ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/804/22 Справа № 207/236/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 на ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 січня 2022 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_6 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Білгород-Дністровський Одеської області, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 28 , ч. 1 ст. 306 , ч. 3 ст. 307 КК України,
за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_7 ,
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 січня 2022 року обвинуваченій ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 18 березня 2022 року включно й визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірів 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 198480 гривень.
Мотивуючи ухвалене рішення, суд, враховувавши, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, її особу, яка не працює, раніше не судима, не проживає за місцем реєстрації, а також те, що на цьому етапі провадженні ще не допитані свідки та інші обвинувачені, дійшов висновку, що ризики що існували при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не відпали та продовжують існувати, зокрема обвинувачена, перебуваючи на волі, може впливати в не передбачений законом спосіб на свідків, переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що унеможливлює зміну запобіжного заходу на більш м`який та продовжив дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 просить ухвалу скасувати та застосувати до обвинуваченої запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, захисник посилається на те, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та не відповідає вимогам кримінального процесуального закону. Захисник зазначає, що ризики наведені у клопотанні прокурора, є абстрактним припущенням сторони обвинувачення, оскільки вони є недоведеними та не підтверджуються жодним доказом у провадженні. Також, указує на те, що ухвала не містить належного обґрунтування того, що ризики, які існували на момент обрання цього запобіжного заходу не відпали та продовжують існувати та стороною обвинувачення не було надано жодного доказу на підтвердження існування цих обставин. Разом з тим, адвокат зазначає, що тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій, у разі визнання її винуватою, не може бути самостійною підставою для застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та розглядається з іншими обставинами провадження в їх сукупності.
Окрім того, апелянт посилається на те, що прокурором не було доведено та судом належним чином у своєму рішенні не обґрунтовано не можливість застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням її під вартою. При цьому, захисник звертає увагу, що продовження застосування цього запобіжного заходу щодо обвинуваченої перебуває за межами розумних строків, оскільки запобіжний захід був застосований ще 24.02.2021, тобто протягом 11 місяців ОСОБА_8 позбавлена можливості у реалізації права на свободу та особисту недоторканість.

З огляду на те, що від прокурора та обвинуваченої не надходило клопотання про їх обов`язкову участь, а від захисника надійшла заява про розгляд скарги без його участі, апеляційний суд, у відповідності до положень ч.4 ст. 422-1 КПК України, вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд провадження за їх відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.
Вирішуючи питання законності судового рішення, ухваленого щодо обвинуваченої ОСОБА_6 , суд зазначає таке.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Частиною 3 статті 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Згідно зі ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Частиною 5 статті 199 КПК України, передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Цих вимог кримінального процесуального закону, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_6 , суд першої інстанції дотримався в повній мірі.
Апеляційним судом встановлено, що в провадженні Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000025 від 10.01.2020, зокрема щодо ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 306, ч. 3 ст. 307 КК України.
Обвинуваченій ОСОБА_6 у цьому провадженні було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який за наслідками розгляду клопотання прокурора неодноразово продовжувався ухвалами суду першої інстанції, останній раз 19.01.2022.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно з вимогами п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_8 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.
У відповідності до ст. 178 КПК України, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, та її особу, яка не працює, раніше не судима, не проживає за місцем реєстрації, а також те, що на цьому етапі провадженні ще не допитані свідки та інші обвинувачені, й дійшов правильного висновку, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, можливість впливати в непередбачений законом спосіб на свідків, переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати провадженню іншим чином, продовжують існувати, внаслідок чого є необхідність продовження обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою й відсутність процесуальної можливості застосування менш суворого виду запобіжного заходу.
Ці висновки узгоджуються із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Враховуючи викладене, висновки суду про те, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченої та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є обґрунтованими.
Разом з цим, доводи скарги захисника про те, що ризики у провадженні є недоведеними, не заслуговують на увагу, оскільки ризики, вказані в ухвалі судом встановлені та підтверджуються наявними у провадженнями доказами, відповідно до яких, ці ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Отже, суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.
Разом з цим, переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченої під вартою, апеляційним судом не встановлено, та колегія суддів не убачає підстав для застосування щодо ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, та те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
При цьому, продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16.05.2013), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є вмотивованим і обґрунтованим, та ухвалене у відповідності до вимог кримінального процесуального закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не убачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 , залишити без задоволення.
Ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 січня 2022 року щодо ОСОБА_6 , залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4