Справа № 164/1339/20 Провадження №11-кп/802/653/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч. 1 ст. 125 КК України. Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
представника потерпілого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Маневицького районного суду Волинської області від 24 червня 2021 року щодо ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И В:
Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець с. Прилісне Маневицького району Волинської області, житель АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, одружений, має на утриманні четверо малолітніх дітей, непрацюючий, інвалід 3 групи з дитинства,
засуджений за:

- ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді 120 (ста двадцяти) годин громадських робіт.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що 04 липня 2020 року близько 20 год 30 хв у с. Серхів Маневицького району Волинської області, він, перебуваючи поряд з подвір?ям, що на АДРЕСА_1 , під час суперечки, яка виникла на ґрунті особистих неприязнених відносин до ОСОБА_10 , з метою спричинення останньому тілесних ушкоджень, умисно наніс ОСОБА_10 два удари кулаком правої руки в область лівої частини обличчя, а саме: в область ока, спричинивши тілесне ушкодження у вигляді підшкірної гематоми лівої виличної ділянки обличчя, яке, згідно з висновком судово-медичної експертизи № 40 від 7 липня 2020 року, належить до категорії легких тілесних ушкоджень.
У поданій апеляційній скарзі захисник оскаржує вирок суду з мотивів незаконності. Вказує, що показання свідків у даному кримінальному провадженні суперечать один одному. Посилається на те, що допитаний у місцевому суді експерт зазначив, що не може ствердно сказати, що виявлене у потерпілого тілесне ушкодження було утворене кулаком або іншими частинами тіла обвинуваченого. Стверджує, що суд першої інстанції не розглянув можливість виникнення тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 від дій дружини обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_11 . З огляду на наведене, вважає, що стороною обвинувачення не надано беззаперечних доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, а тому просить скасувати вирок і закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю у діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення.
Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляцію у повному обсязі і просили вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження, прокурора та представника потерпілого, які апеляційну скаргу заперечили і просили судове рішення залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Положення ст.94 КПК України регламентують, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Із цього випливає, що суд при розгляді кримінального провадження повинен дослідити як ті докази, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.
Місцевим судом правильно встановлені фактичні обставини кримінального провадження та зроблений обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, а саме: умисному легкому тілесному ушкодженні.
У поданій апеляції захисник вказує, що у діях обвинуваченого відсутній склад кримінального правопорушення, у зв`язку із чим провадження підлягає закриттю, з чим не може погодитися суд апеляційної інстанції.
Згідно з обвинувальним актом, 04 липня 2020 року близько 20 год 30 хв у с. Серхів Маневицького району Волинської області, він, перебуваючи поряд з подвір?ям, що на АДРЕСА_1 , під час суперечки, яка виникла на ґрунті особистих неприязнених відносин до ОСОБА_10 , з метою спричинення останньому тілесних ушкоджень, умисно наніс ОСОБА_10 два удари кулаком правої руки в область лівої частини обличчя, а саме: в область ока, внаслідок чого спричинив останньому, згідно з висновком судово-медичної експертизи № 40 від 7 липня 2020 року, тілесне ушкодження у вигляді підшкірної гематоми лівої виличної ділянки обличчя, яке належить до категорії легких тілесних ушкоджень (а.к.п.2).
Положення п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про хуліганство» від 22.12.2006 № 10 регламентують, що дії, які супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи.
У суді першої та апеляційної інстанцій обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в інкримінованому йому кримінальному проступку не визнав і ствердив, що 04 липня 2020 року близько 20 год 30 хв у с. Серхів Маневицького району Волинської області, перебуваючи поряд з подвір?ям, що на АДРЕСА_1 , він ОСОБА_10 ударів не наносив, тілесних ушкоджень йому не спричиняв. Стверджує, що саме ОСОБА_10 першим почав висловлюватись на його адресу нецензурними словами, після чого, перебуваючи поряд з подвір?ям ОСОБА_7 , що на АДРЕСА_1 , наніс йому 5-7 ударів в область обличчя та голови, спричинивши тілесні ушкодження, з приводу яких ОСОБА_7 перебував на стаціонарному лікуванні в КП «Маневицька ЦРЛ» та КП «Волинська обласна клінічна лікарня».
Незважаючи на не визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, його винуватість підтверджується наявними у матеріалах кримінального провадження доказами.

У своїх показаннях потерпілий ОСОБА_10 пояснив, що 04 липня 2020 року близько 20 год 30 хв, коли він йшов через подвір?я ОСОБА_12 , що на АДРЕСА_2 , то зробив зауваження сусіду ОСОБА_7 , який голосно сварився на подвір?ї з своєю дружиною. У відповідь ОСОБА_7 , з яким він перебуває у неприязних відносинах, почав висловлюватись на його адресу нецензурними та образливими словами, стверджуючи, що на своєму подвір?ї він може робити все, що захоче. Через кілька хвилин обвинувачений виїхав з свого подвір?я мотоциклом на дорогу, після чого зупинився і знову почав його ображати та провокувати, кричав, щоб він вийшов до нього на дорогу. Коли ОСОБА_10 підійшов до нього, намагаючись з?ясувати, що той від нього хоче, ОСОБА_7 зліз з мотоцикла та першим почав наносити йому удари руками в область обличчя та грудної клітки. Він вдарив ОСОБА_10 2-3 рази, не більше, з них один раз в ліву частину обличчя. ОСОБА_10 у відповідь також наніс йому кілька ударів руками в область обличчя та голови. Після цього ОСОБА_7 йому більше ударів не наносив. Свідками цієї події були ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та інші односельчани.
У поданій апеляційній скарзі сторона захисту вказує на те, що показання свідків у даному кримінальному провадженні суперечать один одному, проте, на переконання апеляційного суду, вказані доводи є безпідставними.
Допитана місцевим судом свідок ОСОБА_14 показала, що 04 липня 2020 року близько 20 год 30 хв побачила односельчанина ОСОБА_7 , який виїжджав зі свого подвір?я мотоциклом на дорогу, що на АДРЕСА_1 . Виїхавши на дорогу, він зупинився, почав висловлюватись нецензурними словами на адресу ОСОБА_10 . Коли ОСОБА_10 вийшов до нього з подвір?я ОСОБА_12 , ОСОБА_7 відійшов від мотоцикла та намагався нанести ОСОБА_10 удари кулаками в область голови та обличчя. ОСОБА_14 бачила як ОСОБА_7 вдарив ОСОБА_10 один раз кулаком в ліву частину обличчя. У відповідь на ці дії ОСОБА_7 . ОСОБА_10 вдарив його спочатку долонею руки в область обличчя, а коли той не заспокоївся і надалі намагався його вдарити ще один удар кулаком в область обличчя. Після цього ОСОБА_7 присів біля огорожі.
Свідок ОСОБА_15 у суді першої інстанції також підтвердила, що 04 липня 2020 року близько 20 год 30 хв вона чула сварку ОСОБА_7 з дружиною ОСОБА_11 , що відбувалася на подвір?ї останніх. ОСОБА_10 , який проходив через подвір?я ОСОБА_15 , зробив ОСОБА_7 зауваження. Тоді ОСОБА_7 почав сваритися з ОСОБА_10 .. ОСОБА_7 виїхав зі свого подвір?я мотоциклом на дорогу, зупинився, почав висловлюватись нецензурними та образливими словами на адресу ОСОБА_10 , говорив, щоб той йшов до нього на дорогу. Коли ОСОБА_10 вийшов до нього, ОСОБА_7 відійшов від мотоцикла та намагався нанести ОСОБА_10 удари кулаками в область голови та обличчя. ОСОБА_15 бачила як ОСОБА_7 вдарив ОСОБА_10 один раз кулаком в ліву частину обличчя. У відповідь на ці дії ОСОБА_7 ОСОБА_10 вдарив його спочатку долонею руки в область обличчя і кулаком в область обличчя. Після цього удару ОСОБА_7 з ОСОБА_10 більше не бився, а присів біля огорожі.
Вказаний факт під час допиту у судовому засіданні місцевого суду також ствердили свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .
У своїх показаннях свідок ОСОБА_16 пояснив, що ввечері 04 липня 2020 року близько 20 год 30 хв він перебував в гаражі у ОСОБА_12 , де допомагав ремонтувати мотоцикл. Він чув сварку ОСОБА_7 з дружиною ОСОБА_11 , що відбувалася на подвір?ї останніх. В гаражі з ним перебували ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які виходили на вулицю, щоб подивитися, що там відбувається. ОСОБА_16 з ними не виходив, залишався в гаражі. Коли через деякий час він вийшов на вулицю, то побачив брата ОСОБА_10 , який йшов додому. Від ОСОБА_12 та ОСОБА_13 йому стало відомо про бійку між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 . Особисто цієї бійки він не бачив. В подальшому від брата ОСОБА_10 йому стало відомо про спричинення йому ОСОБА_7 тілесного ушкодження у вигляді гематоми біля лівого ока, яку він бачив у брата, коли пізніше заходив до нього додому.
Крім показань свідків, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується іншими наявними у матеріалах провадження доказами, зокрема: заявою про вчинене кримінальне правопорушення від 06 липня 2020 року, в якій потерпілий ОСОБА_10 вказав, що ОСОБА_7 наніс йому удари в обличчя (а.к.п.103), протоколом проведення слідчого експерименту від 04 вересня 2020 року за участю свідка ОСОБА_12 (а.к.п.142-143), протоколом проведення слідчого експерименту від 04 вересня 2020 року за участю свідка ОСОБА_13 (а.к.п.144-145), протоколом проведення слідчого експерименту від 05 вересня 2020 року за участю свідка ОСОБА_15 (а.к.п.149-150), протоколом проведення слідчого експерименту від 08 вересня 2020 року за участю потерпілого ОСОБА_10 (а.к.п.170-171), під час слідчих експериментів свідки та потерпілий розповіли про обставини отримання потерпілим тілесних ушкоджень, висновком судово-медичної експертизи № 40 від 07 липня 2020 року (а.к.п.110), згідно якого у потерпілого виявлені легкі тілесні ушкодження.
У апеляційних твердженнях захисник ставить під сумнів висновок судово-медичної експертизи № 40 від 07 липня 2020 року, згідно з яким ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_10 легкі тілесні ушкодження.
Відповідно до вказаного висновку, під час проведення судово-медичної експертизи у ОСОБА_10 було виявлено тілесне ушкодження у вигляді підшкірної гематоми лівої виличної ділянки обличчя. Дане тілесне ушкодження, згідно його морфологічних особливостей, виникло в результаті травмуючої дії тупого предмета (предметів), не виключається, що в термін, вказаний в постанові про призначення судово-медичної експертизи та потерпілим. За ступенем тяжкості гематома лівої виличної ділянки обличчя, виявлена у ОСОБА_10 , належить до категорії легких тілесних ушкоджень. Для утворення тілесного ушкодження, виявленого у ОСОБА_10 , було необхідно не менш,як один травматичний контакт з тупим предметом. Враховуючи характер і особливості анатомічної локалізації тілесного ушкодження. виявленого у ОСОБА_10 , сумнівною вважається імовірність його утворення в результаті падіння потерпілого з висоти власного зросту (а.к.п.110, зворот).
У суді першої інстанції судмедексперт ОСОБА_17 також підтвердив, що ОСОБА_10 було спричинено тілесне ушкодження у вигляді підшкірної гематоми лівої виличної ділянки обличчя, яке належить до категорії легких тілесних ушкоджень. Давність утворення даного тілесного ушкодження відповідає терміну, вказаному у постанові про призначення експертизи та потерпілим ОСОБА_10 . Це тілесне ушкодження могло бути спричинене кулаком.
Піддавати вищенаведені докази сумніву у апеляційного суду немає підстав.
Таким чином, висновок судово-медичної експертизи та показання експерта в місцевому суді об`єктивно підтверджують показання потерпілого ОСОБА_10 та повністю спростовують версію сторони захисту про отримання потерпілим тілесних ушкоджень в результаті падіння під поштовху обвинуваченого в плече.
Щодо посилань захисника на те, що суд першої інстанції не розглянув можливість виникнення тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 від дій дружини обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_11 , то суд апеляційної інстанції вважає їх голослівними.
Місцевим судом допитувалася свідок ОСОБА_11 , яка показала, що вона та її чоловік ОСОБА_7 з ОСОБА_10 перебувають у неприязних відносинах. 04 липня 2020 року близько 20 год 30 хв вона з чоловіком ОСОБА_7 на своєму подвір?ї не сварилися, а лише голосно кричали, так як знаходились далеко один від одного. ОСОБА_10 , який проходив через подвір?я ОСОБА_12 , крикнув до них, щоб перестали сваритися, в тому числі висловився нецензурними словами. Тоді ОСОБА_11 з ОСОБА_7 крикнули йому у відповідь, що ще не 22 год.і що хочуть, те і будуть робити на своєму подвір?ї. Через деякий час, коли ОСОБА_11 на подвір?ї з донькою ОСОБА_18 складали сіно, то дізналась від останньої, що її чоловіка ОСОБА_7 , який мав їхати мотоциклом кропити картоплю, на дорозі біля їх подвір?я б?є ОСОБА_10 . Коли ОСОБА_11 вибігла з подвір?я на дорогу, бійка вже закінчилась. ОСОБА_7 лежав біля огорожі. У нього на голові та обличчі було видно гематоми. Зі слів ОСОБА_7 їй стало відомо, що його побив ОСОБА_10 . Після спричинення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень ОСОБА_7 вона завезла останнього в КП «Маневицька ЦРЛ», де той був госпіталізований, а в подальшому направлений для продовження лікування в КП «Волинська обласна клінічна лікарня». Стверджує, що у ОСОБА_10 після бійки будь-яких тілесних ушкоджень, в тому числі гематом, видно не було.
Отже, показання самої ОСОБА_11 заперечують версію побиття нею потерпілого ОСОБА_10 , а така версія сторони захисту, на думку апеляційного суду, є нічим іншим, як способом уникнення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінальної відповідальності.
З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про те, що матеріалами провадження та зібраними доказами у їх сукупності, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, встановлена винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, а саме: умисного легкого тілесного ушкодження, а доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника, спростовуються вищенаведеними доказами, які були належним чином досліджені місцевим судом.
Відтак, на переконання апеляційного суду, у діях ОСОБА_7 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.
Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції вказаних норм закону дотримався.
Місцевим судом врахована ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, який є кримінальним проступком.
Обставини, які пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_7 , судом не встановлені.
Крім того, місцевим судом взято до уваги те, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, не працює, є інвалідом 3 групи з дитинства і на його утриманні перебувають четверо малолітніх дітей.
У суді першої інстанції потерпілий наполягав на призначенні ОСОБА_7 міри покарання у виді громадських робіт в межах санкції даної статті.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції враховує, що позиція потерпілої сторони у судових засіданнях не є обов`язковою для суду, натомість враховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.
На думку апеляційного суду, враховуючи особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, не працює, є інвалідом 3 групи з дитинства, має на утриманні четверо малолітніх дітей, вчинив кримінальний проступок, а також позицію потерпілої сторони, яка наполягала на призначенні йому міри покарання у виді громадських робіт, судом першої інстанції обґрунтовано застосовано до ОСОБА_7 покарання у виді 120 (ста двадцяти) годин громадських робіт.
Таке покарання, на переконання суду апеляційної інстанції, повністю відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчиненню обвинуваченим нових злочинів.
На думку суду апеляційної інстанції, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».
Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.
Істотних порушень норм кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.
Законних підстав для скасування вироку та задоволення апеляційної скарги з наведених у ній мотивів, апеляційний суд не вбачає.
Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Маневицького районного суду Волинської області від 24 червня 2021 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді