КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/229/2022 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А
20 січня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:
Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, прокурор Оболонської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження та скасувати оскаржувану ухвалу. Постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про накладення арешту на майно, яке вилучене 15.11.2021 при проведенні невідкладного обшуку за адресою м. Київ, вул. Полярна 10-В, гаражний кооператив «Полярний» в гаражному блоці № НОМЕР_1 , а саме: Предмет зовні схожий на вогнепальну зброю, а саме пістолет «Special Combat» темно-сірого кольору з рукояткою із дерев`яними вставками; предмет, зовні схожий на ніж, з біло-чорною рукояткою у чохлі темно-сірого кольору; зв`язку ключів у кількості 4 ключів та один брелок, у вигляді заборони користування, розпоряджання та відчуження будь-кому і будь-яким чином зазначеним майном.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в ухвалі, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Апелянт вказує на те, що відмовляючи у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно, вилучене під час обшуку, слідчий суддя послався на вимоги ч. 7 ст. 236 КПК України та зазначив, що вказані речі та документи не можна вважати тимчасово вилученим майном, оскільки вилучені речі та документи увійшли в перелік майна, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі Оболонського районного суду м. Києва про дозвіл на проведення обшуку.
Однак на думку апелянта вказана позиція слідчого судді не відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 30 листопада 2017 року у справі № 5-272кс(15), де зазначається, що «особливістю кримінальних процесуальних норм, на відміну від, наприклад, кримінально-правових, є те, що їхні структурні елементи (гіпотеза, диспозиція, санкція) у переважній більшості випадків не зосереджені в одній статті КПК, а окремо викладені законодавцем у різних статтях, іноді навіть розділах, КПК України, а отже, зміст окремої норми може бути виявлено лише шляхом системного тлумачення положень КПК».
Вилучивши під час обшуку майно слідчий чи інша уповноважена особа позбавляє його власника чи володільця можливості володіти, користуватися та розпоряджатися ним, що передбачено частиною 1 статті 167 КПК України та названо тимчасовим вилученням майна.
Стаття 168 КПК України говорить про те, що тимчасове вилучення майна може здійснюватись під час законного затримання особи, а також під час обшуку, огляду.
Отже, вилучення майна під час обшуку, незалежно від зазначення його в ухвалі, є саме тимчасовим вилученням, а не чимось іншим. Тому, якщо закон чітко передбачає подальшу долю тимчасово вилученого майна: або арешт, або повернення володільцю, то окремо про майно, вилучене під час обшуку, не йдеться взагалі.
Тимчасове вилучення майна, як і його арешт, є заходом забезпечення кримінального провадження, тоді як обшук - слідчою дією. І якщо захід забезпечення застосовується з метою досягнення дієвості кримінального провадження, то метою слідчої дії є отримання (збирання) доказів або перевірка вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України. Слідчі дії проводяться на підставі судової ухвали в тому випадку, коли це передбачено законом. Обшук є одним з таких випадків.
Системний аналіз приписів статей 234 та 235 Кримінального процесуального кодексу України дає змогу зробити висновок про те, що слідчий суддя, даючи дозвіл на обшук, дає право на проникнення до житла чи іншого володіння особи. Вилучення речей і документів при проведенні обшуку, виходячи з приписів частини 7 статті 236 Кримінального процесуального кодексу України, є правом слідчого або прокурора, яким він наділений законом, а не ухвалою. На користь цього свідчить ще й те, що слідчий, прокурор має право на вилучення і тих речей та документів, про які не йдеться в ухвалі. І якщо обшук є втручанням в право на недоторканність житла чи іншого володіння особи, то вилучення майна є втручанням в право власності.
Таким чином, слідчим суддею допущено істотне порушенням вимог ст. 170, ч. 1 ст. 173 КПК України, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
На обґрунтування вимог клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що Оболонська окружна прокуратура м. Києва отримала повний текст ухвали слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 18.11.2021 лише 08.12.2021, про що свідчить відмітка про отримання супровідного листа суду канцелярією окружної прокуратури, а тому строк на апеляційне оскарження ухвали пропущений з поважних причин.
Представник власників майна в судове засідання у справі не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, клопотань про відкладення не подавав. А тому з урахуванням викладеного, а також з метою недопущення затягування судового розгляду, колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутності представника власників майна, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.
В даному випадку апеляційний суд приймає до уваги також практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив задовольнити її з наведених в ній підстав, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Так, відповідно до вимог ст. 395 КПК Україниапеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а у разі якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Згідно ч.1 ст.117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.
Відповідно до висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду сформованого у постанові від 27 травня 2019 року у справі №461/1434/18, у випадку, коли слідчий суддя з посиланням на ч.2 ст.376 КПК Українипостановив ухвалу та оголосив її вступну та резолютивну частини, а повний текст ухвали оголосив в інший день, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня оголошення резолютивної частини ухвали. У разі, якщо повний текст було складено пізніше, у випадку необізнаності у заінтересованих осіб з мотивами прийнятого слідчим суддею рішення, вказане за їх клопотанням може бути визнано поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та підставою для його поновлення в порядку, передбаченому ч.1 ст.117 КПК України.
Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що повний текст оскаржуваної ухвали було оголошено 19.11.2021 року, копію оскаржуваної ухвали Оболонською окружною прокуратурурою м. Києва отримано 08.12.2021, що підтверджується копією супровідного листа, який долучено до апеляційної скарги, у зв`язку з чим колегія суддів вбачає підстави для задоволення клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження.
Досудовим розслідуванням встановлено, що дане кримінальне правопорушення за фактом організації особою підпалів житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1 , які відбулись 04.09.2020 року та 08.09.2020 року, вчинених загальнонебезпечним способом; та за фактом незакінченого замаху на умисне пошкодження житлової квартири АДРЕСА_2 , вчиненого шляхом підпалу, за попередньою змовою групою осіб 08.09.2020 року.
Дане клопотання про арешт майна на адресу Оболонського районного суду м. Києва направлено поштовим відправленням через Укрпошту Експрес 16.11.2021 відповідно до накладної на конверті.
18.11.2021 року ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва відмовлено у задоволенні вказаного клопотання прокурора про арешт майна.
Приймаючи таке рішення слідчий суддя послався на те, що все вилучене під час вказаного обшуку майно не має статусу «тимчасово вилученого», а відтак не потребує окремого судового рішення про його арешт.
З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується, виходячи з наступного.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, рішення слідчого судді про відмову у задоволенні клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, є безпідставним, а тому, як вважає колегія суддів, підлягає скасуванню.
Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:
1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;
2) перелік і види майна, що належить арештувати;
3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;
4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Згідно ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Як вбачається з матеріалів справи клопотання прокурора про арешт майна подано з дотриманням вимог ст. 171 КПК України.
Зі змісту клопотання про арешт вбачається, що у провадженні слідчого відділу Оболонського УП ГУНП у м. Києві перебувають матеріали зазначеного кримінального провадження. Досудовим розслідуванням встановлено, що дане кримінальне правопорушення за фактом організації особою підпалів житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1 , які відбулись 04.09.2020 року та 08.09.2020 року, вчинених загальнонебезпечним способом; та за фактом незакінченого замаху на умисне пошкодження житлової квартири АДРЕСА_2 , вчиненого шляхом підпалу, за попередньою змовою групою осіб 08.09.2020 року.
В ході досудового розслідування 15 листопада 2021 року проведено невідкладний обшук за адресою: АДРЕСА_3 , гаражний кооператив «Полярний», у гаражному боксі № НОМЕР_1 в ході якого виявлено та вилучено: предмет, зовні схожий на вогнепальну зброю, а саме пістолет «Special Combat» темно-сірого кольору з рукояткою із дерев`яними вставками; предмет зовні схожий на ніж, з біло-чорною рукояткою у чохлі темно-сірого кольору; зв`язку ключів у кількості 4 ключі та один брелок.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
При цьому, прокурором відповідно до ст. 173 КПК України наведені в клопотанні правові підстави для арешту майна, надано достатньо доказів, що вказують про вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, дані про належність майна.
В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.
Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав відповідатиме вимогам КПК України. Матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні.
Крім цього, колегія суддів при вирішенні питання про накладення арешту на майно, також враховує той факт, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання, як накладення арешту.
З урахуванням зазначеного колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді про те, що все вилучене під час вказаного обшуку майно не має статусу «тимчасово вилученого», а відтак не потребує окремого судового рішення про його арешт є безпідставним та невмотивованим, передчасним та не ґрунтується на матеріалах клопотання, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів, слідчий суддя посилається, як на підставу для відмови у накладенні арешту на ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 17 листопада 2021 року, якою надано дозвіл прокурору Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 на проведення обшуку 15 листопада 2021 року у гаражному боксі № НОМЕР_1 , який розташований за адресою: м. Київ, вул. Полярна,10-В, з метою відшукання та вилучення заборонених в обігу предметів та речовин, а також предмету зовні схожого на вогнепальну зброю «Special Combat» темно-сірого кольору з рукояткою із дерев`яними вставками; предмет зовні схожий на ніж, з біло-чорною рукояткою у чохлі темно-сірого кольору; зв`язку ключів у кількості 4 ключі та один брелок.
Однак поза увагою слідчого судді залишилось те, що прокурором клопотання про арешт майна подано 16.11.2021, коли ще не існувало ухвали слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 17.11.2021 року про надання дозволу прокурору Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 на проведення обшуку 15 листопада 2021 року у гаражному боксі № НОМЕР_1 , який розташований за адресою: м. Київ, вул. Полярна,10-В.
Також не надано оцінку тому факту, що обшуку який відбувся 15 листопада 2021 року у гаражному боксі № НОМЕР_1 , який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , був невідкладний.
Відповідно до ч. 1 ст. 233 КПК Україниніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.
Згідно з частиною третьою цієї статті слідчий, дізнавач, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення. У такому разі прокурор, слідчий, дізнавач за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися до слідчого судді із клопотанням про проведення обшуку. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді.
Крім того відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.
З аналізу зазначених норм закону вбачається, що коли вилучення майна відбулося у невідкладному випадку пов`язаним із врятуванням майна, прокурор зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися до слідчого судді із клопотанням про проведення обшуку, тобто для легалізації законності проникнення в даному випадку до гаражного боксу № НОМЕР_1 , який розташований за адресою: м.Київ, вул. Полярна,10-В, що й було зроблено прокурором в даному кримінальному провадженні.
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження не встановлено.
З урахуванням вказаних обставин для забезпечення проведення всебічного, повного та неупередженого досудового розслідування, колегія суддів апеляційного суду дійшла остаточного висновку, що у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170-173 КПК України, в даному кримінальному провадженні необхідно накласти арешт на майно, арешт на яке доведено прокурором.
При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасований повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,
п о с т а н о в и л а:
Поновити прокурору Оболонської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 18 листопада 2021 року.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 про накладення арешту на майно, - задовольнити.
Накласти арешт на майно, яке вилучене 15.11.2021 при проведенні невідкладного обшуку за адресою м. Київ, вул. Полярна 10-В, гаражний кооператив «Полярний» в гаражному блоці № НОМЕР_1 , а саме: предмет зовні схожий на вогнепальну зброю, а саме пістолет «Special Combat» темно-сірого кольору з рукояткою із дерев`яними вставками; предмет, зовні схожий на ніж, з біло-чорною рукояткою у чохлі темно-сірого кольору; зв`язку ключів у кількості 4 ключів та один брелок, шляхом заборони користування, розпорядження та відчуження будь-кому і будь-яким чином зазначене майно.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4