КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №360/666/19Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/2135/2021
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8
представника потерпілих ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_10 ,
обвинуваченого ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000654, по обвинуваченню:
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 на вирок Бородянського районного суду Київської області від 17 березня 2020 року,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Бородянського районного суду Київської області від 17 березня 2020 року ОСОБА_11 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами 3 роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_11 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбаченні ст.76 цього Кодексу. Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_7 на відшкодування матеріальної шкоди 80 004 (вісімдесят тисяч чотири) грн. та на відшкодування моральної шкоди - 100 000 (сто тисяч) грн.. Стягнуто З ОСОБА_11 на користь ОСОБА_8 на відшкодування моральної шкоди 100 000 (сто тисяч) грн.
За вироком суду ОСОБА_11 визнаний винуватим у тому, що він 11 листопада 2018 року о 16 годині 40 хвилин, керуючи автомобілем марки «Chevrolet Evanda» д.н.з. НОМЕР_1 та рухаючись зі швидкістю близько 60 км/год по автомобільній дорозі «Київ-Ковель» в напрямку міста Ковель, біля автобусної зупинки «Микуличі ринок» в селі Микуличі Бородянського району Київської області, допустив порушення п.п.1.5; 2.3б; 2.3д; 12.3; 12.4 ПДР України та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_13 , який переходив проїзну частину вказаної дороги з права на ліво відносно напрямку руху даного транспортного засобу.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_13 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці події.
В поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого та правову кваліфікацію його дій, просить вирок суду скасувати через неправильне застосування кримінального закону (ст.75 КК України) та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що, ухвалюючи рішення про звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням, суд належним чином не врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його наслідки, а саме те, що внаслідок порушення ОСОБА_11 декількох пунктів Правил дорожнього руху, які регламентують безпечне управління транспортним засобом, настала смерть потерпілого. Судом також не враховано, що обвинувачений не визнав своєї провини у вчиненому, та не покаявся.

Також прокурор звертає увагу на те, що обвинувачений відшкодував потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду у незначній частині, яка є неспіврозмірною з наслідками злочину, а моральну шкоду потерпілим взагалі не відшкодував.

Крім цього зазначає, що судом не було враховано позиції потерпілих та їх представника щодо необхідності реального відбування обвинуваченим призначеного покарання у виді позбавлення волі, що буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також в повній мірі відповідатиме вимогам статей 50, 65 КК України.

Не відповідають фактичним обставинам і висновки суду першої інстанції про те, що наїзд на пішохода був скоєний обвинуваченим у стані «засліплення», оскільки зазначена обставина була спростована час проведення слідчого експерименту 18.03.2019 року.

За результатами апеляційного розгляду просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_11 за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами 3 роки. В решті вирок суду просить залишити без змін.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні в частині неправильності звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням та просив її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника ОСОБА_10 , які заперечували проти поданої апеляційної скарги та вважали вирок суду законним і обґрунтованим, потерпілих та їх представника, які підтримали апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та просили її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження, проаналізувавши апеляційні доводи, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого злочину та правова кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_11 за ч.2 ст.286 КК України учасниками судового провадження не оспорюються та не оскаржуються, а тому у відповідності до положень ст.404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

За приписами ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до положень ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України. Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_11 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі строком на чотири роки з позбавленням права керування транспортними засобами на три роки, суд першої інстанції, діючи у відповідності до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який у відповідності до вимог ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, вчинений з необережності, наслідком якого стала смерть людини, а також на всі дані про особу винного, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, працює та характеризується виключно позитивно, одружений та має на утриманні трьох малолітніх дітей. Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття та часткове відшкодування матеріальних збитків. Врахувавши тяжкість вчиненого злочину та його наслідки, дані про особу винного, наявність обставин, які пом`якшують покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд першої інстанції дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому на підставі положень ст.75 КК України звільнив його від відбування основного покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України. При цьому суд взяв до уваги і досудову доповідь Бородянського районного відділу з питань пробації від 05 серпня 2019 року, за якою ризик вчинення ОСОБА_11 кримінального правопорушення оцінюється як низький та виконання покарання у громаді можливо у винятковому випадку за умови здійснення з боку органу пробації інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою її корекції, виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень. Колегія суддів погоджується з рішенням суду про звільнення ОСОБА_11 від відбування основного покарання з випробуванням, з огляду на наступне. Відповідно до положень ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Ухвалюючи рішення про звільнення ОСОБА_11 від відбування основного покарання з випробуванням, суд першої інстанції врахував тяжкість злочину, вчиненого ним з необережності, та його наслідки, дані про особу винного, обставини, які пом`якшують покарання, на підставі чого дійшов висновку, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства. Зокрема судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_11 працює, за місцем роботи характеризується з позитивної сторони (а.с.217, 218 т.1, а.с.175 т.2), одружений, має на утриманні дружину та трьох малолітніх дітей 2008, 2009 і 2018 років народження (а.с.143, 144, 145, 146 т.3), позитивно характеризується за місцем реєстрації і проживання (а.с.174 т.2, а.с.140 т.3), на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. При цьому, обвинувачений фактично є єдиним годувальником своєї сім`ї та на його утриманні також перебуває матір похилого віку, яка має ряд хронічних захворювань, про що свідчать відповідні довідки (а.с.141,142 т.3). Доводи прокурора про те, що ОСОБА_11 не розкаявся у вчиненому, не відповідають фактичним обставинам справи. Як убачається з обвинувального акта, ще на стадії досудового розслідування обставиною, яка відповідно до ст.66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого, визнано його щире каяття. Під час розгляду провадження в суді першої інстанції ОСОБА_11 визнавав свою провину, не оспорюючи того, що порушення ним низки вимог Правил дорожнього руху України перебуває у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді смерті потерпілого. Крім цього, обвинувачений під час судового розгляду не оспорював того, що саме його діями була завдана потерпілим матеріальна та моральна шкода. В суді апеляційної інстанції, зокрема в останньому слові, обвинувачений визнав свою вину у вчиненому і щиро покаявся. Колегія суддів також враховує, що ухваленим вироком задоволено цивільні позови потерпілих та стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_11 на користь потерпілого ОСОБА_7 80 004 грн. матеріальної шкоди і 100 000 грн. моральної шкоди, та на користь потерпілої ОСОБА_8 - 100 000 грн. моральної шкоди. Враховуючи, що на час апеляційного розгляду обвинуваченим ОСОБА_11 добровільно повністю відшкодовано потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заподіяну матеріальну та моральну шкоду відповідно до задоволених позовних вимог, про що свідчать відповідні розписки потерпілих (а.с.136, 137, 144 т.1; а.с.137, 138,139, 217, 218 т.3), колегія суддів відповідно до п.2 ч.1 ст.66 КК України визнає дану обставиною також, яка пом`якшує покарання ОСОБА_11 .

Цим самим спростовуються доводи апеляційної скарги прокурора про незаконність вироку суду в частині призначеного покарання у зв`язку із неправильним застосуванням кримінального закону та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, через неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, колегією суддів не встановлено.
З наведених підстав апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Вирок Бородянського районного суду Київської області від 17 березня 2020 року, ухвалений щодо ОСОБА_11 , залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 - без задоволення.
Ухвала суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді:

________________ ________________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4