Справа № 759/3370/21 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/436/2022 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.186 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 року. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю

прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 03 листопада 2021 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, студента Київського професійного ліцею будівництва та комунального господарства, непрацюючого, неодруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.186, ч.2 ст.186 КК України, і призначено йому покарання:
- за ч.1 ст.186 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі;

- за ч.2 ст.186 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Згідно ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_8 призначено у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки.

Відповідно до ст.76 КК України на ОСОБА_8 покладено обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи чи навчання та періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою скасовано та звільнено останнього з-під варти в залі судових засідань.

Цим же вироком вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази

Згідно вироку суду ОСОБА_8 засуджено за скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.186 та ч.2 ст.186 КК України, вчинених за наступних обставин.

ОСОБА_8 , не маючи постійного місця роботи та інших джерел заробітку, а також відчуваючи потребу в грошових коштах, 03 лютого 2021 року приблизно о 19 год. 30 хв. зайшов до ломбарду «Роял Кредіт», що розташований по бул. Кольцова, 15 в м. Києві, де оглядаючи приміщення, виявив на одній з полиць мобільний телефон марки Huawei P40 life E 4/64 Gb чорного кольору, який він 23 грудня 2020 року здав у вказаний ломбард за винагороду в розмірі 2100 грн. Продовжуючи знаходитись в приміщенні ломбарду, ОСОБА_8 попросив працівника надати йому мобільний телефон марки Huawei P40 life E 4/64 Gb для огляду, та в момент коли останній тримав в руках вказаний мобільний телефон, ОСОБА_8 , розуміючи суспільну небезпечність своїх дій, вихопив мобільний телефон із рук працівника ломбарду та швидко покинув приміщення. В подальшому викраденим розпорядився на власний розсуд.

Крім того, ОСОБА_8 26 липня 2021 року приблизно о 09 год. 30 хв., прибувши за адресою: м. Київ, вул. Симиренка, 5, та перебуваючи у приміщенні ломбарду «OneLimon», будучи у скрутному матеріальному становищі, з метою обернення на свою користь та особистого збагачення, вирішив повторно відкрито викрасти чуже майно громадян з прилавку у приміщенні ломбарду. З метою виконання свого злочинного умислу ОСОБА_8 з метою відволікання уваги працівника ломбарду ОСОБА_10 , почав просити показати йому різні моделі мобільних телефонів, один з яких був «Iphone 7», золотистого кольору. Відвернувши таким чином увагу ОСОБА_10 , ОСОБА_8 раптово схопив один з мобільних телефонів, а саме: «Iphone 7», золотистого кольору та почав тікати з приміщення ломбарду « ОСОБА_11 ». При цьому, ОСОБА_10 , який побачив крадіжку майна, що належить ломбарду «OneLimon», почав гучно кричати з метою припинення протиправних дій ОСОБА_8 . Однак, ОСОБА_8 на словесні вимоги зупинитися не реагував, вибіг з приміщення ломбарду та зник у невідомому напрямку разом із викраденим чужим майном, розпорядившись викраденим на власний розсуд, завдавши таким чином ПТ «Ломбард Парус», майнової шкоди у розмірі 5000 гривень.

Не погоджуючись із вказаним рішенням прокурором Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 подано апеляційну скаргу, у якій вона просить скасувати вирок Святошинського районного суду м. Києва від 03 листопада 2021 року. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.186, ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання: за ч.1 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки; за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_8 призначити у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

Обґрунтовуючи свої вимоги зазначає, суд не надав належної і достатньої оцінки тяжкості вчинених ОСОБА_8 злочинів, особі обвинуваченого, не взяв до уваги те, що обвинувачений будучи притягнутим до кримінальної відповідальності за епізодами грабежу, вчиненого 03 лютого 2021 року ухилявся від суду, а саме у судові засідання призначені на 10 березня 2021 року, 20 квітня 2021 року, 17 травня 2021 року та 14 червня 2021 року не з`являвся та продовжував вчиняти інші кримінальні правопорушення, а саме 26 липня 2021 року вчинив повторний грабіж, а тому застосування положень ст.75 КК України є безпідставними та необґрунтованими.

Крім того, прокурор звертає увагу, що вилучення викраденого майна працівниками поліції та повернення його потерпілим не може розцінюватися як добровільне відшкодування заподіяної злочином шкоди і визначати як обставину, що пом`якшує покарання, оскільки таке відшкодування відбулося не за волею обвинуваченого, а внаслідок діяльності правоохоронних органів.

Так, викрадений 26 липня 2021 року у приміщенні ломбарду «OneLimon» мобільний телефон «Iphone 7» був повернутий представнику потерпілого працівниками поліції, у зв`язку з його вилученням, тому посилання на таку пом`якшуючу обставину, як добровільне відшкодування шкоди у даному випадку є безпідставним.

Вказане свідчить, що ОСОБА_8 являється схильним до вчинення кримінальних правопорушень з корисливим мотивом, вчинення таких злочинів є основним його заробітком, адже він не працює, а тому виправлення обвинуваченого можливе лише з реальним відбуванням покарання та ресоціалізацією в умовах ізоляції від суспільства.

Захисником обвинуваченого ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_7 подано заперечення на апеляційну скаргу, в яких він просить в задоволенні апеляційної скарги прокурора відмовити, а вирок суду першої інстанції залишити без змін. Мотивуючи свої доводи зазначає, що доводи апеляційної скарги прокурора є необґрунтованими, а районним судом враховано належним чином дані щодо особи обвинуваченого та вірно застосовано положення ст.75 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та вважали рішення суду першої інстанції вірним, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, при ухваленні оскаржуваного вироку зазначених вимог закону судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

Суд першої інстанції розглянув це кримінальне провадження відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження та визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд першої інстанції з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.1 ст.186, ч.2 ст.186 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року передбачено, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно з положеннями ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції врахував тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, які згідно ст.12 КК України є нетяжким та тяжким злочином відповідно, дані про особу обвинуваченого, який має молодий вік, не одружений, не працевлаштований, студент, має постійне місце проживання, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше, обставини, що пом`якшують покарання, - щире каяття та добровільне відшкодування шкоди потерпілим, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Доводи прокурора щодо необґрунтованості врахування такої пом`якшуючої обставини судом першої інстанції, як добровільне відшкодування шкоди, не заслуговують на увагу. Адже, в матеріалах кримінального провадження міститься заява представника ПТ «Ломбард «Роял Кредит» ОСОБА_12 , в якій він вказав, що шкода завдана злочином в розмірі 2100 гривень йому відшкодована у повному обсязі та будь-яких претензій вони не мають.

Крім того, слід зазначити, що представник потерпілого також не наполягав на призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 реального покарання у виді позбавлення волі.

Сам же ОСОБА_8 при розгляді кримінального провадження як судом першої інстанції, так і при апеляційному розгляді, свою вину визнав в повному обсязі та розповів про обставини скоєння ним кримінальних правопорушення, висловив жаль з приводу скоєного.

За клопотанням прокурора в суді апеляційної інстанції до матеріалів кримінального провадження було долучено обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0002874 від 06 листопада 2021 року. Вказаний обвинувальний акт на даний час перебуває в провадженні Святошинського районного суду м. Києва.

Відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Отже, саме по собі перебування в провадженні Святошинського районного суду м. Києва кримінального провадження щодо ОСОБА_8 , не свідчить про схильність останнього до стійкої протиправної поведінки.

Таким чином, на думку апеляційного суду, дані щодо особи обвинуваченого на даний час не дозволяють зробити однозначного висновку про невиправність ОСОБА_8 та необхідність призначення йому виключно реального покарання у виді позбавлення волі.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 можливе без ізоляції від суспільства та про необхідність призначення йому покарання у межах санкцій ч.1 ст.186, ч.2 ст.186 КК України, із урахуванням положень ч.1 ст.70 КК України, у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років зі звільненням його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Із урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання в повній мірі відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження нових кримінальних правопорушень і домірне скоєному, а доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого застосування положень ст.75 КК України, є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд приходить до переконання, що підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги прокурора необхідно відмовити, а вирок суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Святошинського районного суду міста Києва від 03 листопада 2021 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Головуючий :

Судді :