№ 336/1083/22
Пр. № 1-кп/336/469/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2022 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

представників потерпілих адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

захисників адвокатів ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу в кримінальному провадженні відносно:

ОСОБА_9 ,

обвинуваченої за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 189 КК України;

ОСОБА_19 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

обвинувачених за ч. 2 ст. 296 КК України,

ВСТАНОВИВ:

14 лютого 2022 року до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя в порядку ст. 291 КПК України надійшов обвинувальний акт щодо ОСОБА_9 , обвинуваченої за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 189 КК України, і ОСОБА_19 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , обвинувачених за ч. 2 ст. 296 КК України.

На підставі обвинувального акту призначене підготовче засідання, в яке з`явилися прокурор, потерпілі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_20 , представники потерпілих адвокати ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обвинувачені, захисники обвинувачених адвокати ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ..

Відносно обвинуваченої ОСОБА_9 на стадії досудового розслідування застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого спливає 3 березня 2022 року.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання, яке підтримали потерпілі та їх представники і проти задоволення якого заперечує сторона захисту, про застосування до обвинуваченої під час судового провадження запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк у шістдесят днів, мотивуючи його наявністю ризиків ухилення обвинуваченої від суду, незаконного впливу на свідків та потерпілих в цьому провадженні, продовження зайняття протиправною діяльністю.

У зв`язку з викладеним, на думку прокурора, застосування більш м`яких заходів не забезпечить ефективного здійснення судового розгляду та належної процесуальної дисципліни обвинуваченої.

Обвинувачена і захисник в обґрунтування заперечень зазначають, що ризики, на які посилається прокурор, є ілюзорними, тому застосування більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, цілодобового домашнього арешту, сприятиме досягненню мети кримінального судочинства щодо його ефективного здійснення і застосування до його учасників належної процесуальної процедури.

На думку захисника, прокурором не доведено, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобіганню вказаним ризикам, між тим тільки ці обставини можуть в силу ч. 2 ст. 492 КПК України зумовити застосування до неповнолітньої особи, якою є обвинувачена, найбільш суворого запобіжного заходу.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, виходячи з такого.

В силу ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Як випливає із змісту рішення Конституційного Суду України у справі № 1-р/2017, від 23.11.2017 року, запобіжні заходи (домашній арешт та тримання під вартою), які обмежують гарантоване частиною першою статті 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканність, можуть бути застосовані судом на стадії судового провадження у суді першої інстанції, зокрема під час підготовчого судового засідання, за наявності клопотання прокурора.

Процесуальні питання, пов`язані з застосуванням такого заходу забезпечення кримінального провадження, як запобіжний захід, внормовані главою 18 КПК України.

Зокрема, передумови для застосування будь-якого запобіжного заходу встановлені частиною 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити речі чи документи, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

За змістом ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винною, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення, необхідно враховувати сукупність перелічених в статті 194 КПК України обставин.

В силу ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку підозрюваний, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню, судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Про ризик продовження протиправної діяльності свідчить наявність в провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, окрім цього провадження, ще трьох кримінальних проваджень відносно ОСОБА_9 за звинуваченням за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 187 КК України.

При вирішенні клопотання суд враховує і те, що прокурор довела наявність ризику ухилення обвинуваченої від суду, беручи до уваги, що існує певна ймовірність того, що вона з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих кримінально караних діянь, три з яких (ч. 1 ст. 187, ч. 2. ст. 186, ч. 2 ст. 189 КК України) є тяжким в розумінні ст. 12 КК України, може вдатися до відповідних дій.

Наведене дає суду достатні підстави вважати виправданим і ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.

На думку суду, не є надуманим і ризик впливу на потерпілих з урахуванням викладених в обвинувальному акті фактичних обставин справи та обізнаності обвинуваченої про місця проживання та навчання потерпілих.

В розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів (справа «Ілійков проти Болгарії»).

З урахуванням викладеного враховує суд і ту обставину, що у вказаному провадженні обвинуваченій інкриміновано сукупність кримінальних правопорушень, одне з яких відноситься до категорії тяжких злочинів, об`єктом посягання якого є охоронюване Основним Законом України право приватної власності.

Виходячи з викладеного, суд доходить висновку, що застосування менш суворого запобіжного заходу не зможе відвернути вчинення дій, запобігти яким призвані запобіжні заходи, та не забезпечить запобігання передбаченим законом ризикам перешкоджання здійсненню судового розгляду.

Відповідно до ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Санкцією найтяжчої частини статті обвинувачення (ч. 2 ст. 189 КК України) передбачено покарання до семи років позбавлення волі.

Таким чином, суд доходить висновку, що вимоги частини другої статті 492 КПК України, що встановлює неможливість застосування до неповнолітнього обвинуваченого тримання під вартою, окрім як за обвинуваченням у вчиненні тяжкого або особливо злочину та за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, переліченим у статті 177 КПК України, за вказаних обставин будуть дотримані.

Враховує суд і зміст ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, згідно з якою обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, але вважає, що у даному випадку застосування найбільш суворого заходу забезпечення кримінального провадження є таким, що зумовлено сукупністю наведених матеріальних і процесуальних передумов, необхідністю забезпечення охорони загальносуспільних прав та інтересів та відповідає встановленому кримінальним процесуальним законодавством порядку.

Беручи до уваги передбачене частиною 4 статті 183 КПК України право суду не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого з застосуванням насильства, суд не вдається до обговорення питання про призначення застави в цьому провадженні, яке характеризується вчиненням протиправних дій, що заподіяли потерпілим тілесні ушкодження.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 182-184,193,196, 197, 395 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Застосувати до обвинуваченої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на час судового провадження, але не більш ніж на шістдесят днів, а саме: до 18 квітня 2022 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення

Слідчий суддя ОСОБА_1