ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/407/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2021 р. м. Київ
Дарницький районний суд м. Києва у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження №0000009 від 17.01.2017 р. по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, одруженого, із середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 звинувачується у вчиненні кримінального правопорушення при наступних обставинах.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, визначено поняття «алкогольних напоїв». Згідно вказаного закону, алкогольні продукти - це продукти, одержані шляхом бродіння цукромістких матеріалів або виготовлені на основі харчових спиртів з вмістом спирту етилового понад 1,2% об`ємних одиниць
Відповідно до п. 226.2 ст. 226 Податкового Кодексу України: наявність наклеєної в установленому порядку марки акцизного податку, встановленого зразка на пляшці (упаковці) алкогольного напою та пачці (упаковці) тютюнового виробу є однією з умов для ввезення на митну територію країни і продажу таких товарів споживачам, а також підтвердження сплати податку та легальності ввезення товарів.
Алкогольні товари та тютюнові вироби, марковані з відхиленням від вимог положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України, відповідно до якого здійснюється виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, та/або марками, що не видавались безпосередньо виробнику або імпортеру зазначеної продукції, суперечить законодавству.
Так, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 достовірно знаючи порядок реалізації алкогольних напоїв, нехтуючи даним порядком, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, здійснив порушення чинного законодавства, що регулює обіг підакцизних товарів. Згідно ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», згідно якого за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим етиловим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.
Таким чином, під час проведення досудового розслідування кримінального провадження, було встановлено, що ОСОБА_6 використовує гаражне приміщення, що знаходиться в АДРЕСА_3 , в ГБК «Захисник» для зберігання з метою збуту незаконно виготовленої підакцизної продукції, а саме - алкогольних напоїв. В ході проведення обшуку 23.02.2017 року за вказаною адресою слідством встановлено алкогольну підакцизну продукцію без відповідних документів, які свідчили б про законність їх виготовлення.
ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що дані алкогольні напої виготовлені у невстановлений період часу, діючи умисно, здійснював зберігання з метою збуту:
-16 300 пачок з рідиною з написом «Бояришник лосьйон косметичний»;
-175 упаковок Bag-in-box з рідина з написом горілка «Пшенична»;
-310 літрів коньяку;
-пластикові бочки зі спиртом.
Відповідно висновку науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Головного управління МВС України в м. Києві №123хс від 14.03.2017 року встановлено, що наданий на дослідження зразок рідини, в паперовому коробі із написом «ПШЕНИЧНА» (упаковка типу Bag-in-box), виучений в ході проведення обшуку 23.02.2017 року в гаражному приміщенні, що знаходиться в м. Києві, по вул. Поліська 7, в ГБК «Захисник» та використовується ОСОБА_6 , містить етиловий спирт, об`ємна частка якого складає 34,1%.
Наданий на дослідження зразок рідини в паперовому коробі (упаковка типу Bag-in-box) не відповідає вимогам діючого державного стандарту на даний вид алкогольної продукції - ДСТУ 4256:2003 «горілки і горілки особливі. Технічні умови», що підтверджується висновком науково- дослідного експертно-криміналістичного центру Головного управління МВС України в м. Києві №123хс від 14.03.2017 року.
Відповідно до висновку науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Головного управління МВС України в м. Києві №122хс від 13.03.2017 року встановлено, що надані на дослідження зразки рідин в пакетах з полімерного матеріалу місткістю 5 дмЗ, вилучені в ході проведення обшуку 23.02.2017 року в гаражному приміщенні, що знаходиться в м. Києві, по вул. Польська 7, в ГБК «Захисник» та використовується ОСОБА_6 , містить етиловий спирт, об`ємна частка складає 69,1%, та не відповідає вимогам ДСТУ 4221:2003 «Спирт повий ратифікований. Технічні умови».
Згідно з висновком науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Головного управління МВС України в м. Києві №121хс від 14.03.2017 року встановлено, що надані на дослідження зразки, вилучені в ході проведення обшуку 23.02.2017 року в гаражному приміщенні, що знаходиться в м. Києві, по вул. Поліська 7, в ГБК «Захисник» та використовується ОСОБА_6 , містять етиловий спирт, об`ємна частка якого складає 68,4%, що не відповідає даним, вказаним на упаковці.
Відповідно висновку науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Головного управління МВС України в м. Києві №120хс від 13.03.2017 року встановлено, що наданий на дослідження зразок рідини в пляшці полімерного матеріалу місткістю 6,0 дмЗ, вилучений в ході проведення обшуку 23.02.2017 року в гаражному приміщенні, що знаходиться в м. Києві, по вул. Поліська 7, в ГБК «Захисник» та використовується ОСОБА_6 , містить об`ємну частку спирту 33,3% та не відповідає вимогам ДСТУ 4700:2006 «Коньяки України. Технічні умови».
Таким чином, ОСОБА_6 органом досудового слідства обвинувачується у незаконному зберіганні з метою збуту незаконно виготовлених алкогольних напоїв, які являються підакцизними товарами, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204 КК України.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України не визнав та суду пояснив, що на дні народження свого товариша він познайомився із ОСОБА_7 , від якого він дізнався, що той займається реалізацією алкогольних напоїв. Він попросив ОСОБА_8 допомогти йому із реалізацією лосьйона «Бояришник». Він в свою чергу на прохання ОСОБА_8 надав останньому в користування гаражне приміщення в ГБК по вул. Бориспільській, де дозволив йому зберігати свої особисті речі, де також він зберігав бояришник, який йому допомагав продати ОСОБА_8 . В один із днів лютого 2017 р. до гаражного кооперативу, де він в той час знаходився, приїхав автомобіль з невідомими особами, які схопили його та посадили в автомобіль, де перебував прокурор ОСОБА_9 . На цьому автомобілі його доставили до населеного пункту Мартинівка, де він зберігав бояришник. Після цього його доставили до прокуратури Голосіївського району м. Києва, де він під погрозою ув`язнення, був вимушений погодитись на укладення угоди щодо визнання винуватості у вчиненні інкримінованого злочину. Що стосується зазначеного в обвинувальному акті обшуку, в ході якого було вилучено алкогольну продукцію, придбання та зберігання якого йому (обвинуваченому) інкримінується, ОСОБА_6 зазначив, що він не був присутній в ході проведення цього обшуку, ухвалу про обшук не отримував, протокол обшуку не підписував. Що стосується вилученого бояришника, то він повинен був здійснити реалізацію даного косметичного засобу, який він отримав на законних підставах на колишньому місці роботи. Факт незаконного зберігання з метою збуту незаконно виготовленої алкогольної продукції обвинувачений заперечував. Просив ухвалити відносно нього виправдувальний вирок.
Захисник ОСОБА_5 просив ухвалити виправдувальний вирок у зв`язку із відсутністю належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_6 інкримінованого правопорушення.
Відповідно до ст. 85 КПК України - належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
На обґрунтування винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204 КК України сторона обвинувачення посилалась на наступні докази, які в ході судового розгляду були безпосередньо досліджені судом.
17.01.2017 р. ОСОБА_10 звернувся до прокуратури із заявою про продаж особою на ім`я ОСОБА_11 горілки сумнівної якості /т.2 а.с. 9/.
Дослідивши даний доказ, суд встановив, що даний доказ не підтверджує наявності обставин, які інкримінуються обвинуваченому, оскільки в цій заяві наявне посилання на іншу особу на ім`я « ОСОБА_11 ». А тому суд визнає даний доказ неналежним.
Відповідно до рапорту о/у УЗЕ в м. Києві ОСОБА_12 в ході відпрацювання доручення прокурора було встановлено, що ОСОБА_6 для зберігання алкогольної продукції використовує двоповерховий гараж по АДРЕСА_3 , а загрузку даної продукції для подальшої реалізації ОСОБА_6 здійснює за допомогою автомобіля «Mercedes» д.н.з. НОМЕР_1 /а.с.20/. Даний рапорт суд також визнає неналежним доказом, оскільки відомості, які зазначені в цьому рапорті, не є об`єктивно підтвердженими належними доказами.
Відповідно до протоколу обшуку автомобіля від 23.02.2017 р. в автомобілі «Mercedes» д.н.з. НОМЕР_1 , посилання на який міститься в дослідженому рапорті, не було виявлено та вилучено заборонених речей /т.2 а.с.26-39/. Ураховуючи, що в ході обшуку в автомобілі не було виявлено предметів кримінального правопорушення та інших доказів, суд визнає даний доказ неналежним.
В ході проведення обшуку гаражного приміщення по АДРЕСА_3 було виявлено та вилучено 326 ящиків по 50 пачок з написом «Бояришник»; тетрапаки під назвою «Пшенична» у кількості 175 шт. по 10 літрів; bag-in-box у кількості 600 шт.; коньяк 16 штук по 10 літрів; пластикові бочки з об`ємом 200 л. з коньяком приблизно 300 л.; пластикові бочки зі спиртом 3 шт.; грошові кошти в сумі 4700 доларів США; блокнот чорного кольору /т.2 а.с. 43-37/. Даний доказ за версією сторони обвинувачення є головним доказом існування обставин, які зазначені в обвинувальному акті.

Обговорюючи даний протокол обшуку на предмет його допустимості, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 86 КПК України - доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до ч. 5 ст. 104 КПК України - протокол підписують усі учасники, які брали участь у проведенні процесуальної дії.
Відповідно до ч.9 ст. 236 КПК України - другий примірник протоколу обшуку разом із доданим до нього описом вилучених документів та тимчасово вилучених речей (за наявності) вручається особі, у якої проведено обшук, а в разі її відсутності - повнолітньому членові її сім`ї або його представникові. При проведенні обшуку на підприємстві, в установі або організації другий примірник протоколу вручається керівнику або представникові підприємства, установи або організації.
Зі змісту протоколу обшуку вбачається, що обшук був проведений прокурором ОСОБА_9 , натомість даний протокол обшуку не був підписаний особисто прокурором. Крім того, як вбачається зі змісту протоколу, при проведенні обшуку був присутній обвинувачений ОСОБА_6 , якому була вручена копія ухвали про розшук. Проте жодні підписи обвинуваченого в протоколі відсутні, як і відсутні докази отримання обвинуваченим примірнику протоколу обшуку, як того вимагають положення КПК України. Крім того, в протоколі зазначено, що всупереч ухвали слідчого судді, де був наданий дозвіл на проведення обшуку лише прокурору, під час проведення обшуку приймали участь оперативні співробітники ДЗЕ НП ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , проте їх підписи також відсутні в протоколі обшуку. В цьому протоколі містяться лише підписи понятих ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , але в ході дослідження попереднього протоколу обшуку автомобіля «Mercedes» д.н.з. НОМЕР_1 було встановлено очевидну відмінність підписів цих понятих в обох протоколах. Прокурором не було забезпечено для допиту в судовому засіданні вказаних понятих, які б могли пояснити обставини проведення вказаного обшуку, та від допиту цих свідків прокурор відмовився. Таким чином, об`єктивно встановлено, що протокол обшуку не містить підписів його учасників, зокрема прокурора ОСОБА_9 , якому було надано дозвіл на проведення цього обшуку, примірник протоколу не був вручений ОСОБА_18 , що свідчить про те, що прокурор ОСОБА_9 та ОСОБА_18 не приймали безпосередню участь у проведенні цього обшуку, що підтверджує позицію обвинуваченого, що обшук був проведений у його відсутність та відсутність прокурора ОСОБА_9 , який його відвіз на автомобілі в інший населений пункт, де зберігалась більша частина бояришнику. Також обґрунтований сумнів у достовірності відомостей, які зазначені в протоколі обшуку, викликає також та обставина, що відповідно до переглянутого відеозапису від 23.02.2017 р. відеоконтроль особи закінчується о 16-36 год., коли працівники поліції розпочинають обшук, але в протоколі обшуку зазначено, що він розпочатий о 16-00 год. та тривав до 16-50 год. Тобто час, який зазначений в протоколі обшуку, не співпадає з часом, який зазначений на дослідженому відеозаписі. Також встановлено, що в протоколі обшуку всупереч положенням КПК України відсутні відомості про послідовність всіх дій під час проведення обшуку, а також взагалі відсутні будь-які відомості щодо упакування вилучених предметів, що суперечить похідним доказам висновкам експертиз, де зазначено, що алкогольна продукція надана на дослідження в опечатаному та запакованому вигляді. Таким чином, неможливо встановити хто саме і яким чином здійснював упакування та опечатування вказаних предметів. Отже відомості, які містяться в протоколі обшуку, свідчать про те, що обшук був проведений із грубими порушеннями КПК України, а тому суд вважає за необхідне визнати даний доказ недопустимим у даному кримінальному провадженні.
Відповідно до висновку експерта № 123хс від 14.03.2017 р. наданий на дослідження зразок рідини в паперовому коробі із написом «Пшенична» (упаковка типу «Bag in box») містить етиловий спирт, об`ємна частка складає 34,1 %. та не відповідає вимогам діючого державного стандарту на даний вид алкогольної продукції /т.2 а.с. 56-59/.
Відповідно до висновку експерта № 122хс від 13.03.17 - наданий на дослідження зразок рідини в пляшці з полімерного матеріалу місткістю 5 дм3 містить етиловий спирт, його об`ємна частка складає 69,1 % та не відповідає вимогам ДСТУ 4221:2003 /т.2 а.с. 62-64/.

Відповідно до висновку експерта № 121 хс від 14.03.17 надані на дослідження зразки рідин в пакетах з полімерного матеріалу із написом «Бояришник» містять етиловий спирт, його об`ємна частко складає 68,4%. Надані на дослідження зразки рідин в пакетах з полімерного матеріалу із написом «Бояришник Лосьен косметический» за об`ємною часткою етилового спирту з урахуванням абсолютної похибки вимірювання не відповідають даним, вказаним на упаковці /т.2 а.с. 67-69/.
Відповідно до висновку експерта № 120хс від 13.03.2017 р. наданий на дослідження зразок рідини в пляшці з полімерного матеріалу місткістю 6 дм3 містить етиловий спирт, його об`ємна частка складає 33,3 % та не відповідає вимогам ДСТУ 4700:2006 «Коньяки України. Технічні умови» /т.2 а.с. 72-74/.
Судом об`єктивно встановлено, що прокурором під час судового слідства не долучено до матеріалів кримінального провадження процесуальних рішень, на підставі яких було призначено та проведено вищезазначені експертні дослідження, на що також звертала увагу сторона захисту у судових дебатах. Зазначена обставина є об`єктивною підставою для визнання зазначених доказів недопустимими у розумінні ст.ст.86,89 КПК України.
Крім того, Великою Палатою Верховного Суду у рішенні від 13.11.2019 р. (справа № 1-07/07) сформовано правовий висновок , що згідно практики ЄСПЛ відповідно до доктрини «плодів отруєного дерева», якщо джерело доказів є недопустимим, всі інші дані, одержані з його допомогою, будуть такими ж (рішення у справах «Гефген проти Німеччини, пункти 50-52 рішення у справі «Шабельник проти України (№2), пункт 66 рішення у справі «Яременко проти України № 2). Зазначена доктрина передбачає оцінку не лише кожного засобу доказування автономно, а і всього ланцюга безпосередньо пов`язаних між собою доказів, з яких одні випливають з інших та є похідними від них. Критерієм віднесення доказів до «плодів отруєного дерева» є наявність достатніх підстав вважати, що відповідні відомості не були б отримані за відсутності інформації, одержаної незаконним шляхом.
Аналіз наведених обставин та положень закону свідчить про необхідність визнання недопустимими доказами висновки експертів № 120 від 13.03.17; 121 хс від 14.03.17; 122 хс від 13.03.17; 123 хс від 14.04.17, оскільки ці докази є похідними від протоколу обшуку від 23.02.2017 р., який визнано судом недопустимим доказом
Також прокурором було надано для дослідження матеріали за результатами проведення негласних слідчих дій - протокол аудіо-, відеоконтролю за особою від 19.06.2017 р. відносно ОСОБА_19 , протокол за результатами проведення негласної слідчої дії контроль за вчиненням злочину від 19.06.2017 р. у формі контрольованої та оперативної закупки із використанням імітаційних засобів, несправжніх грошових коштів відносно ОСОБА_6 в сумі 4700 доларів США; протоколи за результатами проведення негласних слідчих дій щодо зняття інформації з транспортних телекомунікаціних мереж відносно ОСОБА_19 /т.2 а.с. 145-154/.
Крім того в судовому засіданні були відтворені оперативні відеозаписи від 08.02.17; 16.02.17; 23.02.17.
Обговорюючи вказані матеріали за результатами проведення негласних слідчих дій на предмет їх допустимості в якості доказів, суд ураховує наступне. З цих матеріалів вбачається, що вони були направлені до Київської місцевої прокуратури № 1 оперативним підрозділом УЗЕ у м.Києві ДЗЕ НП України 03.08.2017 р. відповідно до супровідного листа, на якому стоїть резолюція керівника прокуратури про доповідь прокурору ОСОБА_9 28.08.2017 р.
Частина 11 ст. 290 КПК передбачає, що сторони кримінального провадження зобов`язані здійснювати відкриття одна одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду.
Згідно з ч. 12 ст. 290 КПК у в разі, якщо сторона кримінального провадження не здійснила відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.
Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 16.03.2017 р. у справі № 5-364-кс16 невідкриття матеріалів сторонами одна одній в порядку ст. 290 КПК України після закінчення досудового розслідування, а також додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду є підставою для визнання судом відомостей, що містяться в них, недопустимими як доказ.
Судом встановлено, що матеріали кримінального провадження стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України були відкриті 27.06.2017 р. відповідно до протоколу ознайомлення із матеріалами досудового розслідування від 27.06.2017 р. /т.2 а.с. 179/, що свідчить про те, що на момент виконання прокурором вимог ст. 290 КПК України та ознайомлення сторони захисту із матеріалами кримінального провадження вищезазначені матеріали проведення негласних слідчих дій не були наявні в розпорядженні сторони обвинувачення та відповідно не були надані для ознайомлення стороні захисту.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК. Таким чином, докази у вигляді результатів НСРД повинні бути безумовно відкриті стороні захисту у порядку, визначеному ст. 290 КПК. Однак процесуальні документи, а саме ухвали слідчого судді про дозвіл на проведення НСРД можуть бути надані і під час судового розгляду справи у суді першої інстанції. У випадку відсутності у сторони обвинувачення і ненадання суду під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідних ухвал слідчих суддів про дозвіл на проведення НСРД, суд може поставити під сумнів допустимість отриманих результатів НСРД, як доказів. Така ухвала є процесуальною підставою для отримання доказу, а тому повинна бути надана стороні захисту для забезпечення принципу змагальності не пізніше, ніж під час розгляду справи у суді першої інстанції.
Процесуальні підстави для проведення НСРД повинні бути враховані судом першої інстанції під час всебічної оцінки доказів, отриманих в результаті проведення НСРД. Суд, на основі комплексної оцінки доказів, отриманих в результаті НСРД, за умови дотримання принципу змагальності, повинен перевірити процесуальну підставу для їх отримання та вирішити питання про їх допустимість.
Зазначені правові висновки констатовані Верховним Судом, зокрема у постанові від 17.09.2019 р. у справі 285/3351/13-к; постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 р. у справі № 751/7557/15-к; Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.10.219 р. у справі № 640/6847/15-к.
При оцінці вказаних матеріалів проведення негласних слідчих (розшукових) дій на предмет їх належності та допустимості суд керується відповідними позиціями Європейського Суду з прав людини, який в рішенні за наслідками розгляду справи «Раманаускас проти Литви», вимагає від судів перевіряти, чи не було у кримінальному правопорушенні підбурювання до його скоєння, оскільки це, на підставі ст. 6 наведеної Конвенції, є недопустимим. Крім того, в цьому ж рішенні зазначено, що підбурювання до скоєння правопорушення має місце у випадку, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним розслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений. Крім цього, якщо діяльність негласних агентів усе ж можлива за наявності чітких обмежень та гарантій від зловживань, використання доказів, отриманих унаслідок підбурювання з боку працівників правоохоронних органів не можна виправдати суспільним інтересом, оскільки в такому випадку обвинувачений із самого початку може бути позбавлений права на справедливий судовий розгляд справи.
Крім того, відповідно до п. 1 ч. 7 ст. 271 КПК України встановлено вимогу, що прокурор у своєму рішенні про проведення контролю за вчиненням злочину, крім відомостей, передбачених статтею 251 цього Кодексу, зобов`язаний викласти обставини, які свідчать про відсутність під час негласної слідчої (розшукової) дії провокування особи на вчинення злочину.
Однак, в матеріалах справи відсутня та прокурором не надано процесуальне рішення, зокрема постанова прокурора про проведення негласної слідчої (розшукової) дії контроль за вчиненням злочину у формі контрольованої та оперативної закупки із використанням імітаційних засобів відносно ОСОБА_6 . Крім того відсутня ухвала слідчого судді, якою було надано дозвіл на проведення відеоконтролю особи від 08.02.17; 16.02.17 та 23.02.17. Також відсутні протоколи про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії за наслідками проведення відеоконтролю особи.
Крім того, заслуговують на увагу твердження захисника про те, що більша частина проведених негласних слідчих дій стосується особи, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження ОСОБА_19 , та не стосуються обвинуваченого ОСОБА_6 .
Також суд приймає до уваги посилання захисника на порушення прокурором вимог ст. 253 КПК України, оскільки матеріали справи не містять відомостей про письмове повідомлення прокурором ОСОБА_6 про тимчасові обмеження конституційних прав обвинуваченого.
Аналіз наведених обставин та положень закону свідчить про необхідність визнання недопустимими доказами протокол аудіо-, відеоконтролю за особою від 19.06.2017 р. відносно ОСОБА_19 , протокол за результатами проведення негласної слідчої дії контроль за вчиненням злочину від 19.06.2017 р. у формі контрольованої та оперативної закупки із використанням імітаційних засобів, несправжніх грошових коштів відносно ОСОБА_6 в сумі 4700 доларів США; протоколи за результатами проведення негласних слідчих дій щодо зняття інформації з транспортних телекомунікаціних мереж відносно ОСОБА_19 , відеозаписи відеоконтролю особи 08.02.17; 16.02.17; 23.02.17.
Крім того, встановлено, що обвинуваченому не інкримінується збут незаконно виготовленої алкогольної продукції, а тому дані протоколи оперативної закупки не містять обставин, які викладені в обвинуваченні та не підтверджують факт зберігання ОСОБА_6 вилученої алкогольної продукції.
Також, на думку суду, заслуговує уваги позиція сторони захисту про порушення органом досудового розслідування вимог ст. 290 КПК України. Так встановлено, що початковий обвинувальний акт був складений та затверджений 23.06.2017 р., тоді як доступ до матеріалів досудового розслідування всупереч вимогам ст. 290 КПК України був наданий стороні захисту 27.06.2017 р. Крім того, заслуговує уваги позиція сторони захисту про те, що після постановлення ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 22.02.2018 р. про відмову у затвердженні угоди про визнання винуватості та повернення кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування, стороні захисту про завершення досудового розслідування не повідомлялось та не було надано доступ до матеріалів досудового розслідування, хоча в новому реєстрі матеріалів досудового розслідування такі дії зазначені в переліку проведених дій /т.1 а.с. 87/. Крім того, заслуговує уваги посилання сторони захисту про відсутність процесуальних повноважень слідчого ОСОБА_20 , яким було складено 07.06.2018 р. новий обвинувальний акт, оскільки в переліку слідчих відповідно до витягу з ЄРДР даний слідчий відсутній, а прокурором не надано рішення про створення групи слідчих, якою слідчому ОСОБА_20 були б надані процесуальні повноваження на здійснення досудового розслідування вказаного кримінального провадження. Аналіз наведених обставин свідчить про те, що внаслідок допущення органом досудового розслідування грубих порушень КПК України, було порушено право обвинуваченого на захист.
Відповідно до ч.2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 6 Конвенції про захист прав людини, ст. 62 Конституції України, ст.17 КПК України кожна людина має право на справедливий розгляд справи, не може бути піддана кримінальному покаранню поки не буде визнана винним в законному порядку; обвинувачення не може ґрунтуватися на отриманих незаконним шляхом доказах чи припущеннях, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановлюється лише за умови, якщо під час судового розгляду вина підсудного у скоєнні конкретного злочину повністю доведена.

Суд зобов`язаний неухильно дотримуватися вимог Конституції України, міжнародних договорів, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, тобто з урахуванням рішень Конституційного Суду України та практики Європейського суду з прав людини, ст. 62 Конституції України (презумпція невинуватості) та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року, Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).

Аналіз сукупності вищезазначених доказів, наданих стороною обвинувачення дозволяє суду зробити висновок про те, що зазначені докази, в силу їх неналежності та недопустимості, не містять сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, які б доводили винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204 КК України.

Відповідно до вимог п. 2 ч.1 ст. 373 КПК України - виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Також заслуговують на увагу твердження сторони захисту про те, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 був направлений до суду поза межами строків досудового розслідування.
Так, відповідно до вимог п. 4 ч.3 ст. 219 КПК України з дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.
Судом встановлено, що ОСОБА_6 був повідомлений про підозру у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 204 КК України у кримінальному провадженні №0000009 від 17.01.2017 р. 24.04.2017 р. /т.2 а.с. 75/. Отже, кінцевою датою закінчення передбаченого п. 4 ч.3 ст. 219 КПК України строку досудового розслідування є 23.06.2017 р. та до цієї дати обвинувальний акт за відсутності рішення про продовження строків досудового розслідування мав бути переданий до суду, але в цей день він тільки був затверджений прокурором, а переданий до суду 30.06.2017 р.
Отже, суд констатує, що обвинувальний акт був переданий до суду поза межами строків досудового розслідування, визначених ст. 219 КПК України. Разом з тим, в ході судового розгляду суд був позбавлений можливості вирішити питання щодо застосування положень п. 10 ч.1 ст. 284 КПК України ураховуючи відсутність клопотань сторони захисту про закриття провадження, а також у зв`язку із тим, що відповідно до примітки до п.10 ч.1 ст. 284 КПК України положення цієї норми застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення, внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань після введення в дію цих змін (03.10.2017 р.), проте відомості про кримінальне правопорушення відносно ОСОБА_6 , внесені в ЄРДР раніше, а саме 17.01.2017 р. У зв`язку із цим суд не може застосувати дані положенні при ухваленні вироку.
Аналіз наведених обставин дозволяє суду зробити висновок про те, що органом досудового розслідування не здобуто належних та допустимих доказів для доведення винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204 КК України та стороною обвинувачення не надано, а судом відповідно не виявлено, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про необхідність ухвалення рішення про визнання невинуватим ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення з підстав недоведеності вчинення обвинуваченим інкримінованого кримінального правопорушення та про необхідність у зв`язку з цим ухвалення виправдувального вироку.

Питання речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України. Судом враховується, що прокурором під час розгляду справи не долучено жодного процесуального рішення що до визнання вилученої у обвинуваченого алкогольної продукції речовими доказами.

Разом з тим, при прийнятті рішення стосовно вилученої у обвинуваченого алкогольної продукції, суд керується пунктом 16 Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1998 р. № 1340, яким визначено, що майно, якість якого не відповідає вимогам стандартів, небезпечне в санітарно-епідемічному відношенні або яке не пройшло відповідного випробування, карантинної обробки чи не придатне для реалізації, підлягає переробці або знищенню (утилізації) з урахуванням ступеня зносу та фактичного стану. Ураховуючи, що в матеріалах справи маються об`єктивні відомості про те, що вилучена у ОСОБА_6 алкогольна продукція та бояришник не відповідають вимогам стандартів України до цієї продукції, суд приходить до висновку про те, що вилучена під час проведення процесуальних дій алкогольна продукція та бояришник підлягають знищенню. Судом також враховується загально відома та оприлюднена у загальних засобах масової інформації та обставина, що вилучена у обвинуваченого рідина з написом «бояришник» виготовлена у Російській Федерації, масово вживається особами, які зловживають алкоголем з непоодинокими летальними випадками внаслідок такого вживання.

При прийнятті зазначеного рішення судом також враховується та обставина, що під час розгляду справи стороною захисту не надано суду належних документів, які б дозволяли обвинуваченому правомірно набувати у власність, зберігати та здійснювати інші операції на законних підставах із вилученою у нього алкогольною продукцією.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 373, 374,375,376 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України та виправдати його у зв`язку з недоведеністю вчинення обвинуваченим даного кримінального правопорушення.

Процесуальні витрати на проведення експертиз в сумі 6350 грн. 88 коп. віднести за рахунок держави.
Вилучену у обвинуваченого алкогольну продукцію: 16 300 пачок з рідиною з написом «Бояришник лосьйон косметичний»;175 упаковок Bag-in-box з рідиною з написом горілка «Пшенична»;310 літрів коньяку;пластикові бочки зі спиртом, які зберігаються в ТОВ «ТК «Топ Логістик Плюс» відповідно до акту передачі майна до договору № 313 від 23.02.2017 р. знищити.
Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1