ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 636/3839/20 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/818/791/22 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія:ч.3 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 січня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , який взяв захист своїх інтересів на себе, з участю потерпілого ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові дану справу за апеляційною скаргою прокурора, обвинуваченого та його захисника на вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 22 09 2021 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чугуєва Харківської області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, розлученого, не працюючого, зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Київського районного суду м. Харкова від 15 06 2012 року за ч.4 ст.184, ч.2 ст.186, ч.3 ст.15, ч.2 ст.186, ст.393 до 13 років позбавлення волі, з конфіскацією майна, звільненого 13 12 2019 року по відбуттю терміну покарання,

визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 (три) роки та покладенням на нього, відповідно до ч.1 ст. 76 КК України, обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто з ОСОБА_7 процесуальні витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи №3185/20 від 09 09 2020 року у розмірі 320 (триста двадцять) грн. та експертизи №10/1/1127СЕ-20 від 09 09 20 року у розмірі 1634,50 грн. на користь держави.

Зазначеним вироком встановлено, що 18 серпня 2020 року у денний час доби, точного часу в ході досудового розслідування встановлено не було, ОСОБА_7 умисно, таємно, керуючись корисливим мотивом, шляхом пошкодження запираючого пристрою, проник до кімнати за адресою: АДРЕСА_1 звідки викрав Wi-Fi роутер/модем Tenda F3, вартістю 1999,20 грн., який належить ОСОБА_8 , чим спричинив потерпілому майнову шкоду на вказану суму.

Крім того, ОСОБА_7 , 19 серпня 2020 року у денний час доби, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, умисно, таємно, керуючись корисливим мотивом, шляхом пошкодження запираючого пристрою проник до кімнати за адресою: АДРЕСА_1 звідки викрав: переносний DVD плеєр, марки «HEVD», вартістю 1139,15 грн., тюнер Т2, марки «ВЕКО», вартістю 227,04 грн., зарядний пристрій, марки «MI», вартістю240,87 грн., набір інструменту в пластиковому боксі (46 предметів) HD0745: викрутка (HOUSELUX profi tools), адаптер живлення, біти 25 мм*29 шт., бити 500 мм*6 шт., перехідник 600 мм*1 шт., ј головки накидні*8 шт., вартістю 671,84 грн., зарядний пристрій марки «ASTOR», планшет марки «Nomi», вартістю 1999,20 грн., наплічну сумку чорного кольору з шкірозамінника «Prado Milano dal1973», вартістю 544,00 грн., відео реєстратор марки «RECAM», господарчу клітчату сумку, вартістю 35,20 грн., які належали ОСОБА_8 , чим спричинив потерпілому майнову шкоду на загальну суму 5024,70 грн.

Вказані дії обвинуваченого суд кваліфікував за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло, вчинена повторно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з прийнятим судом рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст.75 КК України та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 обрати покарання у виді 5 років позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на неврахування судом відомостей стосовно особи засудженого та характер вчинених ним дій, зокрема те, що він раніше був судимий, в тому числі і за вчинення особливо тяжкого корисливого злочину, а також за втечу з-під варти, що характеризує його як особу, яка не бажає стати на шлях виправлення. Після відбуття покарання через невеликий проміжок часу знову вчинив два тяжких корисливих злочини, спричинивши потерпілим матеріальну шкоду більше 7 тисяч гривен. ОСОБА_7 розлучений, утриманців не має, ніде не працює , суспільно-корисною працею не займається, що свідчить про те, що вчинення корисливих кримінальних правопорушень є єдиним заробітком для останнього. Прокурор вважає, що судом не мотивовано рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, а щире каяття не може бути підставою для застосування ст. 75 КК України.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Прокурор підтримав свою апеляційну скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити.

Обвинувачений заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Потерпілий покладався на думку суду.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, думку обвинуваченого та потерпілого перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Як вказано в ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
На думку колегії суддів, при постановленні обвинувального вироку, суд першої інстанції відповідно до вимог ч.1 ст.94 КПК України оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.
Суд першої інстанції, безпосередньо дослідивши докази, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у діях обвинуваченого складу інкримінованого йому злочину, та, призначаючи покарання, дотримався вимог ст.65 КК України і призначив покарання, необхідне та достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. Крім того, обираючи покарання, суд врахував правові позиції Верховного Суду України, викладені в Постанові Пленуму ВСУ № 7 від 24 10 2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» щодо загальних засад призначення покарання.
Мотивуючи своє рішення про призначення обвинуваченому покарання, суд врахував, що обвинувачений за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, розлучений, не працює та був раніше судимий. Обґрунтовуючи вирок, суд зазначив, що обвинувачений ОСОБА_7 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованому йому органом досудового розслідування злочині при обставинах, викладених в обвинувальному акті.Судом також враховано щире каяття ОСОБА_7 у скоєному, сприяння своїми показаннями правильному і об`єктивному встановленню фактичних обставин злочину, ставлення до скоєного, відсутність тяжких наслідків, стану здоров`я, добровільного відшкодування потерпілому майнової шкоди, що в сукупності, суд вважав достатнім для застосування у відношенні ОСОБА_7 ст.75 КК України - звільнення від відбування покарання з випробуванням. При цьому, судом враховано пом`якшуючу покарання обставину, передбачену ст.66 КК України, а саме щире каяття обвинуваченого у вчиненому кримінальному правопорушенні (злочині), обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України, судом виявлено не було.
Повною мірою врахувавши вказані обставини, суд призначив обвинуваченому реальне покарання в розмірі, встановленому санкцією статті кримінального закону, за якою його визнано винним та дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення і перевиховання особи без його ізоляції від суспільства, призначивши йому покарання у вигляді позбавлення волі та звільнивши від його відбуття з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
При цьому слід зазначити, що покарання засудженому призначено судом першої інстанції відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів та відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Що стосується доводів прокурора про наявність у обвинуваченого в минулому судимості за вчинення особливо тяжкого корисливого злочину, то Верховний Суд в своїх постановах від 19 лютого 2019 року у справі № 337/3654/16-к та від 28 травня 2020 року у справі № № 753/13972/17 зауважив, що це відповідно до закону не є перешкодою для застосування до обвинуваченого ст.75 КК України.
З огляду на викладене колегія суддів вважає правильними висновок суду про можливість виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу.
Отже, доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного судом першої інстанції покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості та неправильне застосування судом першої інстанції положень ст. 75 КК України є безпідставними, вони не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не відповідають вимогам закону.
На думку колегії суддів судовий розгляд даного кримінального провадження проведено повно, всебічно, об`єктивно, із додержанням вимог закону України про кримінальну відповідальність та кримінального процесуального закону, за результатами судового розгляду постановлено законне й обґрунтоване рішення.
Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.
Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 22 09 2021 року по справі щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без змін.

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ ____________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4