ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 543/690/18 Номер провадження 11-кп/814/1190/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

і його захисника адвоката ОСОБА_8

та потерпілої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава матеріали кримінального провадження № 0000088 за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_9 та адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Гребінківського районного суду Полтавської області від 14 вересня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець с.Новий Іржавець, Оржицького району, Полтавської області, зареєстрований по АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не працюючий, раніше не судимий,
визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років.
Зараховано в строк відбуття покарання період перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою з 18.04.2018 року по 26.04.2018 року та з 17.05.2018 року по 10.07.2019 року,-
В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду 16 квітня 2018 року ОСОБА_7 перебував в гаражному приміщенні на території свого домоволодіння по АДРЕСА_2 , разом з потерпілим ОСОБА_10 , під час чого між ними виникла сварка, в ході якої ОСОБА_7 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, наніс потерпілому не менше трьох ударів рукою, зігнутою в кулак, по голові та близько п`яти ударів рукою, зігнутою в кулак, та ногою у взутті по тулубу, спричинивши тілесні ушкодження відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 103-1 від 16.05.2018 року у вигляді закритої черепно-мозкової травми, кровопідтічності м`яких тканин голови в лівій тім`яній ділянці, правій лобно-скроневій ділянці, крововиливів під тверду мозкову оболонку основи черепу, середніх та задніх черепних ямок, крововиливів під м`яку мозкову оболонку, практично по всій поверхні, з більш вираженою інтенсивністю в тім`яній долі лівої півкулі лобно-скроневій долі лівої півкулі, скроневій долі правої півкулі, дрібних ректичних крововиливів у кору головного мозку, таламічних ділянок справа та зліва, забитих ран верхньої губи, закритих переломів 4-5 ребер справа по середньо-ключичній лінії, 5 ребра справа по лопатковій лінії, кровопідтічності м`яких тканин правої поперекової ділянки, правої лопатки, остистого відростка 5 грудного хребця, синця з садном по боковій поверхні шиї зліва, садна тіла грудини, садна по передній поверхні шиї, синця лівого передпліччя, садна лівого ліктьового суглобу, садна правого плеча, правого передпліччя, надпліччя справа, правого колінного суглобу, лівої гомілки, синців по тильній поверхні правої кисті та в ділянці правого підребер`я, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент їх спричинення. Від отриманих тілесних ушкоджень ІНФОРМАЦІЯ_2 потерпілий ОСОБА_10 помер в автомобілі за місцем свого мешкання по АДРЕСА_1 . Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 103-1 від 16.05.2018 року смерть ОСОБА_10 настала від закритої черепно-мозкової травми з крововиливами в речовину головного мозку та під його оболонки.
Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.
Не погоджуючись з рішенням суду потерпілою ОСОБА_9 подана апеляційна скарга в якій ставиться питання про скасування вироку суду в частині призначеного покарання та призначення обвинуваченому покарання у виді 10 років позбавлення волі. Також, апелянт просить змінити вирок суду в частині вирішення цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди та задовольнити її позов в повному обсязі.

Апелянт зазначає, що під час розгляду справи та на досудовому слідстві обвинувачений змінював свою позицію. На досудовому слідстві обвинувачений частково визнавав свою вину, що підтверджується протоколом проведеного слідчого експерименту за його участю та іншими доказами.

Адвокатом ОСОБА_8 в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування вироку суду, закриття кримінального провадження у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливостей їх отримання.

Адвокат вказує, що недоліки обвинувального акту, як неконкретність обвинувачення виключає можливість прийняття матеріалів кримінального провадження до судового розгляду.

Водночас, у обвинувальному акті від 09.06,2018 року у кримінальному провадженні № 0000088 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст, 121 КК України, міститься цілий ряд неточностей, щодо стверджуваних дій обвинуваченого та формулювань неконкретного характеру.

Вказані неточності та неконкретність обвинувачення в подальшому не були враховані судом в ході судового розгляду та покладені в основу обвинувального вироку у справі, чим перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Це зокрема: - одночасне зазначення у вироці суду двох різних місць вчинення злочину;

- Вказання у обвинувальному акті та у вироці суду першої інстанції кількості ударів, нібито нанесених потерпілому обвинуваченим, яка не підтверджена жодними матеріалами справи, та без конкретизації способу їх нанесення;

- Невжиття судом першої інстанції дій, визначених КПК України, у зв`язку з неконкретністю висунутого особі обвинувачення.

В ході судового розгляду, судом першої інстанції досліджено та взято до уваги ряд доказів, які здобуто з порушенням порядку, встановленого кримінальним процесуальним законодавством, та які, є недопустимими, а вирок - таким, що грунтується на припущеннях за відсутності повного і однозначного доведення у ході судового розгляду винуватості ОСОБА_11 у вчиненні конкретного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Адвокат вважає не допустимими доказами : 1) Протокол огляду місця події від 17.04.2018 року (Т. 4 а.с. 19-27). Оскільки, огляд місця події, дані про який зафіксовано у протоколі від 17.04.2018 року, проводився не за місцем проживання ОСОБА_7 , водночас за місцем проживання обвинуваченого жодного огляду взагалі не проводилося, що свідчить про те, що правоохоронні органи не вважали подвір`я ОСОБА_7 місцем події.

2). Протокол обшуку від 17.04.2018 року (т. 4 а.с. 38а-47), оскільки даний протокол містить незаповнені та не закреслені графи із зазначенням предметів, вилучених при проведенні обшуку.

Адвокат зазначає, що спосіб опечатування предметів, вилучених в ході обшуку у протоколі не відображено, що породжує значні сумніви у походженні таких речей з місця проведення слідчої дії.

Крім того, подане 18.04,2018 року клопотання про проведення обшуку у домоволодінні ОСОБА_7 стосується обшуку, проведеного нібито 18.04.2018 року, і ухвалою слідчого судді Оржицького районного суду ОСОБА_12 , надано дозвіл на обшук домогосподарства за адресою: АДРЕСА_3 з метою виявлення і вилучення доказів, які згідно подання були вилучені в ході обшуку саме 18.04.2018.

Жодної ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку у господарстві ОСОБА_7 з метою відшукання та вилучення будь-яких предметів та за будь-якою адресою 17.04,2018 матеріали досудового розслідування та матеріали, відкриті стороні захисту і надані прокурором до суду, не містять.

3) Протокол слідчого експерименту від 18.04.2018 року та (т. 4 а.с. 90-123а). Оглянутий у суді відеозапис слідчої дії, містить ознаки призупинення проведення слідчої дії (без вказання часу, у який дія зупиняється, проте із зазначенням часу її відновлення) та не є оригіналом, зважаючи на те, що камера, вказала у протоколі даної слідчої дії, не спроможна з технічної точки зору здійснювати запис на оптичний диск, який додано до протоколу слідчого експерименту, про що сторона захисту зазначала в ході судового розгляду у поданому клопотанні про визнання відповідних доі :азів недопустимими, яке судом першої інстанції залишено без задоволення.

При цьому, відеозапис слідчого експерименту, наявний у матеріалах справи, не завірений ні електронним підписом особи, яка його виготовила, ні підписом такої особи, прирівняним до власноручного підпису.

Позиції учасників апеляційного провадження.
Обвинувачений та його захисник заперечували проти апеляційної скарги потерпілої та просили задовольнити апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в повному обсязі.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг, вважаючи вирок суду обьгрунтованим та законним.

Потерпіла заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого та просила задовольнити вимоги викладені в її апеляційній скарзі.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ч.1ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим

Відповідно дост. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд першої інстанції, безпосередньо дослідивши докази, дійшов правильного висновку про наявність у діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу інкримінованого йому кримінального правопорушення та призначаючи покарання, дотримався вимог ст.65 КК України і призначив покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з матеріалів справи, в судовому засіданні, під час ухвалення вироку, обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в межах пред`явленого обвинувачення не визнав та пояснив, що дійсно зустрічався біля гаражу з потерпілим, але жодних тілесних ушкоджень останньому не наносив, а наявність тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 пояснює тим, що останній перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння не раз падав на території гаражу. Також, зазначає, що тілесні ушкодження у потерпілого могли з`явитися внаслідок побиття останнього своєю дружиною ОСОБА_13 , яка сівши на груди ОСОБА_10 наносила останньому численні удари по обличчю.

Доводи адвоката про неповноту та однобічність дослідження судом першої інстанції доказів є безпідставними.

Судом першої інстанції в судовому засіданні під час ухвалення вироку були досліджені покази потерпілої ОСОБА_14 , згідно яких вона є донькою померлого ОСОБА_10 та пояснила, що коли приїхала на велосипеді до ОСОБА_7 та побачила, що її батько лежить на спині непритомний біля гаража. Ще там був ОСОБА_15 , який розповів їй, що вперше бачить, як людина спить з відкритими очима і він закрив потерпілому очі. Вони разом з обвинуваченим намагались розбудити її батька, били його долонями по обличчю.
- показання свідка ОСОБА_15 , згідно яких він давно знає обвинуваченого та померлого ОСОБА_10 , стосунки з обома нормальні, сусіди по вулиці, друзі. На поминальний день, точну дату та час він не пам`ятає, бо в той день вживав алкогольні напої, вдень він бачив ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_10 разом у обвинуваченого у дворі біля гаража. Пізніше під вечір він побачив біля дверей гаража ОСОБА_7 потерпілого ОСОБА_10 , який лежить на спині, поряд нікого не було, тому вирішив допомогти встати, але не вийшло. На обличчі потерпілого була кров на губах, рана під носом, він не реагував ні на що. Тоді він покликав обвинуваченого, той вийшов, був випивший, але як сильно, не може сказати. У них не вийшло підняти потерпілого, тому він попросив обвинуваченого винести щось з будинку, щоб підкласти потерпілому під спину, щоб тому не було холодно. Він питав у обвинуваченого, чому ОСОБА_10 лежить, але у зв`язку з нерозбірливою річчю не зрозумів його відповідей.
В матеріалах кримінального провадження наявний звукозапис судових засідань, з якого убачається, що допитані в судовому засіданні свідки надали суду чіткі та послідовні показання, які суд першої інстанції поклав в основу вироку.

Будь-які підстави вважати, що свідчення свідків є недостовірними відсутні.

Дані показання свідків повністю узгоджуються з іншими доказами, зокрема, з об`єктивними даними, що підтверджують наявність у потерпілого тілесних ушкоджень, які виникли у зазначений в обвинувальному акті час та за зазначених обставин.

Крім того, свідки в даному кримінальному провадженні, відповідно до вимог ст.352 КПК України, попереджалися про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, приводилася до присяги, й обставин, які б викликали недовіру до їх свідчень, у справі не встановлено.

Також, вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину підтверджується наступними доказами, дослідженими під час судового розгляду у суді першої інстанції:
- витягом із ЄРДР (т. 4 а.с. 7);
- протоколом огляду місця події від 17.04.2018 (т. 4 а.с. 19-27);
- актом судово-медичного дослідження (обстеження) № 103 від 17.04.2018, відповідно до якого смерть ОСОБА_10 настала від закритої черепно-мозкової травми з крововиливами в речовину головного мозку та під його оболонки (т.4 а.с. 31-33);
- протоколом обшуку від 17.04.2018, в ході якого вилучено одяг ОСОБА_7 з плямами крові та плями крові в різних частинах подвір`я (т. 4 а.с. 38а-47);
- протоколами огляду від 18.04.2018 (т. 4 а.с. 53-57, 74-75);
- протоколом отримання біологічних зразків для експертизи від 18.04.2018 (т. 4 а.с. 65);
- протоколом освідування осби від 18.04.2018 (т. 4 а.с. 68-71);
- актом судово-медичного дослідження (обстеження) № 101 від 18.04.2018, відповідно до якого у ОСОБА_7 наявні тілесні ушкодження у виді синця з припухлістю м`яких тканин по тильній поверхні правої кисті з розповсюдженням на пястно-фаланговий суглоб, саден по тильній поверхні правої кисті, правого променево-запястного суглобу, правого колінного суглобу, по передній поверхні грудної клітки справа, синця по передній поверхні грудної клітки справа, подряпини правої та лівої кисті, поверхневої рани 5-го пальця правої кисті, які утворились від дії тупого (тупих) предметів, при ударі об таки, при чому поверхнева рана від дії предмету, маючого ріжучі властивості (т. 4 а.с. 72);
- протоколами проведення слідчого експерименту з ОСОБА_7 від 18.04.2018, де він вказує, що вони випивали разом з потерпілим, що він спричинив удар ОСОБА_10 , а також зазначає, що покази дає добровільно, без будь-якого фізичного чи психологічного впливу (т. 4 а.с. 90-123а);
- висновком експерта № 103-1 від 16.05.2018, відповідно до якого смерть ОСОБА_10 настала від закритої черепно-мозкової травми з крововиливами в речовину головного мозку та під його оболонки. Травми ОСОБА_10 не могли утворитись внаслідок падіння з висоти власного зросту (т. 4 а.с. 136-137);
- висновком експерта № 103-2 від 16.05.2018, відповідно до якого покази, дані ОСОБА_7 під час проведення слідчого експерименту 18.04.2018 щодо механізму спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 можуть відповідати частково судово-медичним даним, а саме, щодо механізму утворення тілесних ушкоджень у вигляді забитих ран верхньої губи (т. 4 а.с. 139);
- висновком експерта № 706 від 15.05.2018 (імунологічна експертиза), відповідно до якого кров ОСОБА_10 і ОСОБА_7 мають одну групову належність (т. 4 а.с. 142-143);
- іншими письмовими матеріалами кримінального провадження.
Вказані докази є належними та допустимими, логічними та послідовними, будь-яких процесуальних порушень при збиранні, дослідженні та оцінці доказів, які б ставили під сумнів правильність висновків суду, щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 саме у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні, колегія суддів не вбачає.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів кримінального провадження, вину обвинуваченого ОСОБА_7 доведено і вірно кваліфіковано його дії за ч.2 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Судом першої інстанції не встановлено об`єктивних обставин, які є підставою, вважати, що умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому вчинене іншою особою, а саме дружиною потерпілого, як про це заявляє обвинувачений.

Така, версія обвинуваченого про те, що він особисто бачив як потерпілого в стані сильного алкогольного сп`яніння била по обличчю його дружина, спростовується показаннями свідків та узгоджується із показаннями потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_10 , сумнівів у їх достовірності в колегії суддів не виникає.

Доводи сторони захисту, щодо визнання недопустимими доказів, які здобуті внаслідок істотного порушення прав і свобод обвинуваченого - права на захист, а саме, протоколу проведення слідчого експерименту з ОСОБА_7 від 18.04.2018, повідомлення про підозру, протоколу освідування від 18.04.2018, постанови про проведення освідування від 18.04.2018, протоколу отримання біологічних зразків для експертизи від 18.04.2018, а також протоколу огляду місця події від 17.04.2018 року як такого, що отриманий з порушенням встановленої процедури, не беруться до уваги колегією суддів, оскільки такі факти не знайшли свого підтвердження під час перевірки матеріалів кримінального провадження.
Колегія суддів не погоджується з твердженнями сторони захисту стосовно недопустимості протоколу обшуку від 17.04.2018, як такого, що складений з численними порушеннями вимог КПК України, оскільки законність проведення обшуку перевірялася слідчим суддею при наданні дозволу на обшук на стадії досудового розслідування.
Що стосується доводів адвоката стосовно відсутності оригіналів примірників технічних носіїв до протоколу обшуку, це не узгоджується з правовою позицією висловленою у Постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29.03.2021 року у справі №554/5090/16-к, у частині 3 ст. 99 КПК законодавець визначив, що оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа - ще і його відображення, якому надається таке ж значення як документу. При цьому відповідно до ч. 1 ст. 99 КПК документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі матеріали звукозапису та електронні носії інформації. Ототожнення електронного доказу як засобу доказування та матеріального носія такого документа є безпідставним, оскільки характерною рисою електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Для виконання завдань кримінального провадження, з огляду на положення Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», допустимість електронного документа як доказу не можна заперечувати винятково на підставі того, що він має електронну форму (ч. 2 ст. 8). Відповідно до ст. 7 цього Закону у випадку його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа. Один і той же електронний документ може існувати на різних носіях. Усі ідентичні за своїм змістом екземпляри електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом і датою створення.
Сама ж незгода сторони захисту та обвинуваченого з оцінкою наданих суду доказів не може свідчити про те, що їх було досліджено з порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Доводи сторони захисту про те, що судом не надано оцінки тій обставині, що відеозапис протоколу слідчого експерименту від 18.04.2018 року , містить ознаки призупинення проведення слідчої дії (без вказання часу, у який дія зупиняється, проте із зазначенням часу її відновлення), не спростовує висновки місцевого суду про наявність у діях обвинуваченого складу інкримінованого йому злочину, і не є підставою вважати, що його вина не доведена поза розумним сумнівом.

Порушень процесуальних норм, які регламентують саме порядок призначення й проведення експертизи, порушення чи обмеження прав обвинуваченого при проведенні експертизи судом не встановлено, а тому колегія суддів не знайшла підстав, в розумінні статті 87 КПК України для визнання проведених по справі експертиз, недопустимими доказами.

В контексті конкретних обставин, підстави сумніватися у правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.121 КК України відсутні.

Крім того, згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, а доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують.

Твердження сторони захисту про те, що висновки проведених у кримінальному провадженні експертиз ґрунтуються на ймовірності досліджень, що жодного чіткого визначення доведеності причетності обвинуваченого та фактичного формулювання стосовного нього не має, є необґрунтованими.

В судовому засіданні, під час ухвалення вироку, судом першої інстанції були досліджені висновки експертів № - 103-1 від 16.05.2018, висновок експерта № 103-2 від 16.05.2018, висновок експерта № 707, 708, 709, 710, 711, висновок експерта № 155 від 29.05.2018, висновок експерта № 32.
З огляду на викладене, дані проведених експертиз у повному обсязі підтверджують механізми спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 .

Стосовно доводів потерпілої в частині недотримання судом першої інстанції вимог закону, зокрема при застосуванні ст. 65 КК України, колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції при постановленні вироку враховано тяжкість вчиненого злочину, характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, конкретні обставини справи, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не притягувався до адміністративної відповідальності, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, характеризуючи дані відсутні.
За такого, з огляду на характер вчиненого злочину, суд вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Наведені потерпілою в судовому засіданні апеляційної інстанції доводи та обставини, були враховані судом першої інстанції при визначенні міри покарання обвинуваченому.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що, досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вказані вимоги закону та роз`яснення Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» достатньо врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного.

Щодо доводів апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_9 , щодо зміни розміру моральної шкоди стягнутої на її користь та задоволення її в повному обсязі , колегія суддів приходить до такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно ст.ст.1167, 1168 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до ст.1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.

Відповідно до роз`яснень, даних у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Розмір моральної шкоди повинен бути адекватним завданим моральним стражданням, при цьому слід враховувати вимоги розумності та справедливості.

При встановлені розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції враховував як моральні страждання потерпілої, викликані втратою батька, так і взяв до уваги матеріальне становище обвинуваченого ОСОБА_7 .
Розмір відшкодування моральної шкоди повинен відповідати вимогам розумності і справедливості і не може вважатись явно завищеним або надмірним.

На переконання колегії суддів, із врахуванням характеру та обсягу душевних і психічних страждань, яких зазнала потерпіла, стягнута судом на її користь сума грошового відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 грн., є обґрунтованою.

Такий висновок відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а відтак, колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції, і не вбачає правових підстав для задоволення апеляційних вимог, щодо збільшення розміру моральної шкоди.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд приходить до переконання, що підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції в частині відшкодування потерпілій моральної шкоди відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги потерпілої необхідно відмовити, а вирок суду залишити без змін.

На думку колегії суддів судовий розгляд даного кримінального провадження проведено повно, всебічно, об`єктивно, із додержанням вимог закону України про кримінальну відповідальність та кримінального процесуального закону, та за результатами судового розгляду постановлено законне й обґрунтоване рішення.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких істотних порушень норм матеріального чи процесуального права, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення, у звязкеу з чим підстав для зміни чи скасування вироку суду колегія не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_9 та адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Гребінківського районного суду Полтавської області від 14 вересня 2021 року стосовно ОСОБА_7 - без змін.

У зв`язку з набранням вироком законної сили ОСОБА_7 взяти під варту негайно в залі суду.

Строк покарання ОСОБА_16 рахувати з 08 грудня 2021 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена на протязі 3-х місяців з моменту проголошення, а засудженому у той же строк з моменту отримання копії судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
С У Д Д І :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4