ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/213/22 Справа № 185/173/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
адвоката (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 в інтересах третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2022 року про задоволення клопотання про накладення арешту на майно,
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2022 року накладено арешт шляхом заборони на відчуження, розпорядження та користування на легковий автомобіль марки ВАЗ 2101 д.н. НОМЕР_1 , з причепом д.н. НОМЕР_2 , заповненим напиляними фрагментами стовбурів дерев твердої породи об`ємом близько 0,5 м/3, який належить ОСОБА_7 , 2 фрагменти деревини зі слідами розпилювання, бензопилу марки Foresta с.н. НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки ВАЗ 2101 д.н. НОМЕР_1 , с.н. НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу причеп д.н. НОМЕР_2 , с.н. НОМЕР_5 , один слід папілярних ліній з поверхні бензопили.
Рішення суду обґрунтовано тим, що вилучені під час огляду речі та предмети, мають суттєве значення для подальшого розслідування кримінального провадження, оскільки для повного, всебічного та неупередженого проведення досудового розслідування необхідно призначити по ним експертизу, а є засобами вчинення кримінального правопорушення.

Адвокат ОСОБА_6 в інтересах третьої особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7 не погодилась з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.01.2022 року про арешт тимчасово вилученого майна по кримінальному провадженні № 00000024 від 09.01.2022 року скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого СВ Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області про арешт тимчасово вилученого майна по кримінальному провадженні № 00000024 від 09.01.2022 року.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що ухвала слідчого судді незаконною, та такою що підлягає скасуванню.
Зауважує, що до теперішнього часу відповідальна особа за збереження речових доказів не назначена, квитанція про отримання на зберігання речових доказів в порушення ПКМ України № 1104 не складана, реєстрація в Книзі обліку речових доказів не проведена.
Посилається на те, що ОСОБА_7 не здійснював будь-яку в тому числі і незаконну порубку дерев або чагарників у лісах, захисних та інших лісових насадженнях і не перевозив, не зберігав, не збував незаконно зрубаних дерев або чагарників, а тому нікому не заподіяв шкоди в тому числі і істотної. Придбання у населення своїх дров для опалення та перевезення їх не є будь яким правопорушенням, а тому орган досудового слідства безпідставно відкрив кримінальне провадження та звернувся з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, а суд безпідставно його задовольнив.
Крім того, ОСОБА_7 підозра за ч.2 ст. 246 КК України не пред`явлена.
Апелянт зазначає, що слідчий не обґрунтував підставу для арешту майна, а лише поверхово послався на положення ст. 170 КПК України.
Також клопотання слідчого містить лише загальні формулювання підстав і мети арешту майна згідно процесуального закону, з яких не вбачається за можливе встановити, чи є предмет арешту об`єктом кримінально караних дій, або майном, набутим кримінальним шляхом чи внаслідок вчинення кримінального правопорушення, або арешт пропонується накласти у забезпечення цивільного позову. А зазначення слідчим у клопотанні про необхідність накладення арешту вказаного майна з метою повного та неупередженого досудового розслідування, взагалі не грунтуються на вимогах кримінального процесуального законодавства.
Крім того, дане клопотання не містить відомостей щодо пред`явлення підозри будь- якій особі в даному кримінальному провадженні, не містить посилань і на заявлений цивільний позов та на обґрунтованість його розміру, а також залишено поза увагою, що у кримінальному провадженні за ч, 2 ст. 246 КК України не передбачено як застосування заходів кримінально-правового характеру у вигляді спеціальної конфіскації, так і додаткового виду покарання - конфіскації майна.
Заслухавши суддю-доповідача, думку адвоката ОСОБА_8 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до вимог ч.1 ст.170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року (тут та далі - Закону) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1)існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
2)потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
З наданих матеріалів випливає, що 08.01.2022 року до ч/ч Павлоградського РВП надійшло повідомлення, про те, що в районі лісосмуги «Круглик» біля с. Булахівка, Павлоградського р-ну, невідомі особи займаються спилюванням дерев. Виїхавши на місце події виявлено автомобіль марки ВАЗ 2101 з причепом д.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 1962 р.н., який був заповнений напиляними фрагментами стовбурів дерев твердої породи, які напиляні разом з ОСОБА_9 1955 р.н. та ОСОБА_10 1973 р.н.
За даним фактом до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000027, внесені відомості за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 246 КК України.
Під час проведення огляду місця події від 08.01.2022 року, а саме ділянки місцевості, що розташована на землях Межиріцької територіальної громади Павлоградського р-ну, в лісосмузі «Круглик» в районі с. Булахівка, Павлоградського р-ну було виявлено та вилучено автомобіль марки ВАЗ 2101 д. н. НОМЕР_1 , з причепом д.н. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 , заповненим напиляними фрагментами стовбурів дерев твердої породи, об`ємом близько 0,5 м/3, 2 фрагменти деревини зі слідами розпилювання, бензопила марки «Foresta» с.н. НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки ВАЗ 2101 д.н. НОМЕР_1 , с.н. НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу причеп д .н. НОМЕР_2 , с.н. НОМЕР_5 , один слід папілярних ліній з поверхні бензопили, які вилучено до Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області.
09 січня 2022 року автомобіль марки ВАЗ 2101 д.н. НОМЕР_1 , з причепою д.н. НОМЕР_2 заповнена напиляними фрагментами стовбурів дерев твердої породи об`ємом близько 0,5 м/3, який належить ОСОБА_7 , 2 фрагменти деревини зі слідами розпилювання, бензопила марки «Foresta» с.н. НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки ВАЗ 2101 д.н. НОМЕР_1 , с.н. НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу причеп д. н. НОМЕР_2 , с.н. НОМЕР_5 , один слід папілярних ліній з поверхні бензопили, в порядку ст. 98 КПК України визнано речовими доказами.
Слідчий суддя, задовольняючи дане клопотання, прийшов до висновку, що в поданому клопотанні доведено, що відповідно до ст. 98 КПК України вилучене майно відповідає наступним критеріям речового доказу, а саме: зберегло на собі сліди кримінального правопорушення та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження; є предметами, що були набуті кримінально протиправним шляхом. Вилучені під час проведення обшуку автомобіль марки ВАЗ 2101 д.н. НОМЕР_1 , з причепом д.н. НОМЕР_2 , заповненим напиляними фрагментами стовбурів дерев твердої породи об`ємом близько 0,5 м/3, який належить ОСОБА_7 , 2 фрагменти деревини зі слідами розпилювання, бензопилу марки Foresta с.н. НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки ВАЗ 2101 д.н. НОМЕР_1 , с.н. НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу причеп д.н. НОМЕР_2 , с.н. НОМЕР_5 , один слід папілярних ліній з поверхні бензопили, можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. З метою повного, об`єктивного та всебічного встановлення всіх обставин вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 246 КК України, а також встановлення осіб, причетних до вчинення кримінального правопорушення, забезпечення в якості речових доказів вказаного майна, яке вилучене в ході обшуку.
Апеляційний суд цілком погоджується з таким висновком слідчого судді з наступних підстав.
Так, арешт на майно, що є речовим доказом у кримінальному провадженні, за правилами ч. 3 ст. 170 КПК України може бути накладений незалежно від суб`єкту, що є його власником, процесуального статусу останнього, розміру шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, можливості застосування спеціальної конфіскації або конфіскації майна як виду покарання, а що ж стосується посилань апелянта на недостатню обґрунтованість ухвали слідчого судді про арешт майна, то вони його особистою суб`єктивною оцінкою та не обґрунтовують необхідності скасування вірного по суті судового рішення.
З урахуванням наведеного, щодо майна, на яке рішенням слідчого судді було накладено арешт, є підстави обґрунтовано вважати, що воно відповідає вимогам ст. 98 КПК України щодо речового доказу, достатніх для вжиття на цьому етапі досудового розслідування заходів забезпечення кримінального провадження, а отже арешт на це майно був накладений з дотриманням вимог закону, і доводи апеляційної скарги такого висновку колегії суддів не спростовують.
Посилання ж апелянтів на те, що в ухвалі слідчого судді не наведено сукупності підстав чи розумних підозр, виходячи з яких суддя міг вважати, що вилучене майно є доказом злочину, є також неприйнятним для колегії суддів, оскільки при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування, й на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.
Приймаючи до уваги, що наявність чи відсутність складу злочину в діях відповідних осіб можна встановити саме під час проведення досудового розслідування, з метою забезпечення та збереження вказаного майна і виникла необхідність в накладенні арешту на нього, тож апеляційні вимоги в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.
А посилання апелянта на те, що потреби досудового розслідування не виправдовують арешт зазначеного в оскаржуваній ухвалі майна, то на думку колегії суддів, вжитий слідчим суддею захід забезпечення кримінального провадження є необхідним на стадії з`ясування обставин, які мають істотне значення для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, та має на меті саме збереження речових доказів, відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України, та запобігання в подальшому можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Отже, на думку колегії суддів, з метою досягнення об`єктивної істини у вищевказаному кримінальному провадженні, проведення повного, об`єктивного та неупередженого досудового розслідування слідчим суддею цілком законно та обгрунтовано в даному випадку було накладено арешт на вказане в ухвалі майно, оскільки такий захід забезпечення кримінального провадження хоча і є крайнім та необхідним, він також є найбільш ефективним на даному етапі досудового розслідування.
З огляду на вищезазначене підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається. У випадку, якщо у подальшому наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваним кримінальним правопорушенням у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у строки, розумні у сенсі ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, апелянт не позбавлений права ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 117, 131, 132, 170-173, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2022 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №00000024 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _______________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4