ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/41/22 Справа № 691/1233/20 Категорія: ч.1 ст.122 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 19 листопада 2021 року, яким

ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Городшце Черкаської області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначенои йому покарання у вигляді 1 (одного) року обмеження волі.

в с т а н о в и л а :
Вироком місцевого суду ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 25.04.2020, близько 20 год. 30 хв., перебуваючи на подвір`ї домоволодіння по АДРЕСА_2 , в ході раптово виниклого конфлікту, на грунті з`ясування особистих відносин, умисно, тримаючи рукою металеву створку воріт, завдав нею удар в область правої кисті руки ОСОБА_8 , який тримав вказаною рукою іншу створку воріт, чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді перелому 1 п`ясної кістки правої кисті, які відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я.

Не погоджуючись з рішенням районного суду обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок районного суду скасувати в частині призначеного покарання. Ухвалити новий вирок, яким визнати його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, призначити покарання у виді 1 року обмеження волі із застосуванням положень ст.75 КК України, звільнивши від призначеного покарання з іспитовим строком. В решті вирок районного суду залишити без змін.

При цьому зазначає, що він не оспорює правильності кваліфікації його дій за ч.1 ст.122 КК України, який не є тяжким, тому районний суд мав всі правові підстави застосувати до нього вимоги ст.75 КК України та звільнити від призначеного покарання з випробуванням.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги в частині застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 положення ст.75 КК України, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.392 КПК України рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, тобто умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, що спричинило тривалий розгляд здоров`я, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені наявними в матеріалах справи та наведеними у вироку доказами, дослідженими в судовому засіданні, яким дана належна оцінка і які у апеляційній скарзі обвинуваченого не оспорюються.

Істотних порушень кримінально-процесуального закону, які б тягли скасування вироку, немає.

Поряд із цим, із змісту апеляційної скарги випливає, що обвинувачений фактично порушує питання про недотримання судом визначених законодавством вимог, що стосуються конкретної винної особи і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями), виходячи із загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості та достатності обраного покарання.

Загальні засади призначення покарання (ст.65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

У разі обрання покарання у виді, як в данному випадку, обмеження волі, це рішення має бути вмотивовано у вироку.

У ст.17 Закону від 23.02.2006 р. "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" (далі - Суд) передбачено, що "при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права".

У справі "Бакланов проти Росії" (рішення від 09.06.2005 р.), так і в справі "Фрізен проти Росії" (рішення від 24.03.2005 р.) Європейський Суд з прав людини зазначив, що "досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним". У справі "Ізмайлов проти Росії" (п.38 рішення від 16.10.2008 р.) Європейський Суд вказав, що "для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити "особистий надмірний тягар для особи".

Як убачається з матеріалів справи, при призначенні ОСОБА_7 покарання у мінімальних межах санкції ч.1 ст.122 КК України, місцевий суд не повною мірою врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та формально послався на відсутність обставин що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 .

При цьому суд не врахував досудову доповідь органу пробації, в якій зазначено що обвинувачений має середній рівень ризику вчинення повторного правопорушення та середній рівень небезпеки для суспільства та вважає, що його виправлення можливе без позбавлення або обмеження волі.

Крім того, суд не врахував, що обвинувачений ОСОБА_7 вперше вчинив кримінальне правопорушення, за місцем свого проживання характеризується посередньо, має доньку, вчинив один епізод злочинної діяльності, відсутні обставини, що обтяжують покарання.

Колегія суддів, враховує доводи викладені обвинуваченим ОСОБА_7 у апеляційній скарзі, зокрема, ту обставину, яка свідчить про усвідомлення ним протиправних дій по відношенню до потерпілого ОСОБА_8 .

Так, після винесення судом вироку обвинувачений ОСОБА_7 порозумівся з потерпілим та відшкодував заподіяну йому матеріальну і моральну шкоду, про що свідчить заява потерпілого ОСОБА_8 від 01.12.2021 р. завірена старостою с.Дирдин Черкаського (Городищенського) району Черкаської області (а.с.108).

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції визнає відшкодування шкоди в якості обставини, що пом`якшує покарання.

З урахуванням наведеного, обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, та практику Європейського суду з прав людини щодо призначення покарання, а також враховуючи дані про особу винного і того, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також другорядну роль кари як мети покарання, поведінку обвинуваченого, який усвідомив свою протиправну поведінку та повністю відшкодував матеріальну та моральну шкоду, чим фактично досягнута мета покарання, колегія суддів вважає за можливе звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням шляхом визначення іспитового строку та встановленням контролю за його поведінкою.

Тому колегія суддів вважає можливим згідно із ч.2 ст.409 КПК України змінити вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 19.11.2021 р. відносно ОСОБА_7 у вищевказаній частині.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 19 листопада 2021 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання.

Застосувати до ОСОБА_7 положення ст.75 КК України та звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк терміном на 1 (один) рік.

На підставі п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язок протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

В решті вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 19 листопада 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Головуючий

Судді