Справа № 304/1486/21 Провадження № 1-кс/304/269/2021
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2021 року м. Перечин

Слідчий суддя Перечинського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого дізнавача СД відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_3 , затверджене начальником Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 на підставі матеріалів досудового розслідування, внесених до ЄРДР за №0000124 від 11 листопада 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, про арешт майна,

В С Т А Н О В И В:

старший дізнавач СД відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим прокурором, на підставі матеріалів кримінального провадження, внесених до ЄРДР за № 0000124 від 11 листопада 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, про накладення арешту на тимчасово вилучений автомобіль марки «Шкода Фабія», р/н НОМЕР_1 , зеленого кольору, який на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_5 , мешканці АДРЕСА_1 , та залишити такий на зберіганні на спеціальному майданчику тимчасового тримання відділення поліції № 1. Клопотання мотивоване тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що 11 листопада 2021 року до чергової частини відділення поліції № 1 надійшов рапорт в. о. начальника СКП відділення поліції № 1 ОСОБА_6 про те, що ним отримано інформацію, що громадянин ОСОБА_7 , який проживає на території обслуговування ВП № 1, зберігає за місцем свого проживання наркотичну речовину, через що в його діях містяться ознаки кримінального проступку, передбаченого ст. 309 КК України. За даним фактом того ж дня було розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України. Дізнавач вказує, що спільно вжитими СКП та СРПП відділення поліції № 1 заходами 16 листопада 2021 року о 13.50 год по вулиці Будівельників у місті Перечин Ужгородського району Закарпатської області зупинено автомобіль марки «Шкода Фабія», р/н НОМЕР_3 , який перебуває у розшуку «Гарпун», під керуванням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_2 . При зупинці автомобіля водій вийшов з-за керма та намагався втекти, викинувши при цьому з кишені куртки пластикову ємність (з-під іграшки «Кіндер»). Оглядом встановлено, що у вказаній пластиковій колбі знаходилися п`ятнадцять згортків фольги з порошкоподібною кристалічною речовиною всередині. Посилаючись на норми кримінального процесуального закону, які визначають питання щодо речових доказів, підстави тимчасового вилучення майна та накладення арешту, дізнавач підсумовує клопотання та зазначає, що беручи до уваги вищенаведене, а також те, що тимчасово поміщений на спеціальний майданчик автомобіль марки «Шкода Фабія», р/н НОМЕР_3 , є речовим доказом та має значення речового доказу у даному кримінальному провадженні, через що, задля запобіганню можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження такого, виникла необхідність у накладенні арешту на тимчасово вилучене майно, а відтак просить клопотання задовольнити.

Дізнавач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд клопотання за його відсутності, що відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду даного клопотання.

У судове засідання ні власник майна ОСОБА_5 , ні фактичний користувач ОСОБА_8 також не з`явилися, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлялися у встановленому законом порядку.

На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не проводиться.

Слідчий суддя, вивчивши надані дізнавачем матеріали, зваживши доводи викладені у клопотанні, приходить до такого висновку.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 цього Кодексу під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

З матеріалів клопотання видно, що 11 листопада 2021 року до чергової частини відділення поліції № 1 надійшов рапорт в. о. начальника СКП відділення поліції № 1 ОСОБА_6 про отримання ним інформації, що громадянин ОСОБА_7 , який проживає на території обслуговування ВП № 1, зберігає за місцем свого проживання наркотичну речовину (а. с. 5).

Також видно, що 11 листопада 2021 року дану подію було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та присвоєно номер 0000124 з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 309 КК України, що підтверджується Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 17 листопада 2021 року (а. с. 4).

Крім цього 16 листопада 2021 року о 13.50 год надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що по вулиці Будівельників у місті Перечин зупинено транспортний засіб, р/н НОМЕР_3 , який перебуває у розшуку ГАРПУН, у водія якого під час поверхневого огляду було виявлено речовину, схожу на наркотичну (а. с. 6).

Кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 309 КК України, за ознаками якого здійснюється дане кримінальне провадження, є незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту.

В межах зазначеного кримінального провадження дізнавач звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим прокурором, про накладення арешту на тимчасово вилучене майно автомобіль марки «Шкода Фабія», р/н НОМЕР_1 , зеленого кольору, який на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_5 , мешканці АДРЕСА_1 , та залишити такий на зберіганні на спеціальному майданчику тимчасового тримання відділення поліції № 1.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно ст. 94, 132, 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися й у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Обов`язок ініціатора клопотання довести обставини, що вказують на вчинення кримінального правопорушення; правову підставу для арешту майна; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження тощо, слідує із вимог ч. 5 ст. 132, ст. 171 КПК України та відповідає передбаченим статтями 7, 22, 26 КПК України принципам змагальності та диспозитивності.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

З клопотання вбачається, що таке подано без дотримання вказаних вимог, оскільки всупереч вимогам ст. 132 КПК України, дізнавач не вказав і не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Проте із тексту клопотання слідчого вбачається, що воно складається з викладення скороченого змісту фактичних обставин кримінального правопорушення (фабули), встановлених органом досудового розслідування та посилання на положення ст. 170 КПК без належного обґрунтування співвідношення вказаних положень процесуального закону з фактичними обставинами даного кримінального провадження.

Також клопотання слідчого містить лише загальні формулювання підстав і мети арешту майна згідно з процесуальним законом, посилання на статтю 98 КПК України як підставу накладення арешту з метою збереження речових доказів та зазначення того, що у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що тимчасово вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у вказаній статті, в той час як будь яких процесуальних рішень слідчого про визнання тимчасово вилученого майна речовим доказом до клопотання не додано і як не зазначено, які саме сліди чи інші відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, зберегло на собі вказане майно.

Окрім іншого, слідчий суддя звертає увагу, що клопотання дізнавача належним чином не оформлено, містить пробіли тексту дати його погодження прокурором і кількості додатків, що до нього долучені, та датовано дізнавачем 25 жовтням 2021 року, тобто до моменту внесення відомостей у даному кримінальному провадженні до Єдиного реєстру досудових розслідувань (11.11.2021) (а. с. 1, 4); прохальна частина сформульована нечітко, зокрема в частині зазначення реєстраційного номеру транспортного засобу, який дізнавач просить арештувати (а. с. 3).

Отже, вивченням матеріалів клопотання встановлено, що дізнавач не виконав вимоги, передбачені ч. 2 ст. 171 КПК України, та належним чином не мотивував своє клопотання, зокрема, в частині мети накладення арешту на вищевказане майно, та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна. Клопотання дізнавача не містить посилань на наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, та їх відповідне обґрунтування, а лише формальне посилання на норми КПК України, які регулюють питання щодо речових доказів, а також передбачають можливість арешту тимчасового вилученого майна.

Відтак на теперішній час дізнавачем не доведено, що в застосуванні арешту майна є необхідність, і що потреби досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, як арешт зазначеного тимчасово вилученого майна.

Доводи дізнавача щодо необхідності накладення арешту з метою забезпечення збереження майна як речових доказів, є безпідставними та немотивованими.

При прийнятті рішення слідчий суддя також враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що для розгляду клопотання прокурор не з`являвся, а слідчий одночасно з таким подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, підтримавши таке, відтак будь яких клопотань про приєднання до матеріалів клопотання доказів (документів), які б підтверджували обґрунтованість його доводів чи могли б істотно вплинути на висновки слідчого судді, не подавав.

Отже, оцінюючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для третіх осіб, обґрунтованість необхідності обмеження у праві власності нерухомим майном, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого є необґрунтованим та таким що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 40-1, 131, 132, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

у задоволенні клопотання дізнавача СД відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_3 , затвердженого начальником Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 на підставі матеріалів досудового розслідування, внесених до ЄРДР за № 0000124 від 11 листопада 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, про арешт майна відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти діб з моменту її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1