У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року. м. Павлоград.

Колегія Павлоградського міськрайонного суду

Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 0000187 від 12.09.2016 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Покровськ (раніше Красноармійськ) Донецької області, громадянина України, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И Л А :
В провадженні Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 0000187 від 12.09.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор заявила клопотання про призначення кримінального провадження до судового розгляду, про оголошення ОСОБА_5 у регіональний, державний (міждержавний), міжнародний розшук, та щодо обрання у відношенні останнього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_7 звернувся із заявою про поверення обвинувального атку прокурору, та наголосив, що не мав жодного побачення та спілкування з обвинуваченим, позицію щодо захисту обвинуваченого він з ним не узгоджував, місце перебування останнього не відомо, будь-який зв`язок з обвинуваченим відсутній.

Вислухавши клопотання учасників провадження, колегія суддів приходить до такого висновку.

Стаття 291 КПК України визначає вичерпний перелік відомостей, які повинні міститься в обвинувальному акті.
При цьому такий перелік відомостей повинен бути перевірений судом у підготовчому судовому засіданні з точки зору можливості призначення судового розгляду.
Відповідно до п.5 ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити відомості щодо викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Проте, в обвинувальному акті відносно ОСОБА_5 наявний лише виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та правовакваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність без фактичного формулювання обвинувачення, яке висунуто саме обвинуваченому ОСОБА_5 .
Така неконкретність обвинувачення перешкоджає як обвинуваченому, так і його захиснику реалізації передбаченого ст. 42 КПК України права знати, у вчиненні якого саме кримінального правопорушення особу обвинувачують.

Відповідно до ч.4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Вимоги встановлені кримінальним процесуальним законом до обвинувального акту є безумовними і такими, що підлягають досконалому виконанню слідчим та прокурором.
Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
Враховуючи те, що обвинувачення, фактично, не сформульоване належним чином, суд позбавлений можливості проводити судовий розгляд відносно ОСОБА_5 , оскільки обвинуваченому, фактично, обвинувачення не висунуте.
Відповідно до ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням ,а також розмір процесуальних витрат; 4)обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують,що гроші, цінності та інше майно,які підлягають спеціальній конфіскації,одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані,виготовлені,пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.
Європейський Суд з прав людини, практика якого згідно ч.2 ст.8, ч.5 ст. 9 КПК України, є частиною національного законодавства, у своїх рішеннях неодноразово вказував на критерії, яким має відповідати обвинувальний акт у кримінальному провадженні (див. рішенні від 26 червня 2008 року у справі «Ващенко проти України», де суд зазначив, що поняття «обвинувачення» для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51).
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. З ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. З ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду ( рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52).
В п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 р. №8, зазначено, що суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Крім того, Суд констатує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52).
Крім того, згідно з ч. 5 ст. 347 КПК України, у разі ухвалення вироку за наслідками кримінального провадження, у якому здійснювалося спеціальне досудове розслідування або спеціальне судове провадження (in absentia), суд окремо обґрунтовує, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.
Стаття 109 КПК України встановлює зміст реєстру досудового розслідування, який відповідно до ч. 4 ст. 291 КПК України, є невід`ємною частиною обвинувального акту. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення.

Відповідно до ч. 1 ст. 297-5 КПК України повістки про виклик підозрюваного у разі здійснення спеціального досудового розслідування надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування та обов`язково публікуються в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційних веб - сайтах органів, що здійснюють досудове розслідування. Таким чином, здійснення виклику підозрюваного, що є процесуальною дією, має бути відображено в реєстрі матеріалів досудового розслідування. Натомість оглядом реєстру матеріалів досудового розслідування встановлено, що обвинуваченому ОСОБА_5 за останній місцем проживання надіслано повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 258-3 КК України, та було опубліковано на офіційному сайті СБ України виклик для отримання вказаного повідомлення.

Разом з тим, в матеріалах провадження відсутні підтвердження про виклик обвинуваченого для проведення слідчих дій та опублікування виклику ОСОБА_5 як на офіцйному сайті СБ України так і шляхом опублікування оголошення в газеті «Урядовий кур`єр».

Також, ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.10.2017 року, ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.09.2017 року, якою обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, про повернення прокурору для усунення недоліків, залишено без змін.

Відповідно до ст. 533 КПК України, ухвала суду, яка набрала законної сили, обов`язкова для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

Але, як видно з реєстру матеріалів досудового розслідування в кримінальному провадженні прокурором вимоги ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.10.2017 року не виконано, що також є безумовною підставою для повернення обвинувального акту.

Крім того, ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.05.2020 року, клопотання начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях щодо злочинів, вчинених на тимчасово окупованих територіях у Донецькій області та в умовах збройного конфлікту прокуратури Донецької області ОСОБА_8 про оголошення у розшук обвинуваченого ОСОБА_5 та дозвіл на його затримання з метою його приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні було задоволено, ОСОБА_5 було оголошено у розшук, зі строком виконання до шести місяців.

Але ухвалу суду від 05.05.2020 року не виконано, та строк дії ухвали минув.
Також необхідно зазначити, що діяльність захисника в кримінальному процесі передбачає можливість спілкування з підозрюваним, обвинуваченим, конфіденційного побачення, зустрічі в умовах, що виключають прослуховування.
У даному ж кримінальному провадженні суттєво порушені зазначені норми процесу, оскільки захисник виконує свою функцію абсолютно незрозумілим чином - не тільки без обвинуваченого, а й без можливості особисто поспілкуватися з ним й отримати ті фактичні дані, на підставі яких він побудує лінію захисту.
Такий висновок випливає з промови захисника під час проведення підготовчого судового засідання, де захисник повідомив суд про те, що не мав жодного побачення з обвинуваченим, не мав з ним взагалі будь-якого спілкування, не узгоджував у передбачений законом спосіб лінію захисту, тощо.
Пунктом 3 частини 3 статті 314 КПК України передбачено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення, у тому числі, й про поверення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
При поверненні обвинувального акту прокурору, колегія суддів враховує недотримання норм кримінального процесуального кодексу України при направленні обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, що унеможливлює призначення судового розгляду без надання належних умов для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, які покладені на суд згідно зі ст. 22 КПК України, що тягне за собою безумовне повернення обвинувального акту.
Враховуючи наведене, керуючись ст. 291, 314, 315, 372 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :
Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000187 від 12.09.2016 року відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 258-3 КК України повернути керівнику Донецької обласної прокуратури для усунення виявлених недоліків.
Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом семи днів з дня її проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3 .