Номер провадження: 11-кп/813/1477/21
Номер справи місцевого суду: 517/73/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 16 квітня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000148 від 19 жовтня 2019 року відносно

ОСОБА_8 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Фрунзівка Одеської області, громадянина України, який має середню освіту, не працює, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення та фактичні обставини,
встановлені судом першої інстанції

Вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 16 квітня 2021 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Запобіжний захід тримання під вартою.

Строк відбування покарання відраховується з 16 квітня 2021 року.

Задоволений цивільний позов ОСОБА_10 та стягнуто з ОСОБА_8 34 933 грн. 04 коп. в якості відшкодування матеріальної шкоди та 200 000 гривень в якості відшкодування моральної шкоди.

Крім того задоволений цивільний позов прокурора, поданий в інтересах держави в особі Комунального некомерційного підприємства «Одеська обласна клінічна лікарня ООР» та стягнуто з ОСОБА_8 25 354 грн. 20 коп. в якості відшкодування збитків понесених на стаціонарне лікування.

Вирішено питання із заходами забезпечення кримінального провадження.

Оскаржуваним вироком встановлено, що 19 жовтня 2019 року біля 11:00 години ОСОБА_8 знаходився у стані алкогольного сп`яніння в Старомайорському лісі, який розташований за межами с.Майорське Захарівського району, Одеської області та належить до Павлівського лісництва. На ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між ним та ОСОБА_11 виникла сварка, під час якої у ОСОБА_8 виник умисел, направлений на спричинення тяжкого тілесного ушкодження останньому. ОСОБА_8 взяв з землі спиляний відрізок стовбура дерева, довжиною 1,08 м, діаметром 10 см з однієї сторони та 11,5 см - з іншої, підійшов до ОСОБА_11 та реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи небезпеку своїх дій для життя і здоров`я ОСОБА_11 , та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, замахнувшись, тримаючи вказаний відрізок обома руками, умисно наніс останньому один удар в тім`яну область голови з правої сторони. Від отриманого удару ОСОБА_11 впав без свідомості на землю.
19 жовтня 2019 року ОСОБА_11 , який перебував без свідомості, доставлено до лікарні, де ІНФОРМАЦІЯ_2 він помер від отриманих тяжких тілесних ушкоджень.

Вимоги апеляційної скарги та узагальненні доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок та постановити новий, шляхом зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення і застосування статті закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення та зменшити суму позовних вимог, які підлягають стягненню.

Захисник зазначив, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Так його підзахисний ОСОБА_8 не мав умислу на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , а відрізок дерева випадково влучив у потерпілого.

На переконання захисника дії ОСОБА_8 мають бути кваліфіковані за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України вбивство через необережність.

Крім того зазначив, що позовні вимоги потерпілої ОСОБА_10 та прокурора документально не підтверджені, а тому суд безпідставно задовольнив їх у повному обсязі.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу захисника, просили задовольнити її у повному обсязі.
Прокурор ОСОБА_6 та представник потерпілої ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_9 заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника, просили залишити оскаржений вирок без змін.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Заслухавши доповідь головуючого судді, учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.
Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до положень ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є:

1)неповнота судового розгляду;

2)невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження;

3)істотне порушення вимог кримінального процесуального закону;

4)неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що висновки суд першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, апеляційний суд вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо:

1) висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду;

2) суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки;

3) за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші;

4) висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Вирок та ухвала підлягають скасуванню чи зміні із зазначених підстав лише тоді, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула чи могла вплинути на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого, на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, на визначення міри покарання або застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

Апеляційний суд встановив, що захисник в своїй апеляційній скарзі не погоджується із висновками суду першої інстанції суто в частині кваліфікації дії ОСОБА_8 за ч.2 ст.121 КК України, тобто не ставить під сумнів висновки Роздільнянського районного суду Одеської області щодо фактичних обставин кримінального провадження в іншій частині.

При цьому, в судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник оспорювали встановлені судом першої інстанції фактичні обставини кримінального провадження, зокрема, сторона захисту посилалась на те, що стовбур дерева улучив у потерпілого ОСОБА_11 випадково, обвинувачений лише скидав гілки під час роботи.

Між тим, частиною 3 статті 404 КПК України передбачено, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Однак у своїй апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду кримінального провадження захисник та обвинувачений не зверталися до апеляційного суду з клопотанням про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, що відповідно до вимог ч.3 ст.404 КПК України, унеможливлює таке дослідження судом апеляційної інстанції за власної ініціативи.

В свою чергу, дослідивши оскаржуваний вирок суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, аналізу та належної правової оцінки наявних в матеріалах кримінального провадження доказів дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Частиною 2 ст.121 КК України передбачено кримінальну відповідальність за умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Так, відповідно до оскаржуваного вироку суду першої інстанції вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного злочину, за який його визнано винуватим, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема:

Відповідно до показань свідка (потерпілої) ОСОБА_10 , в лікарні ОСОБА_8 підійшов до неї та просив пробачення, казав, що не хотів його ( ОСОБА_11 ) так сильно вдарити.

Свідок ОСОБА_12 повідомив, що він приїхав у ліс, коли ОСОБА_8 та ОСОБА_11 вже сварились, після чого ОСОБА_8 вдарив та повалив ОСОБА_11 на землю, продовжив наносити останньому удари по голові. Після цього ОСОБА_12 запропонував ОСОБА_8 , який був в стані алкогольного сп`яніння, повернутись додому, але той відмовився та продовжив складати гілки. Надалі, ОСОБА_12 чув, як ОСОБА_8 нецензурно висловлюється у бік ОСОБА_11 , який проходив поруч з ОСОБА_12 . Після цього свідок почув характерний для удару звук, але не бачив момент удару, проте побачив, який ОСОБА_11 лежить на землі з раною на голові, з якою тече кров, а в руках у ОСОБА_8 знаходилось поліно, на якому була кров та яке ОСОБА_8 кинув поруч з ОСОБА_11 , ОСОБА_8 сказав, що «вирубив» ОСОБА_11 , але не вбив останнього.

Свідок ОСОБА_13 повідомив, що 19 жовтня 2019 року він разом з ОСОБА_11 поїхали працювати у ліс, де почалась сварка останнього з ОСОБА_8 , який був в стані алкогольного сп`яніння та який почав бити ОСОБА_11 ОСОБА_13 разом з ОСОБА_14 відійшли на п`ятнадцять метрів від ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , після чого свідок почув крик ОСОБА_12 про те, що ОСОБА_8 вбив ОСОБА_11 . Після цього ОСОБА_13 підійшов до ОСОБА_8 та побачив, що ОСОБА_15 лежить на землі без тями, з його голови тече кров, у цей час ОСОБА_8 стояв поруч та казав, що ОСОБА_15 нічого не буде, він лише «вирубив» останнього.

Неповнолітній свідок ОСОБА_14 повідомив відомості, аналогічні показанням свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Вказані показання свідків також узгоджуються із: протоколом слідчого експерименту від 22 жовтня 2019 року, під час якого свідок ОСОБА_12 із застосуванням манекену відтворив події нанесення ОСОБА_8 . ОСОБА_11 удару поліном в область голови; висновком експерта № 796 віл 11 листопада 2019 року, яким встановлено приналежність ОСОБА_11 крові, виявленою на стовбурі дерева; актом судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_11 № 597 від 28 листопада 2019 року, відповідно до якої на трупі ОСОБА_11 виявлено відкриту черепно-мозкову травму у вигляді перелому кісток черепа, забою головного мозку, крововиливом під мозкові оболонки, які могла виникнути від травматичної дії тупого предмету, та відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, смерть ОСОБА_11 знаходиться у прямому причинному зв`язку з вказаними тілесними ушкодженнями.

Апеляційний суд, за результатами дослідження матеріалів кримінального провадження та змісту вироку суду першої інстанції, дійшов висновку про те, що показання, які суд першої інстанції отримав безпосередньо від свідків у судових засіданнях, містять беззаперечні підстави для висновку про наявність в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Крім того, апеляційним судом не встановлено підстав вважати, що суд першої інстанції не врахував певних показань чи надав перевагу одним показанням іншим.

Водночас, докази, на підставі яких суд першої інстанції постановив оскаржений вирок, є належними та допустимими, такими, які є достатніми та в своїй сукупності підтверджують правильність кваліфікації кримінального правопорушення за ч.2 ст.121 КК України.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції правильно кваліфікував дій ОСОБА_8 як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, а підстави для зміни правової кваліфікації дій обвинуваченого відсутні.

Також апеляційний суд визнає необґрунтованими посилання захисника на безпідставність задоволення цивільних позовів у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1,5 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства

Відповідно ст.22 ЦК України, матеріальна шкода полягає у: втратах, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; моральна шкода відшкодовується грішми; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо достатності підстав для задоволення цивільних позовів прокурора та потерпілої ОСОБА_10 , оскільки виходячи з встановлених у кримінальному провадженні фактичних обставин щодо завданих неправомірними діями ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень, у наслідок яких настала смерть останнього, моральних страждань, який зазнала потерпіла у наслідок смерті ОСОБА_11 , витрати потерпілої та держави на лікування ОСОБА_11 , які підтверджуються матеріалами кримінального провадження, розмір матеріальної та моральної шкоди, зазначені в цивільних позовах, відповідають засадам справедливості, добросовісності та розумності, а також принципу співмірності.

Інших доводів апеляційному суду не надано.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст.412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до п.1) ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, оскаржений вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 16 квітня 2021 року належить залишити без змін.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 409, 411, 412, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 16 квітня 2021 року, яким ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років залишити без змін.

Ухвала Одеського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4