ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/509/21 Справа № 706/778/18 Категорія: ч. 2 ст. 187 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретарів судових засіданьОСОБА_5 ОСОБА_6 ,
за участі:
прокурора обвинуваченихОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10

захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження № 0000155 за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_8 з доповненнями, ОСОБА_9 з доповненнями, ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , прокурора Уманської окружної прокуратури ОСОБА_14 на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 31 березня 2021 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Бозаржай К-Совет Куліхавлі, Вабкентський район, Бухарська область, республіка Узбекистан, узбек, громадянин України, офіційно не зареєстрований, проживаючий по АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, останні рази:

- 30.05.2002 Бородянським районним судом Київської обл. за ст.15, ч.3 ст.185 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, 11.04.2005р. звільнений на підставі ст.81 КК України з іспитовим строком 1 рік 4 місяці 1 день згідно постанови Бердичівського районного суду Житомирської обл. від 11.04.2005р.;

- 25.04.2008 Коростенським міськрайонним судом Житомирської обл. за ч.3 ст.185, ч.3 ст.187 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, 01.09.2015р. звільнений по відбуттю строку покарання, судимість не знята та не погашена,

засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, на 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с.Бозоржайн, Вабкентський район, Бухарська область, республіка Узбекистан, узбек, громадянин України, зареєстрований та проживаючий по АДРЕСА_2 , в порядку ст.89 КК України не судимий,

засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, на 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець с.Іванівка, Уманського району, Черкаської області, українець, громадянин України, маючий на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , офіційно не зареєстрований, проживаючий по АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, останні рази:

- 20.12.2004 Коростенським міськрайонним судом Житомирської обл. за ч.3 ст.185, ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений умовно достроково 27.12.2006р. постановою міськрайонного суду м.Бердичева від 22.12.2006р. з невідбутим терміном покарання 1 рік 2 місяці 27 днів;

- 25.04.2008 Коростенським міськрайонним судом Житомирської обл. за ч.3 ст.185, ч.3 ст.187КК України до 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, 28.01.2016р. Ізяславським районним судом Хмельницької області вирок переглянуто та зараховано у відбуття покарання 8 місяців 28 днів. Звільнений 05.02.2016р. по відбуттю строку покарання, судимість не знята та не погашена, -

засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, на 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

Запобіжний захід ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до вступу вироку в законну силу залишено попередній тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_10 ухвалено рахувати з моменту взяття його під варту, тобто з 21 квітня 2018 року, ОСОБА_9 - з моменту взяття його під варту, тобто з 20 квітня 2018 року, ОСОБА_8 - з моменту його взяття під варту, тобто з 05 травня 2018 року.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз в сумі 2145 грн., по 715 грн. з кожного.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 солідарно на користь потерпілої ОСОБА_16 моральну шкоду в розмірі 10000 грн. та на користь потерпілої ОСОБА_17 матеріальну шкоду в розмірі 4039 грн., моральну шкоду в розмірі 4000 грн.

Вирішена доля речових доказів відповідно до ст. 100 КПК України, -

в с т а н о в и л а :
Вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 31 березня 2021 року ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 визнані винуватими та засуджені за те, що 16 квітня 2018 року близько 15 години 30 хвилин, ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , будучи особами, які раніше вчинили розбій, спільно із ОСОБА_9 , діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільну небезпечність та протиправність своїх дій, з метою здійснення розбійного нападу, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з погрозою застосування насильства, яке є небезпечне для життя і здоров`я особи в момент нападу, на автомобілі ВАЗ 2109, державні номерні знаки якого попередньо були прикриті малярною стрічкою, прибули до магазину «Продукти», що по вул.Центральна, 72, в с.Ліщинівка, Христинівського району, Черкаської області. У подальшому, на виконання узгодженого плану всіма членами групи, з метою попереднього встановлення наявності в магазині сторонніх осіб, охорони та інших обставин, які ймовірно могли б перешкодити здійсненню розбійного нападу, ОСОБА_10 зайшов в приміщення магазину «Продукти», що по вул. Центральна, 72, в с. Ліщинівка, Христинівського району, Черкаської області, де придбав пляшку води. Вийшовши з магазину ОСОБА_10 повідомив ОСОБА_9 та ОСОБА_8 про перебування в магазині продавщиці та відсутності сторонніх осіб, що в свою чергу було розцінено останніми як можливість безперешкодно вчинити злочин, після чого залишився чекати ОСОБА_9 та ОСОБА_8 в автомобілі з метою імітації непричетності до зазначеного злочину. 16 квітня 2018 року близько 15 години 30 хвилин ОСОБА_8 , який тримав у своїх руках запальничку у вигляді пістолету «WALTER», спільно із ОСОБА_9 , шляхом вільного доступу зайшли до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_5 », де здійснили напад на продавця - ОСОБА_18 , під час якого з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, що зазнала нападу, демонструючи предмет, зовні схожий на пістолет, заволоділи грошовими коштами в сумі 1500 гривень, алкогольними напоями та продуктами харчування, що належали фізичній особі-підприємцю ОСОБА_19 , чим спричинили останній матеріальної шкоди на загальну суму 2682 грн. 50 коп., після чого з вказаним майном з місця вчинення кримінального правопорушення зникли на вищевказаному автомобілі.

Також 16 квітня 2018 року близько 17 години 20 хвилин, ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , за попередньою змовою, діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном шляхом нападу, усвідомлюючи суспільну небезпечність та протиправність своїх дій, будучи особами, які раніше вчинили розбій, використовуючи у своїх злочинних цілях автомобіль ВАЗ 2109 з прикритими малярною стрічкою державними номерними знаками, з метою здійснення розбійного нападу на магазин, прибули до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_6 », що по АДРЕСА_3 , де, ОСОБА_9 , будучи водієм, залишився чекати в автомобілі з метою швидкого зникнення від місця вчинення злочину, а ОСОБА_10 спільно із ОСОБА_8 , який тримав у своїх руках запальничку у вигляді пістолету «WALTER», шляхом вільного доступу зайшли до приміщення вказаного магазину, де здійснили напад на продавця - ОСОБА_16 , у ході якого застосували насильство, яке виразилося у поваленні на підлогу останньої, після чого погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, що зазнала нападу, демонструючи предмет, зовні схожий на пістолет, прикладаючи його до голови ОСОБА_16 , заволоділи грошовими коштами в сумі 2229 гривень, 44 пачками цигарок, алкогольними напоями, що належали фізичній особі-підприємцю ОСОБА_17 , чим спричинили останній матеріальної шкоди на загальну суму 4039 грн., після чого з вказаним майном з місця вчинення кримінального правопорушення зникли на вищезазначеному автомобілі.

Крім того, 16 квітня 2018 року о 18-00год., ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , за попередньою змовою, діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільну небезпечність та протиправність своїх дій, будучи особами, які раніше вчинили розбій, використовуючи у своїх злочинних цілях автомобіль ВАЗ 2109 з прикритими малярною стрічкою державними номерними знаками, з метою здійснення розбійного нападу на магазин, прибули до магазину " ІНФОРМАЦІЯ_5 ", що по АДРЕСА_4 , де ОСОБА_9 , будучи водієм, залишився чекати в автомобілі з метою швидкого зникнення від місця вчинення злочину, а ОСОБА_10 спільно із ОСОБА_8 , який тримав у своїх руках запальничку у вигляді пістолету «WALTER», шляхом вільного доступу зайшли до приміщення вказаного магазину, де здійснили напад на продавця ОСОБА_20 та відвідувачку ОСОБА_21 у ході якого, з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, що зазнала нападу, демонструючи предмет, схожий на пістолет, заволоділи грошовими коштами в сумі 2000 гривень, що належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_20 , чим спричинили останній матеріальної шкоди на вище вказану суму, після чого з вказаним майном місця вчинення кримінального правопорушення зникли на вищезазначеному автомобілі.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 кваліфіковано за ч. 3 ст. 187 КК України.

Внаслідок повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, суд першої інстанції прийшов до висновку, що стороною обвинувачення не вірно кваліфіковано дії обвинувачених за ч. 3 ст. 187 КК України, в зв`язку з чим дії ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 2 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, що зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій.

Підставами такого рішення суду першої інстанції слугувало те, що з досліджених судом доказів та встановлених обставин справи вбачається, що по всіх трьох епізодах, що інкримінуються обвинуваченим, є відсутньою така кваліфікуюча ознака як проникнення в приміщення, так як неправомірні дії були вчинені обвинуваченими вдень, в період роботи магазинів, на які були здійснені напади. Магазини працювали в звичайному режимі, були не замкнені, напад відбувся шляхом вільного доступу до магазинів, до яких мав право зайти будь-хто з відвідувачів для придбання товарів.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій, вважаючи його незаконним, просив вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що судом першої інстанції неправильно кваліфіковано його дії за ч. 2 ст. 187 КК України, вважає, що їх слід кваліфікувати за ст. 186 КК України, оскільки він не вчинив фізичного насильства щодо потерпілих та інших дій, які могли нести загрозу для життя особи, на яку було вчинено напад.

В доповненнях до апеляційної скарги від 10.05.2021 обвинувачений ОСОБА_8 підтримав доводи, викладені в його апеляційній скарзі, та вказав, що стороною обвинувачення не доведено, що між ним, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 була домовленість про вчинення злочину. ОСОБА_9 взагалі перебував в автомобілі і не знав про те, що відбувалося в магазинах. Між ним та ОСОБА_10 також не було домовленості про спільне вчинення злочину. Зазначає, що вирок суду не відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 , вважаючи вирок суду першої інстанції незаконним, просив його скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що його винуватість у вчиненні злочину за який його засуджено не доведена.

Вважає, що його дії необхідно кваліфікувати за ст. 396 КК України, що підтверджується показаннями обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за участі свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та потерпілих по даній справі, які його не впізнали.

Він дійсно возив ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , однак не вчиняв з ними злочинів. Конфіскований судом автомобіль підлягає поверненню власнику ОСОБА_24 .

В доповненнях до апеляційної скарги від 12.07.2021 обвинувачений ОСОБА_9 підтримав доводи, викладені в його апеляційній скарзі, та зазначив, що показання потерпілої ОСОБА_18 , дані в ході досудового розслідування, є неправдивими. З її слів під час пограбування в магазині перебувало двоє чоловіків, які зачинили її в підсобці, хоча він перебував за кермом автомобіля, а поряд автомобіля, присівши на корточки, ОСОБА_10 .. ОСОБА_8 повідомляв, що в магазині він був один, продавчиню в підсобку не зачиняв, а сказав їй присісти за прилавок, що вона і зробила.

Той факт, що він не знаходився в магазині, також підтверджується відсутністю його відбитків пальців на прилавку, холодильнику та пляшках алкоголю.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просив вирок суду скасувати через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що в ході судового розгляду не було допитано жодного свідка по справі: ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_23 , ОСОБА_27 та інших, хоча питання щодо їх допиту було вирішено, що позбавило сторону захисту спростувати або довести ті чи інші факти як винуватості, так і невинуватості ОСОБА_10 ..

Покази потерпілих не відповідають критеріям достовірності, оскільки вони, як на досудовому розслідуванні, так і під час судового розгляду, були непослідовними та непереконливими.

Допитані в ході судового розгляду потерпілі ( ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 ) взагалі не вказували на ОСОБА_10 , як на особу, яка їм погрожувала фізичною розправою та вчиняла щодо них будь-яке насильство, чи здійснила напад, а також не вказували, які саме дії вчиняв саме ОСОБА_10 .

Письмові докази, на які посилається суд у вироку, не оцінені відповідно до вимог ст. 94 КПК України, оскільки документи лише перераховані, їх зміст належним чином не розкритий та не вказано, якими доказами обгрунтовуються встановлені судом обставини.

Як органом досудового розслідування, так і судом першої інстанції не встановлено, якого саме насильства зазнала кожна з потерпілих внаслідок дій саме ОСОБА_10 , якщо такі дії взагалі вчинялися. Також не встановлено, якого ступеню тяжкості тілесних ушкоджень зазнали ті чи інші потерпілі від дій ОСОБА_10 чи його бездіяльності.

Дії обвинувачених за ч. 2 ст. 187 КК України судом першої інстанції кваліфіковано не правильно, не підтверджується доказами вчинення ОСОБА_10 щодо потерпілих у справі розбійного нападу за попередньою змовою та з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я, а також не доведено, що у обвинувачених був сформований умисел на розбійний напад та що вони діяли спільно з метою вчинення розбійного нападу.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 , вважаючи вирок суду незаконним, просив його скасувати, перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 186 КК України, призначити покарання з врахуванням пом`якшуючих покарання обставин: похилого віку, стану здоров`я та наявності на його утриманні неповнолітнього сина.

При відтворенні обстановки та обставин подій у першому магазині потерпіла не впізнала його, як особу, що вчинила протиправні дії щодо неї. В ході судового розгляду не було допитано жодного свідка.

Вважає, що в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, як передбачений ч. 3 ст. 187 КК України, так і ч. 2 ст. 187 КК України, а наявний ч.2 ст. 186 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просив вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що жодний із доказів, на які мається посилання у вироку, не встановлює факт вчинення саме ОСОБА_9 злочину. Жоден із потерпілих чи свідків не назвав ОСОБА_9 як особу, яка вчинила злочин. За відомостями протоколів впізнання потерпілі вказували на осіб, яких впізнали ОСОБА_8 та ОСОБА_10 ..

У вироку судом не оцінені докази щодо кожного із обвинувачених, відсутні посилання на докази, які підтверджують вину саме ОСОБА_9 ..

Судом першої інстанції завершено розгляд кримінального провадження у відсутність даних щодо перевірки доводів ОСОБА_9 про застосування до нього недозволених методів досудового розслідування.

У вироку суду відсутні посилання на належні та допустимі докази, які поза розумним сумнівом підтверджують вину ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення.

Судом не наведено доказів, які підтверджують попередню домовленість обвинувачених щодо спільного вчинення злочину, не зазначено обставин та дій, які вчинені за попередньою змовою, та яким чином ОСОБА_9 заволодів майном потерпілих внаслідок вчиненого розбою.

В матеріалах справи відсутні докази того, що речовина, яка знаходилася в газовій запальничці пістолеті, могла завдати тілесних ушкоджень чи шкоди здоров`ю потерпілих, що виключає кваліфікацію дій обвинувачених як розбій, а їх дії слід кваліфікувати, як грабіж.

В апеляційній скарзі прокурор Уманської окружної прокуратури ОСОБА_28 , вважаючи вирок суду незаконним, просив його скасувати через неправильне застосування вимог закону про кримінальну відповідальність та постановити новий вирок, яким визнати винуватими: ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 187 КК України та призначити йому покарання у вигляді 10 років позбавлення волі з конфіскацією ? всього належного йому майна; ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 187 КК України та призначити покарання у вигляді 10 років позбавлення волі з конфіскацією ? всього належного йому майна; ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 187 КК України та призначити йому покарання у вигляді 8 років позбавлення волі з конфіскацією ? всього належного йому майна. Початок строку відбування покарання рахувати: ОСОБА_10 з моменту взяття його під варту, тобто з 21.04.2018, ОСОБА_9 з моменту взяття під варту 20.04.2018, ОСОБА_8 з моменту взяття його під варту, тобто з 05.05.2018. Стягнути з обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз по справі 2145грн, по 715 грн. з кожного .

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом неправильно застосовано норми матеріального права, а саме безпідставно перекваліфіковано дії обвинувачених з ч. 3 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 187 КК України.

Посилаючись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду , викладену в постанові від 18.04.2018 у справі № 569/1111/16-к, вважає доведеним, що обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , маючи єдиний умисел на відкрите заволодіння майном потерпілих, здійснювали дії по проникненню у відокремлені секції магазину, заходили за прилавок, тобто місце з обмеженим доступом, де з каси магазинів забирали грошові кошти, тобто в їх діях наявна така кваліфікуюча ознака як проникнення у інше приміщення чи сховище.

Заслухавши суддю-доповідача, думки обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , їх захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які підтримали подані ними апеляційній скарги, апеляційні скарги інших учасників судового провадження та заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора; думку прокурора ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора Уманської окружної прокуратури ОСОБА_14 , просила вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 , ОСОБА_29 та ОСОБА_10 винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, призначити їм покарання у межах призначеного судом першої інстанції, та заперечила проти задоволення апеляційних скарг обвинувачених з доповненнями та їх захисників; думку захисника ОСОБА_13 , яка підтримала подані апеляційні скарги обвинувачених з доповненнями та захисників, заперечила проти задоволення апеляційної скарги прокурора; вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг прокурора, обвинувачених з доповненнями та захисників, провівши повторне часткове дослідження доказів у кримінальному провадженні за клопотанням прокурора, колегія суддів приходить до висновку, що вони до задоволення не підлягають, виходячи з наступного.

Згідно ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення по даній справі вказані вимоги закону були дотримані.

Так, висновки районного суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке вони засуджені, відповідають фактичним обставинам справи, що ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному їх дослідженні, яким суд дав обґрунтовану і правильну правову оцінку, відповідно до ст. 94 КПК України.

Кваліфікація дій обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 187 КК України є правильною.

Згідно ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

В апеляційних скаргах та в суді апеляційної інстанції обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та захисники ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 зазначали про незаконність вироку суду першої інстанції та просили його скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Як на підставу такого рішення вони вказували на неповноту судового розгляду, неправильну кваліфікацію дій обвинувачених.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, за викладених у судовому рішенні обставин, ґрунтуються на доказах, досліджених та належно оцінених у судовому засіданні.

Такі висновки суд першої інстанції зробив на підставі показань обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які частково визнали свою винуватість, потерпілих: ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_19 .

Потерпілі ОСОБА_17 та ОСОБА_19 , які не були безпосередніми очевидцями вчинення ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 інкримінованого їм кримінального правопорушення, повідомили суду першої інстанції про обставини, які мають значення для розгляду кримінального провадження.

Потерпілі ОСОБА_17 та ОСОБА_19 суду першої інстанції показали, що є власниками магазину «Центральний», що по вул. Центральна, 33-а, с. Добра, Маньківського району Черкаської області, та відповідно магазину «Продукти» по вул. Центральна, 72, в с. Ліщінівка, Христинівського району Черкаської області. Зі слів продавців магазину їм стало відомо, що 16.04.2018 магазини обікрали, з магазину «Центральний» забрали гроші з каси, алкогольні та тютюнові вироби, а з магазину «Продукти» - алкогольні напої та продукти харчування.

Потерпіла ОСОБА_16 в суді першої інстанції показала, що вона працює продавцем в магазині «Центральний» в с. Добра Маньківського району Черкаської області. У 2018 році, точної дати не пам`ятає, в магазині перебувала вона та ще одна людина в той час коли до нього зайшли двоє чоловіків, один з яких сказав, щоб всі лежали, приставив їй до голови пістолет, а інший забрав гроші, цигарки та вино. Під час проведення слідчого експерименту та в судовому засіданні вона впізнала нападників, це були ОСОБА_10 та ОСОБА_8 .. Зі слів людей в селі їй стало відомо, що третій чоловік закрив двері до магазину та сидів під ним.

Потерпіла ОСОБА_18 в суді першої інстанції показала, що працює продавцем у магазині «Продукти», в с. Ліщинівка Христинівського району Черкаської області. У 2018 році, точної дати не пам`ятає, до магазину забігло двоє чоловіків, крикнули їй сидіти та завели до підсобного приміщення. Вони забрали з магазину алкогольні напої та продукти харчування. Чи була у них зброя не пам`ятає, оскільки злякалася. В ході досудового розслідування впізнала обвинувачених по фотокартках, як осіб, що здійснили напад.

Потерпілі ОСОБА_20 та ОСОБА_21 в суді першої інстанції показали, що у 2018 році ОСОБА_20 працювала продавцем в магазині «Продукти» в с. Ботвинівка, Христинівського району Черкаської області, а ОСОБА_21 їй допомагала. Після обіду, до магазину зайшов один з обвинувачених ОСОБА_30 , купив сітро та вийшов з магазину. Потім до магазину зайшли ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , який навів на них пістолет, наказав закрити очі та сидіти. З каси нападники забрали 2000 грн. ОСОБА_20 відштовхнула одного з нападників та вибігла на вулицю, де в автомобілі ВАЗ2109 сидів ОСОБА_9 .. Номерні знаки на автомобілі були заклеєні.

Також судом першої інстанції співставлено, проаналізовано і покладено в основу обвинувального вироку як докази дані, що містяться в:

протоколах огляду місця події від 16.04.2018, повторно досліджених судом апеляційної інстанції, проведених відповідно в приміщенні магазину № 72 за адресою: с. Ліщинівка, вул. Центральна, 72, Христинівського району, Черкаської області; в приміщенні магазину по вул. Центральній, 33а, в. с. Добра Маньківського району; в приміщенні магазину в АДРЕСА_4 (т. 5 а.с. 4-14, 72-78, 182-188);

протоколах пред`явлення речей для впізнання від 19.04.2018 за участю ОСОБА_16 та ОСОБА_20 , згідно яких вони за фотознімками впізнали пістолет, яким обвинувачені погрожували та вчинили напад на магазини;

протоколі пред`явлення особи для впізнання від 19.04.2018 про впізнання свідком ОСОБА_22 на фотокартці № 4 ОСОБА_10 , як особи, що 16.04.2018 здійснила напад на магазин в с. Добра Маньківського району;

протоколі пред`явлення особи для впізнання від 03.05.2018 про впізнання свідком ОСОБА_31 на фотокартці № 3, за рисами обличчя, ОСОБА_8 , як особу, яка 16.04.2018 вчинила напад на магазин в с. Добра Маньківського району;

протоколі пред`явлення особи для впізнання від 19.04.2018 про впізнання потерпілою ОСОБА_20 , на фотознімку № 3, за рисами обличчя та формою очей ОСОБА_10 , як чоловіка, який 16.04.2018 здійснив напад на магазин в с. Ботвинівка, вул. Лермонтова, 1;

протоколах пред`явлення особи для впізнання від 17.05.2018 про впізнання потерпілою ОСОБА_21 на фотокартці № 3, по обличчю та очах ОСОБА_8 , та на фотокартці № 1 , по обличчю, очах, вусах та усмішці, ОСОБА_10 , як чоловіків, які 16.04.2018 здійснили напад на магазин;

протоколі пред`явлення особи для впізнання від 17.05.2018 про впізнання свідком ОСОБА_26 на фотокартці № 4 , за рисами обличчя ОСОБА_8 ;

протоколі огляду місця події від 18.04.2018 про виявлення і вилучення за місцем проживання ОСОБА_10 , за добровільної його згоди, в будинку по АДРЕСА_1 речей, в тому числі предмету схожого на пістолет;

протоколі від 18.04.2018 про огляд автомобіля ВАЗ 2109 д.н.з НОМЕР_1 , за добровільної згоди ОСОБА_9 ;

протоколі слідчого експерименту від 19.04.2018, відеозаписі до нього, в ході якого ОСОБА_10 в присутності захисника, розказав та показав на місці, яким чином були вчинені три розбійні напади на магазини;

протоколі огляду речей від 19.04.2018 з фото таблицями про те, що на фото з камер зображено перехрестя доріг та дорога в с. Добра Маньківського району, неподалік магазину, о 17-07, 17-12, 17-14 годині по дорозі проїжджає автомобіль ВАЗ 2109 д.н.з якого заклеєно липкою стрічкою.

Оцінюючи вказані докази, а також докази на які маються посилання у вироку суду в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, тобто нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, що зазнала нападу, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявності в діях обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, а не ч. 3 ст. 187 КК України, як інкриміновано їм органом досудового розслідування, оскільки в діях обвинувачених відсутня кваліфікуюча ознака злочину проникнення в приміщення.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2018 провадження № 13-14кс18, проникнення, як кваліфікуюча знака розбою передбачає, що особа потрапила у житло, інше приміщення чи сховище незаконно, тобто за відсутності права перебувати в місці, де знаходиться майно. Незаконність проникнення стосується самого факту потрапляння до житла, іншого приміщення чи сховища або перебування в ньому під час вчинення розбою. При вирішенні питання про застосування кваліфікуючої ознаки «проникнення у житло, інше приміщення чи сховище», вирішальне значення мають режим доступу до приміщення (вільний/обмежений) під час вчинення розбою та наявність у особи умислу на незаконне входження (потрапляння) до приміщення або незаконне перебування в ньому з метою заволодіння чужим майном.

Наявність режиму вільного доступу до приміщення свідчить про законність входження (потрапляння) особи у відповідне приміщення та правомірне її перебування там, а отже, виключається інкримінування кваліфікуючої ознаки «проникнення», навіть якщо особа потрапила в приміщення з умислом заволодіти чужим майном.

Якщо особа шляхом вільного доступу до певного приміщення вчиняє дії, спрямовані на заволодіння чужим майном, що зберігається в місці з обмеженим доступом (службові приміщення, відокремлені секції магазину з обмеженим доступом, касові апарати, сейфи тощо). Такі дії мають бути кваліфіковані як поєднані з проникненням у інше приміщення чи сховище. Так само мають бути кваліфіковані дії особи, яка потрапила в приміщення з вільним доступом, але залишилися в ньому з метою заволодіння чужим майном і тоді, коли режим доступу до цього приміщення змінився й став обмеженим (завершення робочого дня в магазині , музеї тощо).

При інкримінуванні «проникнення» важливим є також факт усвідомлення особою незаконності входження (потрапляння) у відповідне приміщення або перебування в ньому під час вчинення розбою. Вчиняючи розбій, поєднаний з проникненням, особа повинна усвідомлювати протиправність входження (потрапляння) у приміщення або перебування в ньому під час вчинення розбою, передбачати суспільно небезпечні наслідки такого протиправного входження (потрапляння) у приміщення й бажати їх настання або ж хоча і не бажати, але свідомо припускати їх настання.

Тобто, якщо особа, не усвідомлюючи , що режим доступу до об`єкта є обмеженим, а входження (потрапляння) у відповідне приміщення або перебування в ньому під час вчинення розбою незаконним, фактично увійшла (потрапила) у житло, інше приміщення чи сховище з обмеженим режимом доступу, такі дії мають кваліфікуватися без ознаки «проникнення».

З огляду на вказане, неприпустимо кваліфікувати дії як розбій, поєднаний з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище, враховуючи лише момент виникнення в особи умислу на вчинення заволодіння чужим майном, незважаючи на режим доступу до приміщення (вільний/обмежений) та наявність/відсутність умислу на проникнення до приміщення.

Згідно обвинувального акта, органом досудового розслідування ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 сформульовано обвинувачення, що вони діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільну небезпечність та протиправність своїх дій, з метою здійснення розбійного нападу, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з погрозою застосування насильства, яке є небезпечне для життя і здоров`я особи в момент нападу, шляхом вільного доступу проникли до приміщення магазину, де, здійснили напад на продавця, під час якого, з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, що зазнала нападу, демонструючи предмет, зовні схожий на пістолет, заволоділи грошовими коштами, продуктами харчування та алкогольними напоями та кваліфіковано їх дії за ч. 3 ст. 187 КК України з кваліфікуючою ознакою «проникнення в приміщення».

Розглядаючи дане кримінальне провадження в межах пред?явленого обвинувачення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність кваліфікуючої ознаки «проникнення», оскільки по всіх трьох епізодах неправомірні дії обвинуваченими були вчинені вдень, в період роботи магазинів, які працювали в звичному режимі, без будь-яких обмежень чи застережень, були незамкнені, напади були вчинені шляхом вільного доступу до приміщення магазину, а тому обвинувачені мали право вільно зайти до приміщення магазину, як і будь-який інший покупець, тобто проникнення в даному випадку відсутнє.

Доводи прокурора про наявність в діях обвинувачених кваліфікуючої ознаки проникнення в інше приміщення чи сховище, оскільки вони проникли до відокремленої секції магазину, за прилавок, де з каси магазинів забрали грошові кошти, є безпідставними, оскільки матеріали кримінального провадження не містять доказів того, що грошові кошти обвинуваченими були викрадені з місця з обмеженим доступом службового приміщення, відокремленої секції магазину, касового апарату, сейфу тощо, крім того зазначене не випливає і з пред?явленого органом досудового розслідування обвинувачення.

Висновки суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 кваліфікуючої ознаки проникнення в інше приміщення та сховище, узгоджуються з правовими висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2018 справа № 569/1111/16-к, постанові Об?єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.06.2021 справа № 755/7958/17.

З огляду на викладене, доводи прокурора про необхідність кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 187 КК України за кваліфікуючою ознакою проникнення в інше приміщення чи сховище є неприйнятними.

Твердження обвинувачених ОСОБА_8 ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_11 про відсутність між обвинуваченими попередньої змови на вчинення злочину є безпідставними.

Співучастю у злочині є умисна спільна участь декількох осіб (суб`єктів злочину) у вчиненні умисного злочину. Злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення.

При цьому під час вчинення злочину кожен зі співучасників може вчиняти різні дії (подолання опору потерпілого, залякування, заподіяння тілесних ушкоджень, заволодіння майном, спостерігання за місцем вчинення злочину), які спрямовані на досягнення єдиної мети.

Домовленістю групи осіб про спільне вчинення злочину є узгодження об`єкта злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення та змісту виконуваних функцій, яке може відбутися у будь-якій формі - усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій, що висловлені не у формі усної чи письмової пропозиції, а безпосередньо через поведінку, з якої можна зробити висновок про такий намір.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що дії обвинувачених були узгодженими, з розподілом ролей та цілеспрямованими. Так, ОСОБА_9 виконував роль спостерігача та водія, використовуючи автомобіль ВАЗ 2109, обвинувачені пересувалися між населеними пунктами, де вчинялися розбійні напади на магазини, та спостерігав зовні на вулиці за обстановкою та в разі, коли до магазина хтось наближався попереджав ОСОБА_8 та ОСОБА_10 про це шляхом сигналу. Обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_10 погрожували продавчиням, а саме ОСОБА_8 при цьому застосовував предмет схожий на пістолет, який останні сприймали як реальну загрозу їх життю та здоров`ю, та забирали кошти, алкогольні напої та продукти харчування, та всі разом, на автомобілі втікали з місця вчинення злочину. З метою їх невикриття на автомобілі, на якому вони пересувалися, були заклеєні номерні знаки, що свідчить про підготовку до вчинення злочину та усвідомлення вчинення ними протиправних дій.

Крім того, твердження обвинувачених ОСОБА_8 ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_11 про відсутність попередньої змови спростовуються даними протоколу слідчого експерименту, під час проведення якого обвинувачений ОСОБА_10 - особисто підтвердив та детально відтворив всі обставини вчинення злочину.

Так, здобуті у провадженні докази з огляду на послідовність і характер дій обвинувачених об?єктивно доводять умисел на здійснення саме розбійного нападу на потерпілих, спланованого і підготовленого засудженими. У їх розпорядженні були автомобіль, на якому вони могли швидко зникнути з місця вчинення злочину, запальничка зовні схожа на пістолет «WALTER» з метою погрози застосування насильства, небезпечного для життя і здоров?я особи, яка зазнала нападу, а також вони заздалегідь спланували зникнення з місця злочину та розпорядження викраденим майном.

Враховуючи, що попередня домовленість про вчинення злочину може відбуватися у будь-якій формі, у тому числі усній або за допомогою конклюдентних дій, колегія суддів вважає, що спільні та узгоджені дії ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 свідчать про наявність у них попередньої змови між собою на вчинення розбою.

Таким чином, доводи обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 щодо неправильної кваліфікації їх дій з огляду на відсутність у них попередньої змови не можна визнати обґрунтованими, оскільки вони суперечать безпосередньо дослідженим судом доказам та не ґрунтуються на законі.

Твердження обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_10 про наявність в їх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки вони не вчиняли фізичного насильства по відношенню до потерпілих та інших дій, які могли нести загрозу для їх життя, є безпідставними та спростовуються доказами по даному кримінальному провадженню.

Так, розбій, як злочин проти власності, це напад із метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства. В разі вчинення розбою посягання відбувається на два об`єкти - власність та життя і здоров`я потерпілої особи.

Однією з характеризуючих ознак розбою є саме насильство, метою якого є намір одразу подолати опір потерпілого й упередити його протидію нападу. Агресивність й спрямованість таких дій на подолання опору по відношенню до особи, яка зазнала нападу, є відмінною ознакою від грабежу.

При грабежі, поєднаному із застосуванням насильства до потерпілого, основним об`єктом посягання виступає власність, і незважаючи на те, що у момент вчинення грабежу відбувається вплив на потерпілого, однак він є незначним, тому й не може бути мови про існування ще одного об`єкту - життя і здоров`я особи.

Головним критерієм реальності погрози при розбої є суб`єктивне сприйняття її потерпілим. При розмежуванні грабежу та розбою визначальним є характер застосованого до потерпілого насильства або погрози спричинення такого насильства як способу заволодіння чужим майном, при розбої воно є небезпечним для життя чи здоров`я, а при грабежі така небезпека відсутня.

З матеріалів кримінального провадження та показань потерпілих ОСОБА_16 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 встановлено, що вчинення даного злочину супроводжувалося погрозами застосування насильства, небезпечного для життя та здоров?я потерпілих, що зазнали нападу, з застосуванням предмету, який зовні схожий на пістолет, демонстрація якого потерпілими сприймалася як реальна та небезпечна загроза їхньому життю та здоров?ю.

При розмежуванні грабежу та розбою визначальним є не тільки наслідки, що настали в результаті застосування насильства до потерпілого, але й сам спосіб дії винних осіб, тому колегія суддів вважає необгрунтованими доводи обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_10 про вчинення ними саме грабежу.

З врахування викладеного, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 про наявність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 396 КК України, є безпідставними.

Колегія суддів вважає, що посилання захисника ОСОБА_32 на правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 638/5312/16-к не є релевантними щодо розглядуваної справи, оскільки в даному випадку застосування предмету схожого на пістолет, який потерпілими сприймався як реальний, що може завдати шкоди їх життю чи здоров`ю, за встановлених судом першої інстанції фактичних обставин, належить кваліфікувати як розбій , а вміст предмету схожого на пістолет газ, та можливість завдання ним шкоди здоров`ю не впливає на кваліфікацію дії обвинувачених.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_33 посилається на неповноту судового розгляду, як на підставу для скасування вироку суду та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, оскільки не було допитано жодного свідка в даному кримінальному провадженні.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що при визначенні порядку дослідження доказів, було вирішено допитати в тому числі свідків сторони обвинувачення, які в судові засідання не з`являлися, їх участь не була забезпечена прокурором та при вирішенні питання про можливість закінчувати судове слідство, учасники судового провадження не наполягали на їх допиті.

Колегія суддів вважає, що суд не має вживати активних дій для забезпечення явки свідків обвинувачення, оскільки вжиття таких дій суперечить засадам об`єктивності та неупередженості суду, зазначеним у ч. 6 ст. 22 КПК України.

На думку колегії суддів той факт, що в ході судового розгляду не було допитано жодного свідка, не перешкодило суду першої інстанції постановити обвинувальний вирок в даному кримінальному провадженні, оскільки здобуті в ході досудового розслідування докази та досліджені під час судового розгляду є належними, допустимими , достовірними і достатніми для доведення винуватості обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Посилання обвинуваченого ОСОБА_9 на те, що показання потерпілої ОСОБА_18 , дані нею в ході досудового розслідування, є неправдивими, колегія суддів оцінює критично, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд обґрунтовує свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому , прокурору, або посилатися на них, а також надавати їм оцінку.

Крім того допитані в ході судового розгляду судом першої інстанції потерпілі були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань, і у колегії суддів відсутні підстави вважати їх показання неправдивими.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_12 про застосування до обвинуваченого тиску з боку працівників Уманського ВП ГУНП в Черкаській під час затримання, доставки до приміщення Уманського ВП ГУНП в Черкаській області та під час утримання у вказаному відділі поліції, не знайшли свого обґрунтованого підтвердження.

Під час апеляційного розгляду прокурором надано постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_34 від 02.08.2021 про закриття кримінального провадження №0000002 від 31.03.2021 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України, за заявою ОСОБА_9 про застосування до нього незаконних методів слідства працівниками Уманського ВП ГУНП в Черкаській області , на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в їх діях складу кримінального правопорушення. Постанова на даний час є чинною.

Колегія суддів вважає, що дії ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 суд першої інстанції правильно кваліфікував за ч. 2 ст. 187 КК України, а тому доводи обвинувачених, захисників та прокурора про неправильну кваліфікацію дій обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 є необґрунтованими та такими, що повністю спростовуються сукупністю досліджених та перевірених судом першої інстанції доказів.

В ході дослідження матеріалів кримінального провадження колегією суддів не встановлено порушень процесуального законодавства під час збирання, дослідження та оцінки наведених судом у вироку доказів.

Таким чином у вироці суду відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, які суд дослідив та оцінив з дотриманням положень статей 85, 86, 88, 94 КПК України. В основу обвинувального вироку покладено виключно ті докази, що не викликають сумнівів у їх достовірності.

Частиною 1 ст. 415 КПК України визначено вичерпний перелік підстав для скасування вироку суду апеляційним судом та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, якщо:

- встановлено порушення, передбачені пунктами 2,3,4,5,6,7 частини 2 статті 412 цього Кодексу;

- в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою;

- судове рішення ухвалено чи підписано не тим складом суду, який здійснював судовий розгляд.

В апеляційних скаргах обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 не наведено підстав, передбачених ч. 1 ст. 415 КПК України, які слугували б підставою для скасування вироку суду першої інстанції та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

В результаті апеляційного перегляду судового рішення, колегією суддів не встановлено таких порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, істотних порушень, передбачених ч.2 ст.412 КПК України, які є безумовною підставою для скасування рішення, - апелянтами не наведено.

Покарання обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 районним судом призначено з дотриманням вимог ст.ст.50,65,66,67 КК України та правових позицій, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Судом враховано характер та ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченими злочину, який відноситься до категорії тяжких, особи обвинувачених: ОСОБА_8 , який є неодруженим, непрацюючим, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше неодноразово судимий, судимості в установленому законом порядку не зняті і не погашені, за місцем проживання характеризується посередньо; ОСОБА_9 , який одружений, до затримання працював в ТОВ «Берестівець», на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, в силу ст. 89 КК України є несудимим, за місцем проживання характеризується позитивно; ОСОБА_10 , який є неодруженим, непрацюючим, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше неодноразово судимий , судимості у встановленому законом порядку не зняті та не погашені, за місцем проживання характеризується посередньо, має неповнолітнього сина ОСОБА_15 , 2003 року народження; обтяжуючої покарання ОСОБА_8 , ОСОБА_10 обставини рецидив кримінальних правопорушень, відсутність обтяжуючої покарання ОСОБА_9 обставини, та відсутність пом?якшуючих покарання обставин, обґрунтовано призначив ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 187 України у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 покарання відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є співмірним вчиненому, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_10 про неврахування судом першої інстанції при призначенні покарання його віку, стану здоров`я та наявності неповнолітньої дитини є необґрунтованими, оскільки вказані обставини судом першої інстанції враховані в повній міра, а дані про незадовільний стан його здоров`я матеріали кримінального провадження не містять та стороною захисту не надано.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_9 та те, що судом першої інстанції безпідставно конфісковано в дохід держави автомобіль ВАЗ 2109, оскільки він належить його сину, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки вирішуючи питання щодо долі речових доказів, суд першої інстанції в порядку ст.. 100 КПК України, прийняв обґрунтоване рішення про конфіскацію автомобіля, як знаряддя та засобу вчинення злочину.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим та вмотивованим, а підстави, передбачені ст. 415 КПК України, для його скасування та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, як просили обвинувачені та їх захисники в апеляційних скаргах, або його зміни відсутні. Також колегією суддів не встановлено підстав, передбачених ст. 420 КПК України для скасування вироку суду та ухвалення нового, як просив прокурор в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 404, 405, ч. 1 ст. 407, ст. 418, ст. 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 31 березня 2021 року щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - залишити без змін, а апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_8 з доповненнями, ОСОБА_9 з доповненнями, ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , прокурора Уманської окружної прокуратури ОСОБА_14 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.

Головуючий

Судді