Справа № 204/1793/22
Провадження № 1-кс/204/414/22
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2022 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю підозрюваного ОСОБА_4

за участю захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, зі слів раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

25 березня 2022 року до суду надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС-криміналіст слідчого відділом УСБУ в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання зазначає, що у період з 1997 року по 2017 рік громадянин України ОСОБА_4 працював в КП «Дніпроводоканал», де обіймав різні посади, останньою з яких була заступник начальника з експлуатації Індустріального району управління експлуатації водопровідних мереж. У зв`язку з особистими неприязними стосунками з керівництвом КП «Дніпроводоканал», у липні 2017 року ОСОБА_4 був звільнений вказаного підприємства за угодою сторін. У 20-х числах грудня 2021 року (точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено) на номер мобільного зв`язку НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , за допомогою інтернет-месенджеру «Сигнал» надійшов дзвінок з номеру мобільного зв`язку оператора мобільного зв`язку Російської Федерації НОМЕР_2 від особи, яка представилась як «В`ячеслав», який у розмові проявив обізнаність стосовно життєвого шляху ОСОБА_4 та його батька. Крім того, «В`ячеслав» повідомив ОСОБА_4 , що об`єктом його інтересу є КП «Дніпроводоканал» та він може влаштувати останнього на керівну посаду у даному підприємстві після «зміни влади в Україні» та у разі допомоги ОСОБА_4 у здійсненні збору необхідних даних. Вказану пропозицію ОСОБА_4 взяв до уваги, однак свою згоду не надав. Приблизно 25-26 грудня 2021 року (точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено) на номер мобільного зв`язку НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , за допомогою інтернет-месенджеру «Сигнал» зателефонував «В`ячеслав» з номеру мобільного зв`язку оператора мобільного зв`язку Російської Федерації НОМЕР_2 , в ході розмови з яким ОСОБА_4 , обдумавши пропозицію останнього стосовно сприяння у призначенні його на керівну посаду, негативно ставлячись до керівництва КП «Дніпроводоканал» та розуміючи несправедливість свого звільнення, діючи умисно, погодитися на збір та надання «В`ячеславу» необхідної інформації стосовно даного комунального підприємства. Після цього, особою на ім`я « ОСОБА_7 » були надані ОСОБА_4 завдання, спрямовані на вчинення дій на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України, а саме: збору та передачі відомостей щодо штатної чисельності, анкетних та характеризуючих даних працівників об`єкту критичної інфраструктури КП «Дніпроводоканал», серед яких головним було складання їх психологічного портрету на предмет схильності до сприяння окупаційній владі. Так, отримавши зазначені вище завдання від представника іноземної організації Російської Федерації на ім`я « ОСОБА_7 », діючи умисно, не відмовляючись від свого злочинного умислу, спрямованого на вчинення дій на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України, перебуваючи за місцем свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 за допомогою програмного продукту «Exel», встановленого на стаціонарному комп`ютері, склав список керівників КП «Дніпроводоканал» із 57 осіб, частину з яких особисто знав, а відомості про іншу частину знайшов з відкритих інтернет джерел. Крім того, у даному списку ОСОБА_4 виділив частину осіб керівного складу комунального підприємства червоним кольором з позначкою про необхідність звільнення з підприємства у зв`язку з підтримкою останніми діючої влади в Україні. Після складання вищевказаного списку, ОСОБА_4 завантажив його зі стаціонарного комп`ютера на свій мобільний телефон марки «Samsung S20» та приблизно 15.01.2022 (точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено) відправив його «В`ячеславу» на номер мобільного зв`язку РФ НОМЕР_2 за допомогою інтернет-месенджеру «Сигнал». Отримавши вищезазначений список, приблизно 17.01.2022 (точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено), на номер мобільного зв`язку НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , за допомогою інтернет-месенджеру «Сигнал» зателефонував «В`ячеслав» з номеру мобільного зв`язку оператора мобільного зв`язку Російської Федерації НОМЕР_2 та повідомив, що вказаний список потребує доопрацювання та надав ОСОБА_4 завдання зі збору та передачі відомостей стосовно працівників відділу експлуатації водопровідних мереж КП «Дніпроводоканал» із зазначенням суб`єктивної характеристики ОСОБА_4 на вказаних осіб, їх політичних поглядів. На виконання поставленого «В`ячеславом» завдання, діючи умисно, не відмовляючись від свого злочинного умислу, спрямованого на вчинення дій на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України, ОСОБА_4 звернувся до своєї знайомої ОСОБА_8 , яка обіймає посаду начальника відділу кадрів КП «Дніпроводоканал», з проханням надання йому списку працівників підприємства, які займають посади з ремонту водопровідних мереж, з датами народжень, аргументуючи необхідність отримання даної інформації для привітання знайомих з днем народження. На вказане прохання ОСОБА_4 , ОСОБА_8 відправила дану інформацію на електронну пошту останнього « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Так, отримавши зазначену вище інформацію від ОСОБА_8 та на виконання завдання від представника іноземної організації Російської Федерації на ім`я « ОСОБА_7 », діючи умисно, не відмовляючись від свого злочинного умислу, спрямованого на вчинення дій на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України, перебуваючи за місцем свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 за допомогою програмного продукту «Exel», встановленого на стаціонарному комп`ютері, склав список керівників КП «Дніпроводоканал» із 50 осіб. Крім того, у даному списку ОСОБА_4 виділив 17 працівників комунального підприємства червоним кольором з позначкою про необхідність звільнення з підприємства у зв`язку з підтримкою останніми діючої влади в Україні із зазначенням у графі «політична орієнтація» як «проукраїнський» або «більше проукраїнський». Також, у даному списку ОСОБА_4 виділив 19 працівників комунального підприємства зеленим кольором з позначкою про рекомендацію залишення на посаді із зазначенням у графі «політична орієнтація» як «проросійський», «більше проросійський», «нейтральний» або «відсутня інформація». Після складання вищевказаного списку, ОСОБА_4 завантажив його зі стаціонарного комп`ютера на свій мобільний телефон марки «Samsung S20» та в середині лютого 2022 року (точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено) відправив його «В`ячеславу» на номер мобільного зв`язку РФ НОМЕР_2 за допомогою інтернет-месенджеру «Сигнал». В кінці лютого 2022 року (точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено), після вторгнення 24.02.2022 збройних сил РФ на територію України, на номер мобільного зв`язку НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , за допомогою інтернет-месенджеру «Сигнал» надійшло повідомлення від «В`ячеслава» з номеру мобільного зв`язку оператора мобільного зв`язку Російської Федерації НОМЕР_2 , із завданням стосовно надання інформації про місцерозташування підрозділів Збройних сил України та інших військових угрупувань на території м. Дніпро. Того ж дня, на виконання вищевказаного завдання представника іноземної організації Російської Федерації на ім`я « ОСОБА_7 », діючи умисно, не відмовляючись від свого злочинного умислу, спрямованого на вчинення дій на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України, ОСОБА_4 , пересуваючись на своєму автомобілі марки «Mitsubishi Lanser», д.н.з. НОМЕР_3 , по вул. Набережна заводська у м. Дніпро, сфотографував проведення підготовчих робіт зі зведення блок-посту підрозділами Територіальної оборони м. Дніпро на початку Кайдацького мосту зі сторони вул. Набережна заводська у м. Дніпро, та за допомогою інтернет-месенджеру «Сигнал» відправив даний фотознімок «В`ячеславу» на номер мобільного зв`язку оператора мобільного зв`язку Російської Федерації НОМЕР_2 . Разом з тим, оцінивши ситуацію стосовно російської збройної агресії на території України та спрямованості наданих завдань від представника іноземної організації Російської Федерації на ім`я « ОСОБА_7 », ОСОБА_4 вирішив припинити будь-які відносини з останнім та виконувати його завдання, спрямовані на вчинення дій на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України. У зв`язку з цим, громадянином України ОСОБА_4 було видалено зі свого мобільного телефону марки «Samsung S20» всі листування та надіслану інформацію представнику іноземної організації Російської Федерації на ім`я « ОСОБА_7 » за допомогою інтернет-месенджеру «Сигнал», а також видалено вказаний інтернет-месенджер зі всіма його програмними файлами. Таким чином, умисні дії ОСОБА_4 , які виразилися в наданні представнику іноземної організації допомоги у проведенні підривної діяльності проти України, кваліфікуються за ч. 1 ст. 111 КК України. Правова кваліфікація кримінального правопорушення: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України, уродженець м. Дніпропетровська, зі злів раніше несудимий, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_4 , виданий 06.09.1996 Ленінським РВ УМВС України в Дніпропетровській області, який був затриманий слідчим слідчого відділу УСБУ у Дніпропетровській області за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення о 18 год 00 хв. 23.03.2022, 24.03.2022 повідомлено про підозру за ч. 1 ст. 111 КК України. Виклад обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_4 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень та доводять, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів крім тримання під вартою не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, з посиланням на матеріали кримінального провадження, що підтверджують ці обставини: протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 23.03.2022; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_4 від 23.03.2022; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_4 від 24.03.2022; протоколом огляду від 23.03.2022. Таким чином, орган досудового розслідування, повідомивши ОСОБА_4 про підозру, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні; продовжити вчинення інкримінованого або вчинити інше кримінальне правопорушення; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вважаю за необхідне застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Під час досудового розслідування, в тому числі шляхом проведення слідчих та інших процесуальних дій, отримано докази того, що з високим ступенем ймовірності підозрюваний , одержавши відомості про звернення слідчого до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу, може вчинити дії, які містять ризики, передбачені ст. 177 КПК України, та розпочав їх вчинення. А саме, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час досудового слідства встановлено наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Вказаний ризик обґрунтовується наступним. Підозрюваному ОСОБА_4 інкримінуються злочин, покарання за яке передбачено на строк до п`ятнадцяти років позбавлення волі або довічне позбавлення волі, а тому, усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання, в разі застосування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, є підстави вважати, що ОСОБА_9 може виїхати за межі території України та переховуватися від органів досудового слідства та суду. У зв`язку з викладеним, до підозрюваного ОСОБА_4 слід застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Беручи до уваги зазначене, а також те, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, запобігання вказаним ризикам неможливе у разі застосування більш м`яких запобіжних заходів. З огляду на викладене, приймаючи до уваги особливу суспільну небезпеку протиправних діянь ОСОБА_4 слід прийти до висновку, що інші менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти уникненню вищезазначених ризиків з боку підозрюваного, а тому відповідно вимог ст.ст. 197, 199 КПК України щодо останнього необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Тому, слідчий звертається до суду з даним клопотанням.

У судовому засіданні прокурор підтримав дане клопотання просив його задовольнити з підстав зазначених у клопотанні, та уточнив що існують ризики, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та здійснювати незаконний плив на свідків та експертів.

Підозрюваний у судовому засіданні заперечував проти застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив обрати йому інший, оскільки він буде працювати та утримувати дітей. Зазначив, що після його звільнення з водоканалу, мав злість на керівництво, однак не збирався ставати керівником, зраджуючи державу.

Захисник підозрюваного у судовому засіданні підтримав позицію свого підзахисного, заперечував проти задоволення клопотання, просив обрати йому домашній арешт, оскільки вважає, що підозра не обгрунтована, зазначений у клопотанні ризик незаконного впливу на експерта жодним чином не обґрунтований, підозрюваний співпрацює зі слідством.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання та додані матеріали, якими слідчий, прокурор обґрунтовують клопотання, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя враховує положення ст. 178 КПК України, зокрема вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, репутацію підозрюваного, його вік, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання, роботи.

У ході розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України і подане слідчим клопотання відповідає вимогам ст. ст. 183, 184 КПК України.

Відповідно до приписів ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу.

Так, прокурором у судовому засіданні зазначено, що існують ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний ОСОБА_4 з метою уникнення відповідальності за скоєне може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на експертів, які проводять експертизу.

Однак, у судовому засіданні було встановлено наявність лише одного ризику, а саме: можливість переховуватись від органів досудового розслідування, оскільки ризик незаконного впливу на свідків та експертів, жодним чином не був доведений.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, зазначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК. Слідчий суддя, суд має зважати, що слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу за відсутності для цього підстав, передбачених ст. 177 КПК. Тому, в разі розгляду відповідного клопотання, не підкріпленого визначеними у КПК метою та підставами, останнє має бути відхилено.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Мамедов проти Росії» від 01 червня 2006 року, зазначено, що «суди, перевіряючи законність та обґрунтованість запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявник переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з виняткового абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Відповідно до конвенції та практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії» та «Ігнатов проти України», обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, враховую вимоги п. 3, 4, 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У судовому засідання прокурором було повністю обґрунтовано той факт, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе запобігти ризику, зазначеному у клопотанні.

Що стосується посилань захисника підозрюваного на необґрунтованість підозри у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, то варто зазначити наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи критерії обґрунтованості підозри викладені у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кавала проти Туреччини» (заява №28749/18) для того, щоб арешт за обґрунтованою підозрою був виправданий не потрібно, щоб поліція отримала достатньо доказів для пред`явлення обвинувачення або для арешту, або під час перебування заявника під вартою.

Метою затримання є подальше розслідування кримінального провадження шляхом підтвердження або зняття підозр, які є підставою для затримання. Таким чином, факти, які викликають підозру, не повинні бути такого ж рівня, як ті, які необхідні для обґрунтування обвинувального вироку або навіть притягнення до відповідальності, що настає на наступному етапі процесу кримінального розслідування.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30.08.1990, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Виходячи з наданих доказів, слідчий суддя приходить до висновку, що додані до матеріалів клопотання докази у їх сукупності, дають всі підстави стверджувати про вірогідну причетність підозрюваного до вчинення названого кримінального правопорушення.

Слідчий суддя зазначає, що на вказаному етапі досудового розслідування він не в праві вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті. Зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Зважаючи на усталену практику Європейського суду з прав людини, де у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», зазначено термін «Обгрунтована підозра», який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпьелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A? N182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

У зв`язку з викладеним, доводи підозрюваного та його захисника про необґрунтовану підозру є безпідставними.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , вагомість наявних доказів вчинення ним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, враховуючи його вік, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання та реєстрації, наявність стійких сімейних зв`язків, а також враховуючи, що існує ризик, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, слідчий суддя дійшов до висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні підозрюваного ОСОБА_4 , оскільки враховуючи вищевикладене, застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризику, передбаченому п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зазначених у клопотанні слідчого.

Так, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 511-550/0/4-13 від 04 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», слідчому судді, суду слід враховувати, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.
Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Так, згідно ст. ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Зважаючи на те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину проти основ національної безпеки на території України, де на даний час введено воєнний стан, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, а також характер вчиненого кримінального правопорушення, який свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи, суд в даному випадку вважає за доцільне не визначати розміру застави.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 131, 132, 176-178, 182-186, 193-197, 205 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України задовольнити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 21 травня 2022 року, без визначення застави.
Ухвалу направити до СВ СБ України в Дніпропетровській області - для виконання.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1