Справа № 206/3932/21
Провадження № 1-кс/206/361/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2021 слідчий суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника-заявника ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро скаргуадвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову дізнавача про відмову в задоволенні клопотання,
ВСТАНОВИВ
03.09.2021 до Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову дізнавача про відмову в задоволенні клопотання.

Скарга була обґрунтована тим, що в провадженні СД ВП № 4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області знаходяться матеріали кримінального провадження № 0001587, відомості про яке внесено до ЄРДР 08.11.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. 05.03.2021 ОСОБА_3 було подано клопотання до ВП № 4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області про проведення слідчих дій, а саме про проведення обшуку, яке в той же день було отримано діловодом. 19.05.2021 ОСОБА_3 було отримано постанову про відмову в задоволенні вищевказаного клопотання, оскільки дізнавач вважає, що клопотання не підлягає задоволенню. Дізнавач жодного обґрунтування не навів, а виключно перерахував ст.ст. 3, 40, 40-1 КПК України та послався на наказ МВС № 579 «Про організацію діяльності слідчих підрозділів Національної поліції України». Ухвалою слідчого судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська постанову про відмову в задоволенні клопотання було скасовано. 31.08.2021 ОСОБА_3 було знову отримано постанову про відмову в задоволенні клопотання від 19.08.2021, оскільки дізнавач вважає, що клопотання не підлягає задоволенню. Дізнавач повторно, як і в своїй попередній постанові жодного обґрунтування не навів, а виключно перерахував ст.ст. 3, 40, 40-1 КПК України та послався на наказ МВС № 579 «Про організацію діяльності слідчих підрозділів Національної поліції України». Отже, дізнавач прийняв постанову про відмову в задоволенні клопотання, що за змістом ідентична постанові, яка вже скасована ухвалою слідчого судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська, проігнорувавши викладені висновки. Неможливо погодитись з відмовою в задоволенні клопотання у зв`язку з тим, що будь-яка мотивація відмови відсутня, перераховані положення законодавства жодного відношення до відмови в задоволенні клопотання не мають, дізнавач обмежився виключно формальним викладом процесуального рішення. Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_3 вважає, що відмова дізнавача в задоволенні клопотання незаконна та необґрунтована, позбавляє потерпілого права на захист, а тому постанова підлягає скасуванню. А тому, просив суд скасувати постанову про відмову в задоволенні клопотання дізнавача СД ВП № 4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_5 від 19.08.2021 та зобов`язати дізнавача в строк передбачений ст. 220 КПК України, з дня отримання ухвали, повторно розглянути клопотання адвоката ОСОБА_3 про проведення обшуку та задовольнити його.

ОСОБА_3 в судовому засіданні скаргу підтримав в повному обсязі, просив задовольнити.

Вислухавши пояснення та доводи адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Можливість особи звернутися до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів є її невід`ємним правом. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

В той же час, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, таке право не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Так, відповідно до положень ст. 56 КПК України, протягом кримінального провадження потерпілий має право: 1) бути повідомленим про свої права та обов`язки, передбачені цим Кодексом; 2) знати сутність підозри та обвинувачення, бути повідомленим про обрання, зміну чи скасування щодо підозрюваного, обвинуваченого заходів забезпечення кримінального провадження та закінчення досудового розслідування; 3) подавати докази слідчому, прокурору, слідчому судді, суду; 4) заявляти відводи та клопотання; 5) за наявності відповідних підстав - на забезпечення безпеки щодо себе, близьких родичів чи членів своєї сім`ї, майна та житла; 6) давати пояснення, показання або відмовитися їх давати; 7) оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора, слідчого судді, суду в порядку, передбаченому цим Кодексом; 8) мати представника та в будь-який момент кримінального провадження відмовитися від його послуг; 9) давати пояснення, показання рідною або іншою мовою, якою він вільно володіє, безоплатно за рахунок держави користуватися послугами перекладача в разі, якщо він не володіє державною мовою чи мовою, якою ведеться кримінальне провадження; 10) на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом; 11) знайомитися з матеріалами, які безпосередньо стосуються вчиненого щодо нього кримінального правопорушення, в порядку, передбаченому цим Кодексом, у тому числі після відкриття матеріалів згідно зі статтею 290 цього Кодексу, а також знайомитися з матеріалами кримінального провадження, які безпосередньо стосуються вчиненого щодо нього кримінального правопорушення, у випадку закриття цього провадження; 12) застосовувати з додержанням вимог цього Кодексу технічні засоби при проведенні процесуальних дій, в яких він бере участь. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд вправі заборонити потерпілому застосовувати технічні засоби при проведенні окремої процесуальної дії чи на певній стадії кримінального провадження з метою нерозголошення даних, які містять таємницю, що охороняється законом чи стосується інтимних сторін життя людини, про що виноситься (постановляється) вмотивована постанова (ухвала); 13) одержувати копії процесуальних документів та письмові повідомлення у випадках, передбачених цим Кодексом; 14) користуватися іншими правами, передбаченими цим Кодексом.

Під час досудового розслідування потерпілий має право: 1) на негайне прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення, визнання його потерпілим; 2) отримувати від уповноваженого органу, до якого він подав заяву, документ, що підтверджує її прийняття і реєстрацію; 3) подавати докази на підтвердження своєї заяви; 4) брати участь у слідчих (розшукових) та інших процесуальних діях, під час проведення яких ставити запитання, подавати свої зауваження та заперечення щодо порядку проведення дії, що заносяться до протоколу, а також знайомитися з протоколами слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій, виконаних за його участі; 5) отримувати копії матеріалів, які безпосередньо стосуються вчиненого щодо нього кримінального правопорушення, після закінчення досудового розслідування.

Слідчим суддею встановлено, що 10.08.2021 дізнавачем СД ВП № 4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенантом поліції ОСОБА_5 винесено постанову про повну відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_3 , в якому останній просив провести обшук.
Відповідно до ч. 2 ст. 234 КПК України, обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Отже, підставою для проведення обшуку є винесена в порядку, встановленому КПК України, ухвала слідчого судді місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, який може винести її лише на підставі клопотання процесуальної особи, що здійснює кримінальне провадження.

Не наділені правом звертатися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді сторона захисту чи потерпілий, які можуть лише подати клопотання особі, котра здійснює досудове розслідування (дізнавачу) про звернення до слідчого судді з відповідним клопотанням про проведення обушку.

В той же час, відповідно до ч. 1 ст. 40-1 КПК України, дізнавач при здійсненні дізнання наділяється повноваженнями слідчого. Дізнавач несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення дізнання.

Згідно ч. 3 ст. 234 КПК України, у разі необхідності провести обшук слідчий за погодженням з прокурором або прокурор звертається до слідчого судді з відповідним клопотанням.

Обшук є слідчою (розшуковою) дією, оскільки вимоги щодо порядку проведення обшуку входять зазначені в Главі 20. Слідчі (розшукові) дії.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 223 КПК України, слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

За загальними правилами КПК України клопотання має бути підписане безпосередньо слідчим, який звернувся до слідчого судді та погоджене прокурором.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, дізнавач не уповноважений вирішувати по суті питання стосовно проведення обшуку за клопотанням потерпілого чи його представника.
В той же час, враховуючи положення ст. 220 КПК України, клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Таким чином, потерпіла та її представник мають законом передбачене право звернутися з клопотанням про виконання будь-яких процесуальних дій, які входять до повноваження відповідного органу.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що віднесені на його розгляд сторонами кримінального провадження та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Враховуючи наведене, слідчий суддя вважає, що скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову дізнавача про відмову в задоволенні клопотання, не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 3, 7, 9, 26, 40-1, 56, 220, 234, 235, 369-376 КПК України,
ПОСТАНОВИВ
В задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову дізнавача про відмову в задоволенні клопотання відмовити.
Відповідно до ст. 309 КПК України ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1