КРИВОРІЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 177/1855/21
Провадження № 1-кп/177/148/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 грудня 2021 року Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі: секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000431, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.11.2021, з доданими до нього матеріалами, за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Красіно Криворізького району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, який не має на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей або інших осіб, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого: 1) 23.11.2015 вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі, звільненого на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком терміном на 2 роки; 2) 14.11.2016 Криворізьким районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі; 3) 04.04.2017 Казанківським районним судом Миколаївської області за ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років 2 місяців позбавлення волі без конфіскації майна; звільненого з місць позбавлення волі 20.10.2021 по відбуттю покарання, у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 , 18.11.2021 приблизно о 23 год. 10 хв., перебуваючи біля будинку № 11 по вул. Підстепна, с. Кресівське Криворізького району Дніпропетровської області, помітив припаркований автомобіль марки «BMW», моделі 525 TDS, р/н НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_4 , та реалізовуючи свій кримінально - протиправний намір, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи всупереч волі законного володільця автомобіля, не маючи законних підстав, порушуючи встановлений законом порядок, за допомогою власної сили відкрив пасажирські дверцята вище вказаного автомобіля та незаконно проник до нього, тим самим, порушивши право власника на недоторканість іншого володіння особи, а саме автомобіля.
Зазначені умисні дії ОСОБА_3 кваліфікуються за ч. 1 ст. 162 КК України, за ознаками: незаконне проникнення до іншого володіння особи.

В обвинувальному акті прокурор зазначив про розгляд кримінального проступку у порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

До обвинувального акта долучено письмову заяву ОСОБА_3 , у якій він, у присутності свого захисника, адвоката ОСОБА_5 , вину у вчиненні кримінального проступку за ч. 1 ст. 162 КК України, беззаперечно визнає, згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинами та згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності у спрощеному порядку.

Окрім того, до обвинувального акта додано письмову заяву потерпілого ОСОБА_4 , відповідно до якої він зі встановленими досудовим розслідуванням обставинами вчинення кримінального проступку погодився, будучи обізнаним про обмеження права апеляційного оскарження, погоджується на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні, цивільного позову не заявив.

Як визначено ч. 1 ст. 381 КПК України, суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності.

Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України, у разі неявки у судове засідання учасників судового розгляду фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали кримінального провадження, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 , отримавши копії матеріалів дізнання, добровільно, беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, не оспорює встановлені під час дізнання обставини вчиненого ним кримінального проступку, ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження.
Встановлені органом досудового розслідування обставини також не оспорюються іншими учасниками судового провадження та суд не вбачає підстав ставити їх під сумнів, у зв`язку з чим, визнає їх доведеними у повному обсязі, оскільки вони повністю узгоджуються з наданими суду матеріалами досудового розслідування.
Вищевказані фактичні обставини поза розумним сумнівом у повній мірі доводять винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку в обсязі обвинувачення, яке було сформульоване прокурором, та дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 162 КК України, за ознаками незаконного проникнення до іншого володіння особи, кваліфіковано правильно.
При призначенні покарання обвинуваченому, суд керується положеннями ст. 65 КК України і враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання останнього.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків, вину визнав повністю, розкаявся в скоєному, неодружений, неповнолітніх дітей або інших осіб на утриманні не має, раніше неодноразово судимий (а.п.36-37), офіційно не працевлаштований, не є особою з інвалідністю, за місцем проживання характеризується посередньо (а.п.41), на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебував та не перебуває (а.п.39-40).
Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення обвинуваченого.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, є рецидив кримінальних правопорушень.
Суд зазначає, що загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
За змістом ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, яке застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Так, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005), «Фрізен проти Росії» (рішення 24.03.2005) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
За таких обставин, суд вважає за необхідне призначити покарання обвинуваченому в межах санкції інкримінованої статті у виді обмеження волі.

З урахуванням тяжкості кримінального правопорушення та особи обвинуваченого, суд приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_3 без відбування покарання та звільнення його від відбування покарання з випробування на підставі ст. 75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, визначених п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України.

На думку суду, саме таке покарання буде необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню ним нових злочинів, оскільки іспитовий строк дисциплінує засуджених, привчає їх до додержання законів, нагадує їм, що вони не виправдані, а проходять випробування, від результату якого залежить їх подальша доля - звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне її відбування, а також, не становитиме особистий надмірний тягар для особи.
Інші, альтернативні покарання, передбачені санкцією ч. 1 ст. 162 КК України, які також є менш суворими порівняно з покаранням у виді обмеження волі, а саме, штраф та виправні роботи, суд не застосовує, з огляду на те, що ОСОБА_3 не працевлаштований, не має постійного місця роботи та стабільного джерела доходів.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не пред`являвся.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 не застосовувався.

Речові докази та процесуальні витрати в справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 369-370, 373-374, 381-382, 395 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України та піддати покаранню в виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від призначеного покарання у виді обмеження волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном 1 (один) рік.

Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку суду.
Покласти на ОСОБА_3 обов`язки, визначені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.
Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку суду.
Вирок за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його отримання, в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду, через Криворізький районний суд Дніпропетровської області, з урахуванням особливостей, передбачених ч. 1 ст. 394 КПК України.
Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому ст. ст. 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Відповідно до ч. 4 ст. 382 КПК України копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: