ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа№624/486/18 Головуючий I інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1446/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.286 КК України

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-при секретарі ОСОБА_5 ,

-за участю прокурора ОСОБА_6 ,

-обвинуваченого ОСОБА_7 ,

-захисника ОСОБА_8 ,

-потерпілої ОСОБА_9 ,

-представника потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_9 на ухвалу Красноградського районного суду Харківської області від 15 січня 2021 року, -

УСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Кегичівка Харківської області, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, непрацюючого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей 2013 та 2015 року народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

обвинуваченого за ч.1 ст.286 КК України, звільнено на підставі ст.49 КК України від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження щодо нього закрито.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_11 обвинувачується в тому, що 06.01.2015 року близько 20:00 год. управляючи технічно справним автомобілем VOLVO S80 д.н. НОМЕР_1 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, рухаючись на швидкості понад 110 км/год. по автодорозі м.Красноград-смт.Сахновщна-м.Купянск КПП Піски в напрямку із с.Дар Надежда Сахновщинського району Харківської області до с. Андріївка Кегичівського району Харківської області та проїжджаючи повз електроопору № 87, виявив небезпеку для руху, а саме автомобіль VOLKSWAGEN GETTA, який рухався назустріч по зустрічній смузі руху відносно останнього. Своєчасно не вжив заходів до зниження швидкості руху, діючи зі злочинною самовпевненістю, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді дорожньо-транспортної пригоди, але легковажно розраховував на їх відвернення, не впевнився в безпечності своїх дій, проявив неуважність, перевищив максимально допустиму швидкість за межами населеного пункту та виїхав на смугу зустрічного руху, чим допустив зіткнення з автомобілем VOLKSWAGEN GETTA, державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Таким чином, згідно висновку комісійної судової транспортно - трасологічної та автотехнічної експертизи №6829/16-52/14092/17-52 від 31.07.2017 року, своїми діями водій ОСОБА_11 грубо порушив вимоги п.п.10.1, 34.1.1,11.3 ПДР України, де вказано:
- п.п.10.1 Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде небезпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;
- п.п.34.1.1 Вузька суцільна лінія поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі ділянок проїзної частини, на які в`їзд заборонено; позначає межі місць для стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей;
- п.п.11.3 на дорогах їх двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу.
Порушення вказаних вимог правил дорожнього руху України являлось безпосередньою причиною ДТП.
В результаті ДТП пасажир автомобілю VOLKSWAGEN GETTA ОСОБА_9 , 1995 року народження, згідно висновку експерта № 42-КР/15 від 19.03.2015 року отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої травми лівої черевної порожнини, субкапсулярний розрив та гематому лівої нирки, макрогематургія, садна на обличчі, які за ступенем тяжкості відповідно до рп.2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України №6 від 17.01.1995 року, відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Порушення вище перелічених правил безпеки дорожнього руху водієм ОСОБА_11 , згідно даних висновку комісійної судової транспортно-трасолоічної та автотехнічної експертизи №6829/16-52/14092/17-52 від 31.07.2017 року, знаходяться причинному зв`язку з подією та наслідками, що настали.

Звільняючи обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд мотивував своє рішення тим, що з 06 січня 2015 року, тобто з дня вчинення ОСОБА_11 передбаченого ч.1 ст.286 КК України кримінального правопорушення, яке відноситься до нетяжкого злочину, минуло п`ять років і обвинувачений разом із своїми захисниками звернулися з клопотанням про звільнення ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності. Також суд зазначив, що стороною обвинувачення в судовому засіданні не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про факт умисного ухилення від слідства ОСОБА_11 та вчинення органом досудового слідства реальних процесуальних дій щодо його виклику, які стали наслідком оголошення його у розшук. Указав, що ОСОБА_11 було вручено повідомлення про підозру лише 16.07.2018 року, а тому підстав для оголошення його у розшук постановою слідчого від 23.11.2017 року, не було, оскільки ОСОБА_11 до вручення йому підозри не мав жодного процесуального статусу. При цьому суд зазначив, що вручення повідомлення про підозру, члену сім`ї є безпідставним, оскільки матеріали кримінального провадження не містять відомостей підтверджуючих, що ця особа є родичом ОСОБА_11 . Наголосив, що повідомлення про підозру складено 22.11.2017 року, а посилання в постанові слідчого від 23.11.2017 року про оголошення ОСОБА_11 у розшук про те, що останній неодноразово викликався - є безпідставним.

В апеляційній скарзі потерпіла посилається на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначила, що суд безпідставно дійшов висновку про відсутність доказів, які підтверджують проведення реальних процесуальних дій з розшуку обвинуваченого, оскільки це підтверджується численними дорученням слідчого про проведення розшукових дій, запити до різних інстанцій, рапорти працівників поліції та інші документи, які містяться у матеріалах кримінального провадження. Наголосила, що ОСОБА_11 був у розшуку ще з 2015 року по іншим кримінальним провадженням. На думку потерпілої добровільність з`явлення ОСОБА_11 до правоохоронних органів є надуманою, оскільки він був туди доставлений працівниками поліції. Просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення потерпілої та її представника, які підтримали апеляційну скаргу, обвинуваченого, захисника та прокурора, які вважали ухвалу суду законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули зазначені у законі строки: два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Відповідно до ч.2 ст.49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років.

Відповідно до положень ст.278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Відповідно до ч.3 ст.111 КПК України повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Частиною 2 ст.135 КПК України передбачено, що у разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

Положеннями ст.42 КПК України регламентовано, що підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень та встановлено вичерпний перелік прав та обов`язків підозрюваного, обвинуваченого.

Як слідує із матеріалів кримінального провадження, повідомлення про підозру ОСОБА_11 у кримінальному провадженні за ч.1 ст.286 КК України датовано 22 листопадом 2017 року.

Як вбачається із матеріалів провадження, ОСОБА_13 , яка згідно розписці є матір`ю ОСОБА_11 для передачі її сину ОСОБА_11 було вручено 22 листопада 2017 року повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України (а.с.122-125 т.3).

Разом з цим суд, дійшовши до висновку про те, що ОСОБА_11 повідомлення про підозру було вручено у непроцесуальний спосіб, не допитав ОСОБА_13 та не встановив її особу, у тому числі наявність чи відсутність у неї родинних зв`язків з обвинуваченим ОСОБА_11 .

Із матеріалів провадженняслідує, що постановою слідчого Кегичівського відділення поліції від 23 листопада 2017 року досудове розслідування було зупинене та ОСОБА_11 оголошено у розшук. Зі змісту вказаної постанови слідує, що місцезнаходження ОСОБА_11 на даний час встановити неможливо (а.с.97-99 т.2).

Що стосується посилання суду про неможливість здійснення слідчим неодноразових викликів ОСОБА_11 станом на 23 листопада 2017, оскільки повідомлення про підозру щодо останнього було складено лише 22 листопада 2017 року, колегія суддів вважає необґрунтованим.

Так відповідно до матеріалів кримінального провадження подія ДТП мала місце 06 січня 2015 року, після чого автомобіль ОСОБА_11 перебував на штрафмайданчику та з ним проводилися численні експертизи. Крім того, з ОСОБА_11 було проведено судово-медичну експертизу.

Зазначене свідчить, що ОСОБА_11 знав про існування кримінального провадження за фактом дорожньо-транспортної пригоди за його участю, а факт залишення ним місця проживання, який підтверджений врученням повідомлення про підозру іншій особі 22 листопада 2017 року, може свідчити про намір його ухилення від досудового слідства.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновки суду про те, що ОСОБА_11 , залишивши місце свого мешкання, не був обізнаний про свій процесуальний статус «підозрюваного» та про необхідність у зв`язку із цим прибути до слідчого, є передчасними.

Відповідно до правового висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду щодо застосування положень ст.49 КК України, викладеному в постанові від 05 квітня 2021 року у справі №328/1109/19, під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст.49 КК слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, що змушує правоохоронні органи вживати заходи, спрямовані на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. При з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально процесуальний статус особи, що вчинила злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.
Особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули зазначені у ч. 1 ст. 49 КК диференційовані строки давності за умови, що протягом вказаних строків особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.
Перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, котра вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цьому разі перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. Одночасно факт умисного вчинення особою будь-яких дій, спрямованих на ухилення від слідства або суду є обставиною, яка виключає благополучне закінчення строків давності, і зупиняє диференційовані строки, визначені в ч. 1 ст. 49 КК. В цьому випадку закон передбачає загальний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності осіб, які ухиляються від слідства чи суду: п`ятнадцять років з часу вчинення злочину, п`ять років - з часу вчинення кримінального проступку. За таких обставин час, який минув із дня вчинення кримінального правопорушення до дня, коли особа почала ухилятися від слідства або суду, не втрачає свого значення, а зберігається і зараховується до загального строку давності, що продовжує спливати. Крім того, до загального строку також зараховується період такого ухилення, а також проміжок часу, що пройшов із дня з`явлення особи із зізнанням або затримання до дня набрання вироком законної сили.
За таких обставин, рішення суду про звільнення ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України та закриття кримінального провадження у порядку, передбаченому п.1 ч.2 ст.284 КПК України, є передчасним.

Допущені судом першої інстанції вищезазначені порушення, відповідно до п.п. 1, 4 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, під час якого необхідно усунути зазначені вище порушення, перевірити інші доводи апеляційної скарги потерпілої та ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 - задовольнити.

Ухвалу Красноградського районного суду Харківської області від 15 січня 2021 року щодо ОСОБА_11 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: