ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/790/22 Справа № 202/328/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2022 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001023 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2022 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України, якому продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 11.03.2022 року,
ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду, постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту з покладенням на обвинуваченого відповідних обов`язків.
Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що прокурор ОСОБА_8 , яким було подано клопотання про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, до суду першої інстанції не з`явився, хоча дату судового засідання було узгоджено заздалегідь.
Зазначає, що ухвала суду про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 11.01.2022 року ідентична попереднім ухвалам.
Вказує на те, що судом під час розгляду клопотання прокурора зроблено посилання на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 28.07.2021 року, що є порушенням ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Стверджує, що судом не надано оцінки клопотанню сторони захисту про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, навіть на долучені до матеріалів провадження документи, що підтверджують місце для перебування під домашнім арештом, а родичі обвинуваченого будуть утримувати його.
Вказує на те, що продовження запобіжного заходу ОСОБА_7 було здійснено лише на підставі тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень, без жодного належного та допустимого доказу існування ризиків.
Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2022 року ОСОБА_7 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 11.03.2022 року.
Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, пов`язаних із спричиненням тілесних ушкоджень потерпілим, не працює, не має постійного місця проживання та достатніх соціальних зв`язків, а тому обвинувачений, перебуваючи на волі, може незаконно впливати на свідків та потерпілих, які ще не допитані, переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.
Від обвинуваченого, захисника та прокурорів - процесуальних керівників не надійшло клопотання про їх участь у розгляді провадження, у зв`язку з чим відповідно до ст.4221 КПК України розгляд апеляційної скарги проведено у відсутність обвинувачених, захисника та прокурора.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги захисника не підлягають задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Відповідно до матеріалів провадження, на розгляді Петриківського районного суду Дніпропетровської області перебуває обвинувальний акт № 0001023 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України.

З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді від 18.05.2020 року до обвинуваченого ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.
Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 11.01.2022 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Під час апеляційного розгляду ухвали суду встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання були дотримані в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що, вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, судом правильно встановлена наявність ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого і свідків у цьому кримінальному провадженні, які ще не допитані, оскільки обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, при цьому враховано тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, та особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який не працює, не має постійного місця проживання та міцних соціальних зв`язків.
Разом з тим, слід зазначити, що посилання суду на ризик вчинення інших кримінальних правопорушень, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки прокурором в клопотанні про продовження запобіжного заходу ОСОБА_7 вказаний ризик не доведений та в попередніх ухвалах про продовження строку тримання під вартою - не встановлений.
Однак, оскільки встановлено ризики, що підтверджуються зазначеними обставинами, тому для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Підстав для застосування судом до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.
Також, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, із застосуванням насильства, а тому, відповідно до п. 1 ч.4 ст.183 КПК України, суддя також має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Доводи захисника про те, що прокурор, яким було подано клопотання про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, до суду першої інстанції не з`явився, є безпідставними, оскільки КПК України не передбачає розгляд клопотання про продовження строку тримання під вартою виключно прокурором, яким подано клопотання.
Відповідно до ч.1 ст.37 КПК України у разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів.
Таким чином, розгляд вказаного клопотання може бути проведено за участі прокурора, який входить до групи прокурорів у цьому кримінальному провадженні.
Доводи апеляційної скарги про те, що ухвала суду від 11.01.2022 року є ідентичною попереднім ухвалам про продовження строків тримання під вартою, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд при вирішенні питання щодо продовження обвинуваченому дії запобіжного заходу кожного разу перевіряє наявність тих чи інших ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а також чи зменшились ризики, на підставі яких був обраний запобіжний захід обвинуваченому у вигляді тримання під вартою, чому суд першої інстанції надав оцінку в своїй ухвалі.
Доводи захисника про те, що суд у своєму рішенні послався на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 28.07.2021 року, що є порушенням ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів вважає такими, що не є підставою для скасування ухвали суду, оскільки рішення суду апеляційної інстанції в цьому випадку не має преюдиційного значення, разом з цим, слід зазначити, що судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з урахуванням обставин кримінального провадження, а саме, що кримінальні правопорушення були вчиненні із застосуванням насильства, особи обвинуваченого та наявних ризиків.
Твердження захисника про те, що у обвинуваченого наявне місце для перебування під домашнім арештом, а також, що родичі будуть його утримувати, колегія суддів вважає такими, що не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у декількох епізодах нападу, поєднаних із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу.
Посилання захисника на те, що продовження запобіжного заходу ОСОБА_7 було здійснено лише на підставі тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень є безпідставним, оскільки запобіжний захід продовжено з урахуванням всіх обставин, особи обвинуваченого.
Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2022 року залишити без задоволення.

Ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2022 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4