Справа № 307/3617/21
Провадження № 1-кп/307/359/21
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2022 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2
за участю:
прокурора ОСОБА_3
потерпілої ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Тячів кримінальне провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000291 від 27.08.2021 року, про обвинувачення:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, працюючого начальником IV варти МПК-3 Нересницької сільської ради, одруженого, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_5 , будучи відповідно до рішення Тячівського районного суду від 10 січня 2014 року зобов`язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 450 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 13.02.2004 і до досягнення ними повноліття, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з метою невиконання зазначеного рішення суду, будучи здоровим та працездатним, отримуючи у період з 01.01.2014 стабільні доходи, а також будучи з 06.01.2021 працевлаштованим у Нересницькій сільській раді на посаді начальника IV варти МПК-3 та отримуючи заробітну плату, злісно ухилився від сплати аліментів, і незважаючи на неодноразові виклики до Тячівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) не з`являвся, про своє місце роботи та зміну місця проживання уповноважені органи не повідомляв та жодного разу не сплатив аліменти на користь ОСОБА_4 , чим допустив заборгованість по сплаті аліментів на утримання спільних дітей, станом на 01 жовтня 2021 року у сумі 114 600 гривень.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 кваліфіковано за ч.1 ст.164 КК України, як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).
Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, визнав та щиро розкаявся. Показав, що офіційно працевлаштований з 6.01.2021 року. Про те, що він офіційно працевлаштований та отримує заробітну плату, посадових осіб виконавчої служби на виконанні яких перебуває рішення суду про стягнення з нього аліментів він не повідомляв. Про стягнення з нього коштів бухгалтерією за місцем роботи йому не відомо. Разом з цим вказав, що при отриманні ним з банкомату кожного місяця, двома платежами авансу та заробітної плати він бачив, що сума цих двох платежів становить розмір його місячного заробітку, яка є повною та жодних стягнень з заробітної плати не здійснюється. При цьому добровільно на виконання рішення суду про стягнення з нього аліментів на користь потерпілою він не сплачував.
Пояснюючи його розуміння наявності в його діях умислу у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні передбаченому ч.1 ст. 164 КК України пояснив, що кошти які він отримував, він не сплачував, оскільки заперечувала його нинішня дружина. У разі якби вона не забороняла йому, він сплачував би аліменти. Розмір заборгованості за аліментами на час розгляду справи у суді становить близько 100 000 (ста) тисяч гривень.
Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні показала, що з 13.02.2004 року аліменти обвинуваченим не сплачувалися, окрім одноразово вручених жінкою обвинуваченого 300 доларів США, кількох виплат в розмірі 150 гривень та трьох стягнень з заробітної плати відповідача в кінці 2021 року. Вважає, що до офіційного працевлаштування, обвинувачений мав можливість сплачувати аліменти.
Розглянувши матеріали кримінального провадження суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 доведена повністю.

Оскільки прокурор, потерпіла та обвинувачений не заперечили щодо фактичних обставин справи, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення в повному обсязі за обставин, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги встановлення судом того факту, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин і відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, а також приписи ч. 2 ст. 394 КПК України щодо особливостей апеляційного оскарження, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілої та дослідженням характеризуючих даних про особу обвинуваченого.

Таким чином, оцінивши показання обвинуваченого та потерпілої, які вони надали вільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленим із правилами ст.ст. 349, 394 КПК України, і які узгоджуються між собою та не суперечать обставинам, викладеним у обвинувальному акті, суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КК України.

Вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення доведена, а дії його вірно кваліфіковано за ч.1 ст.164 КК України, як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).
Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків, дані про особу винного, який за місцем проживання характеризується позитивно, наявність на його утриманні народжених у шлюбі з іншою дружиною чотирьох неповнолітніх дітей, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не значиться, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий.

Обставинами, визначеними ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд визнає, визнання своєї вини, щире каяття.

Обставин, визначених ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , судом не встановлено.

За положенням ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7, зі змінами від 06.11.2009 року, звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. У пункті 2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Враховуючи наведене та конкретні обставини провадження, за яких вчинено діяння, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, наявність обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченому, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, з урахуванням позиції потерпілої, яка має претензій до обвинуваченого та просила не позбавляти волі останнього, за наявності альтернативної санкції ч. 1 ст. 164 КК України, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_5 , слід призначити покарання у вид обмеження волі на певний строк, із звільненням його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та покладенням передбачених ст. 76 КК України обов`язків.
Суд вважає, що саме таке покарання буде достатнім, справедливим і необхідним для виправлення обвинуваченого та для запобігання вчиненню кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Цивільний позов не заявлено.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.
Процесуальні витрати відсутні.

Речові докази відсутні.

Керуючись ст. ст. 100, 349, 368-370, 373, 374, 377, 394, 395 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:
ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, і призначити йому покарання за ч.1 ст. 164 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного йому покарання у виді обмеження волі з випробовуванням, якщо він протягом 1 (одного) року не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.
Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору

Головуючий ОСОБА_1