Березівський районний суд Одеської області
14.12.2021
Справа № 494/464/20
Провадження № 1-кс/494/892/21
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14.12.2021 року м. Березівка
Слідчий суддя Березівського районного суду Одеської області ОСОБА_1
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3
особи ОСОБА_4
адвоката ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області клопотання слідчого СВ Березівського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Березівської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000040 від 21.11.2019 року про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В:

07.12.2021 року до Березівського районного суду Одеської області надійшло клопотання слідчого СВ Березівського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Березівської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000040 від 21.11.2019 року про арешт майна.
Вказане клопотання передано до розгляду слідчому судді ОСОБА_1 та призначено до судового розгляду.
З клопотання вбачається, що слідчим відділенням Березівського РВП ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000040 від 21.11.2019 року, за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366, ч.3 ст 191 КК України. Своїми умисними злочинними діями ОСОБА_4 шляхом зловживання своїм службовим становищем за попередньою змовою з ОСОБА_7 незаконно заволодів бюджетними грошовими коштами на загальну суму 162 519, 33 гривень. На підставі викладеного ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України у заволодінні чужим майном, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене за попередньою змовою групою осіб. 24.11.2021 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366; ч. 3 ст. 191 КК України. Під час досудового розслідування виникла необхідність у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження, передбаченого главою 17 КПК України - арешт майна, у вигляді нежитлових приміщень загальною площею (кв.м) № 354,6, що складаються з: «А»-адмінбудівля; «Б»- майстерня-гараж; «В»-навіс; «Г»-навіс, які знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та на праві приватної спільної часткової власності, в розмірі частки: 25/100, належить підозрюваному ОСОБА_4 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, з метою забезпечення виконання вироку в частині забезпечення цивільного позову щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, яке може бути приховане, відчужене чи пошкоджене.

Прокурор та слідчий у судовому засіданні підтримали подане клопотання, просили задовольнити його з підстав зазначеному у ньому.
Особа ОСОБА_4 та його адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечували проти задоволення вказаного клопотання та просили його залишити без задоволення.
Вивчивши клопотання та матеріали долучені до нього, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження №0000040, врахувавши думку слідчого, прокурора , особи ОСОБА_4 та його адвоката, слідчий суддя вважає, що клопотання необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.
Правові підстави для накладення арешту на майно визначені ст. 170 КПК України.

Так, згідно вказаної норми закону арешт може бути накладено:

- на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу;

- на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України (одержані внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення злочину, фінансування та/або матеріального забезпечення злочину або винагороди за його вчинення; були предметом злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави; були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України;

- на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна;

- на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Між тим, при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України, та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню ( ст. 3 КПК України).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків. При цьому, обов`язок доведення існування зазначених умов КПК України покладає на слідчого та/або прокурора, а обов`язок перевірки цих обставин - на слідчого суддю при розгляді відповідного клопотання.

Як вбачається з клопотання , прокурор та слідчий подали його з метою забезпечення виконання вироку в частині забезпечення цивільного позову щодо відшкодування шкоди, завданої

внаслідок кримінального правопорушення, яке може бути приховане, відчужене и пошкоджене, а тому саме ці підстави перевірялись слідчим суддею під час розгляду клопотання.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається, крім іншого, з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

У такому випадку арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження (ч. 6 ст. 170 КПК України).

Згідно з ч. 8 ст. 170 КПК України вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові.

Проте у клопотанні та у судовому засіданні прокурор та слідчий не навели та не довели наявності будь-яких ризиків із передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України, які б свідчили, що належне підозрюваному ОСОБА_4 майно може бути ними приховано, пошкоджено, зіпсовано, знищено, перетворено або ж відчужено.

Більш того, під час судового засідання ОСОБА_4 повідомив, що не має бажання продавати чи відчужувати своє майно, чи псувати.

Також, у клопотанні відсутні відомості щодо вартості майна, що позбавляє слідчого судді можливості визначити розумність та співрозмірність такого виду забезпечення позову.

Слідчий суддя також враховує, що оскільки на час звернення з клопотанням до слідчого судді у кримінальному провадженні цивільний позов не заявлений, накладення арешту на майно з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення суперечить вимогам ч.ч. 6, 8 ст. 170 КПК України.

В судовому засіданні прокурор та слідчий підтвердили відсутність цивільного позову у кримінальному провадженні.

Накладення арешту з метою забезпечення цивільного позову, який буде поданий у майбутньому, унеможливлює з`ясування питання співмірності вартості майна, на яке слідчий просить накласти арешт та ціни позову, оскільки він ще не поданий.

Крім цього, положення ст. 128 КПК України передбачають право пред`явлення цивільного позову лише до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, тоді як відсутність цивільного позову позбавляє слідчого суддю можливості перевірити чи підлягає арешту майно особи, про яку йдеться у клопотанні слідчого.

З огляду на викладене, на переконання слідчого судді, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки за викладених у клопотанні про арешт майна та доданих до нього матеріалах не доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.
Керуючись ст.ст. 167, 170 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання слідчого СВ Березівського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Березівської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000040 від 21.11.2019 року про арешт майна - залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана, безпосередньо до суду апеляційної інстанції, протягом п`яти днів.
Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 14.12.2021 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1