та практикою Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. 65 КК України, поряд з наведеними вище даними про особу обвинуваченого, враховуючи обставину, яка пом`якшує покарання (активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, щире каяття), відсутність обставин, що обтяжують покарання, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків, обставини справи, ставлення обвинуваченого до вчиненого, враховуючи принцип пропорційності покарання переслідуваній меті, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання в межах санкції інкримінованої статті за ч.1 ст.164 КК України у вигляді громадських робіт на строк 120 (сто двадцять) годин.
Запобіжний захід під час досудового слідства обвинуваченому не обирався. З урахуванням вимог ст.ст. 176, 177, 377 КПК України у суду відсутні підстави для обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 120 (сто двадцять) годин.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 349 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Богодухівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1