КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
при секретарі судових засідань ОСОБА_4 о
за участю:
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0004290 по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця станиця Темижбекська, Кавказського району, Краснодарського краю, громадянина України, пенсіонера, з вищою освітою, розлученого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2021 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2021 року задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні та застосовано до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку за місцем перебування.

По справі вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно ухвали суду, 03 листопада 2018 року близько 11 години 00 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого проживання та реєстрації, що за адресою: АДРЕСА_1 , де грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, в присутності сторонніх осіб та пересічних громадян, демонструючи свою зверхність перед іншими та неповагу до існуючих правил і норм поведінки, діючи з метою опору працівникам правоохоронного органу, під час виконання ними службових обов`язків, а саме: помсти за складання адміністративного протоколу, передбаченого ст. 183 КУпАП та недопущення подальшого понесення адміністративної відповідальності за вказаною статтею, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій та бажаючи їх настання, достовірно знаючи, що перед ним знаходяться працівники Національної поліції України, які виконували свої службові обов`язки, діючи умисно, здійснив активні дії, що виразився у штовханні, висловлюванні нецензурними словами, погрозі фізичноїрозправи, та з хуліганських мотивів, умисно кинув з вікна квартири за місцем свого проживання та реєстрації дві скляні пляшки по службовому автомобілі Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області марки «RENAULT DOKKER» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , в результаті чого пошкодив переднє вітрове скло та ліві водійські двері вказаного автомобіля, спричинивши майнової шкоди.
28 листопада 2018 року отримано висновок судово-психіатричної експертизи № 549 від 27 листопада 2018року, складений експертами КЗ КОР «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання» смт. Глеваха Київської області, згідно якого ОСОБА_7 страждає в даний час та страждав під час, коли були скоєні інкриміновані йому дії 03листопада 2018 року, на розлади особистості та поведінки, обумовлені ушкодженням головного мозку (травматичного, інтоксикаційного генезу). Своїх дій ОСОБА_7 , під час скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення, не міг повною мірою усвідомлювати та не може їх усвідомлювати на даний час.
При цьому, згідно висновку вищевказаної експертизи, ОСОБА_7 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної прсихіатричної допомоги у примусовому порядку за місцем перебування.
Водночас, ОСОБА_7 страждає на психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю та потребує лікування з приводу цього захворювання. Протипоказань для застосування таких заходів у нього не виявлено.

Судом першої інстанції не встановлено, що на момент судового розгляду кримінального провадження ОСОБА_7 видужав.

Таким чином, у відповідності до вимог ст. 94 КК України щодо ОСОБА_7 були застосовані примусові заходи медичного характеру.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду першої інстанції змінити, виключивши з мотивувальної частини посилання суду на спрямованість умислу, мети і мотивів дій ОСОБА_7 при вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.

Згідно доводів апеляційної скарги, судом першої інстанції не враховано того факту, що здатність особи усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними, є невід`ємною ознакою, що характеризує суб`єкт злочину лише за критерієм осудності.

У випадку вчинення суспільно-небезпечного діяння у стані неосудності, згідно до положень ст. 513 КПК України, суд може лише встановити чи мало воно місце та чи вчинено конкретною особою. Умисел, мотив та мета, як вольові ознаки суб`єктивної сторони складу злочину, виключаються, й мають місце лише тоді, коли особа здатна усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Таким чином, на думку прокурора, ухвала суду першої інстанції в частині наявності умислу та його спрямованості, мети і мотиву в діях ОСОБА_7 при вчиненні суспільно-небезпечного діяння підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, захисника, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Порядок здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру регламентований главою 39 Кримінального процесуального кодексу України.

Враховуючи, що прокурор факт вчинення ОСОБА_7 суспільно-небезпечного діяння не оскаржує, тому колегія суддів переглядає ухвалу місцевого суду відповідно до ст. 404 КПК України в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 513 КПК України: підчас постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до роз`яснень, які містить п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду №7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» ухвала (постанова) у справі про застосування примусових заходів медичного характеру має відповідати вимогам кримінально-процесуального закону і крім вирішення питань, передбачених ст.420 КПК, містити в собі як формулювання суспільно небезпечного діяння, визнаного судом установленим, так і посилання на перевірені в судовому засіданні докази, якими суд обґрунтовує свої висновки, а також мотиви прийнятого ним рішення по суті.

Згідно із ч. 2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Як встановлено п. 1 ч. 1 ст. 93 КК України, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб: які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, не в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.
Так, судом було встановлено наявність в діях ОСОБА_7 ознак суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.

Також, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_7 на час вчинення інкримінованих йому дій, страждав на розлади особистості та поведінки, обумовлені ушкодженням головного мозку (травматичного, інтоксикаційного генезу), тобто перебував у стані неосудності, у зв`язку з чим було постановлено рішення про застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру.

Водночас за умови перебування особи у стані неосудності юридична оцінка вчиненого ним суспільно небезпечного діяння за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України, є неправильною.
Враховуючи, що стан неосудності пов`язаний з відсутністю в особи інтелектуальної та вольової ознак, з ним несумісні наявність у свідомості особи чітко сформованих мети й мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину, тому встановлення будь-якої форми вини (умислу чи необережності) в діях неосудної особи об`єктивно є неможливим. Юридична оцінка суспільно небезпечному діянню в такому випадку повинна надаватися з огляду на фактичні обставини скоєного та наслідки, що настали.
Всупереч викладеному, суд першої інстанції, встановивши, що суспільно небезпечне діяння було вчинено ОСОБА_7 у стані неосудності, вказав в ухвалі про наявність умислу, мети і мотивів дій ОСОБА_7 при вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.
Таким чином, доводи прокурора з приводу того, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, є обґрунтованими, у зв`язку з чим його апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2021 року, зміні шляхом виключення з її мотивувальної частини посилання суду на спрямованість умислу, мети і мотивів дій ОСОБА_7 при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 412, 513 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2021 року, якою застосовано до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку за місцем перебування, змінити.
Виключити з мотивувальної частини ухвали посилання суду на спрямованість умислу, мети і мотивів дій ОСОБА_7 при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:

_____________________ _____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3