ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/635/22 Справа № 204/6034/16 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

іншої особи ОСОБА_9 ,

представника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0001969 за апеляційною скаргою ОСОБА_9 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2021 року щодо
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася в с. Первомайське Апостолівського району Дніпропетровської області, громадянка України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,
обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі ОСОБА_9 , яка є донькою померлої обвинуваченої ОСОБА_11 , просить вирок суду скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_11 виправдати за ч.2 ст.15 ч.4 ст.190, ч.3 ст.358 КК України та закрити кримінальне провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.
Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що суд першої інстанції в обгрунтування свого вироку посилався на копії певних документів, таких як висновки експертів, заповіт, спадкова справа, протоколи, що суперечить вимогам ч.3 ст.99 КПК України, яка вимагає надання суду виключно оригіналів вказаних документів, які на цей час не втрачені.
Окрім того, суд у вироку обгрунтовує вину ОСОБА_11 копіями документів, які не мають жодного відношення до неї, оскільки її ім`я в них не згадується.
Стверджує, що копія висновку експерта № 62/04-282 від 20.08.2013 року не може бути належним і допустимим доказом вини ОСОБА_11 , оскільки вказаний документ є копією, при цьому оригінал цього висновку є в наявності, окрім того, у ОСОБА_11 на той час були паралізовані руки, а тому зразки почерку в неї взяти слідчі не могли, та надали експерту копії її рукопису з її пенсійної справи 1982 року, тобто 30-річної давності. З цього приводу вона заявила клопотання про проведення комісійної графологічної експертизи, але їй безпідставно було відмовлено. Окрім того, заповідач ОСОБА_12 також не давала зразки свого почерку, оскільки на той час вже померла.
Зазначає, що жоден свідок та потерпілий як на досудовому розслідуванні, так і в суді першої інстанції покази проти ОСОБА_11 не надавали.
Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2021 року ОСОБА_11 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358 КК України, а кримінальне провадження закрито на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку зі смертю обвинуваченої; також вирішено питання щодо судових витрат.
За обставин, викладених у вироку, особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме кримінальне провадження, маючи злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману в особливо великих розмірах, визначивши майно раніше йому знайомої ОСОБА_12 як об`єкт свого злочинного посягання, у невстановлений в ході досудового розслідування день та час, діючи умисно із корисливих мотивів і особистої зацікавленості, вступив в попередню злочину змову зі своєю матір`ю ОСОБА_11 , розподіливши ролі кожного у вчиненні кримінального правопорушення.
Так, особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме кримінальне провадження, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, 09.10.2012 року, діючи згідно із відведеною йому роллю у вчиненні кримінального правопорушення, прибув у нотаріальну контору приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_13 , за адресою: АДРЕСА_2 , де діючи умисно із корисливих мотивів і особистої зацікавленості, з метою реалізації свого злочинного наміру, здійснив виклик нотаріуса для складання заповіту за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 .

Того ж дня 09.10.2012 року за викликом особи, матеріали стосовно якої виділені в окреме кримінальне провадження, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_13 прибула за адресою: АДРЕСА_1 , де співучасник злочину ОСОБА_11 , діючи умисно з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, згідно із відведеною їй роллю у вчиненні кримінального правопорушення, скориставшись своїм похилим віком і частковою недієздатністю внаслідок перелому шийки стегна, умисно видала себе за раніше їй знайому ОСОБА_12 , висловивши нотаріусу бажання скласти заповіт на ім`я ОСОБА_14

09.10.2012 року внаслідок злочинних дій співучасників злочину особи, матеріали стосовно якої виділені в окреме кримінальне провадження, та ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_1 , приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_13 , було посвідчено заповіт ОСОБА_12 , підписаний співучасником злочину ОСОБА_11 , згідно із яким все майно потерпілої ОСОБА_12 , де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося, а саме: 19/100 частини домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , ринкова вартість якого складає 471 097 грн, та квартира АДРЕСА_4 , ринкова вартість якої складає 55 059 грн, вона заповідає ОСОБА_14 .

Згідно із висновком судово-почеркознавчої експертизи №62/04-282 від 20.08.2013, підпис від імені ОСОБА_12 та рукописний текст «Мною, ОСОБА_12 , текст заповіту прочитано вголос і власноруч підписано» і « ОСОБА_12 », в заповіті від 09.10.2012 року, виконано ОСОБА_11

28.05.2013 року особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме кримінальне провадження, не зупиняючись на досягнутому, доводячи свій злочинний умисел до кінця, достовірно знаючи про смерть ОСОБА_12 , діючи умисно із корисливих мотивів і особистої зацікавленості з метою заволодіння чужим майном, прибув до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, де подав заяву та надав заповіт від імені ОСОБА_12 на ім`я ОСОБА_14 , посвідчений 09.10.2012 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_13 , на підставі чого, того ж дня, тобто 28.05.2013 року Верхньодніпровською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області була оформлена спадкова справа № 213/2013 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_12

13.08.2013 року особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме кримінальне провадження, достовірно знаючи про те, що слідчим відділенням Красногвардійського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування, розпочате за фактом замаху на заволодіння майном потерпілої ОСОБА_12 шляхом обману (шахрайство), прибув до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, де подав заяву про відмову від належної йому частки спадкового майна за заповітом ОСОБА_12 .

Таким чином, ОСОБА_11 , діючи умисно з корисливих мотивів і особистої зацікавленості, за попередньою змовою групою осіб, здійснила замах на заволодіння чужим майном, яке належить ОСОБА_12 , а саме вказаних 19/100 частини домоволодіння та квартири на загальну суму 526 156 грн, що є особливо великим розміром.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_9 , її представника ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_8 , які підтримали доводи апеляційної скарги ОСОБА_9 , прокурора, який вважав, що вирок суду підлягає скасуванню, оскільки у зв`язку зі смертю обвинуваченої має бути постановлена ухвала, потерпілий ОСОБА_7 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_9 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Згідно із ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.

Так, вина обвинуваченої ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358 КК України, підтверджується такими доказами:

- показами потерпілого ОСОБА_7 , який в судовому засіданні показав, що ОСОБА_12 була його бабусею, у якої було майно батька це будинок по АДРЕСА_5 , також були грошові вклади від батька. Про те, що існує заповіт, він дізнався лише тоді, коли слідчий повідомив, що бабусю вбили. Коли він побачив заповіт, то зрозумів, що почерк не його бабусі, оскільки добре знав його, про що він і повідомив слідчому. Слідчий призначив почеркознавчу експертизу. Також повідомив, що ОСОБА_14 після смерті батька приходив до бабусі, втерся до неї у довіру, запропонував допомогти узаконити сходову клітку, тому взяв у бабусі довіреність. При цьому, ОСОБА_7 не казала йому, що у неї пропав паспорт, оскільки його взяв ОСОБА_14 начебто для оформлення документів по приміщенню;

- показами свідка ОСОБА_13 , яка в судовому засіданні показала, що вона працює приватним нотаріусом, та 09.10.2012 року саме ОСОБА_14 звернувся до неї з приводу оформлення заповіту від ОСОБА_12 , який нею був складений;

- показами свідка ОСОБА_15 , яка в судовому засіданні повідомила, що вона є нотаріусом, та що в кінці липня 2013 року до неї звернувся ОСОБА_14 щодо вступу у спадщину, однак через два тижні він повідомив, що хоче відмовитись від спадщини, у зв`язку з чим, вона зробила копію заповіту, а оригінал - повернула ОСОБА_14 .

Також вина обвинуваченої підтверджується письмовими доказами, а саме:
- копією висновку експерта №62/04-219 від 16.07.2013, відповідно до якого рукописні тексти в заповіті від 09.10.2012 року виконані не ОСОБА_12 , а іншою особою (т. 1 а.п. 9-14);
- копією висновку експерта №62/04-282 від 20.08.2013, відповідно до якого підпис від імені ОСОБА_12 та рукописний текст в заповіті від 09.10.2012, виконані ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1 а.п. 17-22);
- копією заповіту від 09.10.2012, зареєстрованого в реєстрі за №928, з якого вбачається, що ОСОБА_12 все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день їй смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право, заповідає ОСОБА_14 . Заповіт підписано ОСОБА_12 та посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_13 (т. 1 а.п. 27);
- копією спадкової справи №213/2013 від 05.04.2013 відносно ОСОБА_12 , в якій міститься заява ОСОБА_14 від 28.05.2013, з якої вбачається, що він приймає спадщину і просить видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_12 (т.1 а.п.35-49);
- копією протоколу прийняття усної заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 26.07.2013, згідно з яким ОСОБА_7 просить притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_14 , який 28.05.2013 маючи намір на заволодіння чужим майном померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_12 , подав до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області сфальсифікований заповіт від імені ОСОБА_12 на своє ім`я, на підставі чого була відкрита спадкова справа щодо майна померлої ОСОБА_12 (т.1 а.п. 73)
- іншими письмовими доказами, які покладені в основу вироку та взяті до уваги судом як докази вини ОСОБА_11 .
Підстав для того, щоб вважати зазначені докази недопустимими у кримінальному провадженні, на підставі яких суд дійшов висновку про винність ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358 КК України, суд не знаходить, адже суд першої інстанції, згідно із положеннями ст. 94 КПК України, під час ухвалення вироку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.
Доводи ОСОБА_9 про те, що суд першої інстанції в обгрунтування свого вироку посилався на копії певних документів, що суперечить вимогам ч.3 ст.99 КПК України, а також, що копія висновку експерта № 62/04-282 від 20.08.2013 року не є належним і допустимим доказом, оскільки вказаний документ є копією, не можуть бути взяті до уваги, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що постановою прокурора від 21.07.2014 року було виділено в копіях з кримінального провадження № 0001630 матеріали досудового розслідування щодо ОСОБА_11 за ч.2 ст.15 ч.4 ст.190 КК України (а.п.3-6 т.1), а тому посилання суду на копії документів, якими підтверджується вина обвинуваченої, не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Посилання ОСОБА_9 на те, що суд у вироку обгрунтовує вину ОСОБА_11 копіями документів, які не мають жодного відношення до неї, оскільки її ім`я в них не згадується є безпідставним, оскільки винуватість обвинуваченої в інкримінованих їй кримінальних правопорушеннях підтверджується сукупністю доказів, наведених у вироку, так як ці документи у своєму взаємозв`язку свідчать про її винуватість, навіть якщо в цих документах відсутнє ім`я ОСОБА_11 .
Твердження ОСОБА_9 про те, що копія висновку експерта № 62/04-282 від 20.08.2013 року не може бути належним і допустимим доказом вини ОСОБА_11 , оскільки експерту були надані копії її рукопису з її пенсійної справи 1982 року, тобто 30-річної давності, у зв`язку з чим, нею було заявлено клопотання про проведення комісійної графологічної експертизи, але їй безпідставно було відмовлено є безпідставним, оскільки з вказаного висновку вбачається, що за запитом експерта від 08.08.2013 року про надання необхідних матеріалів для дачі висновку, а саме: вільних зразків почерку ОСОБА_11 за період 2011-2013 років, слідчим було надано протокол допиту ОСОБА_11 та заяву ОСОБА_11 від 16.08.2013 року (а.п.18 т.1), на підставі яких і було складено вказаний висновок експерта.
Доводи апеляційної скарги про те, що заповідач ОСОБА_12 також не давала зразки свого почерку, оскільки на той час вже померла, є необгрунтованими, оскільки для проведення почеркознавчої експертизи необхідні зразки почерку чи підпису особи, яка ідентифікується. Для проведення досліджень експерту надаються вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки почерку особи, яка підлягає ідентифікації. Вільними зразками є рукописні тексти, рукописні записи (буквені та цифрові), підписи, достовірно виконані певною особою. З висновку експерта № 62/04-219 від 16.07.2013 року вбачається, що на експертизу надано заповіт від 09.10.2012 року від імені ОСОБА_12 на ім`я ОСОБА_14 та в якості порівняльного матеріалу на вказану експертизу було надано вільні зразки почерку та підпису ОСОБА_12 , які містились у зошитах, паспорті на ім`я ОСОБА_12 , записній книжці, розписці про отримання грошей, договорах про надання послуг водопостачання та газопостачання, заяві на оформлення вкладу, позовній заяві від ОСОБА_12 , заявах на видачу готівки, квитанціях (а.п.9 зворот т.1), а тому, з урахуванням наведеного, вказаний висновок слід вважати належним та допустимим доказом.
Твердження ОСОБА_9 про те, що жоден свідок та потерпілий як на досудовому розслідуванні, так і в суді першої інстанції покази проти ОСОБА_11 не надавали не може бути взято до уваги, оскільки сукупність наведених у вироку доказів, підтверджують вину ОСОБА_11 в інкримінованих їй кримінальних правопорушеннях.
Посилання ОСОБА_9 на те, що ОСОБА_11 за станом здоров`я не могла підписувати документи, оскільки в неї були паралізовані руки є безпідставним, оскільки спростовується власноручно написаною заявою ОСОБА_11 від 16.08.2013 року щодо припинення будь-якого переслідування її сина - ОСОБА_14 (а.п.61 т.1) та листом ДЗ Дорожня клінічна лікарня станції Дніпропетровськ ДП Придніпровська залізниця від 23.03.2015 року, з якого вбачається, що ОСОБА_11 перебуває на диспансерному обліку у поліклінічному відділенні з певними діагнозами, однак відомості про те, що у ОСОБА_11 були паралізовані руки у цьому листі відсутні (а.п.247 т.1).
На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_11 у інкримінованих їй кримінальних правопорушеннях: - за ознаками ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України, а саме: у закінченому замаху на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах; - за ознаками ч. 3 ст. 358 КК України, а саме: у підроблені офіційного документу, який посвідчується приватним нотаріусом, і який надає права, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Разом з цим, згідно із п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо помер підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого. Якщо зазначену обставину виявлено під час судового провадження, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження (абз. 2 ч. 7 ст. 284 цього Кодексу).
З матеріалів провадження вбачається, що судом першої інстанції у цьому кримінальному було ухвалено обвинувальний вирок та закрито кримінальне провадження на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України, що є порушенням вимог абз. 2 ч. 7 ст. 284 КПК України, оскільки в цьому випадку суду необхідно було постановити ухвалу.
Як витікає з положень ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку зі смертю обвинуваченої, апеляційна скарга ОСОБА_9 підлягає частковому задоволенню, вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2021 року щодо ОСОБА_11 підлягає скасуванню, а кримінальне провадження № 0001969 - закриттю.
Відповідно до ч.1 ст.126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.
У зв`язку з виділенням матеріалів стосовно ОСОБА_14 06.04.2013 року в окреме провадження та у зв`язку зі смертю обвинуваченої ОСОБА_11 , частину судових витрат, які б підлягали стягненню з неї (1/2 частка з усіх загальних розмірів зазначених далі витрат), а саме, за проведення експертизи Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром у розмірі 733,50 грн; на проведення експертизи Науково-дослідного експертно-криміналістичним центром в розмірі 1223,60 грн; за актом №1845-13 здачі-приймання висновку судового експерта витрати на проведення експертизи в кримінальному провадженні у сумі 3680 грн; за актом №1895-13 за висновком експерта в розмірі 1958,40 грн - слід віднести на рахунок держави.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_9 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2021 року задовольнити частково.
Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2021 року щодо ОСОБА_11 скасувати.

Кримінальне провадження № 0001969 щодо ОСОБА_11 за ч.2 ст.15 ч.4 ст.190, ч.3 ст.358 КК України - закрити, на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку зі смертю обвинуваченої.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді:
_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4