ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/753/22 Справа № 192/1783/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року м.Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2021 року про відмову в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 ,-
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2021 року відмовлено в задоволенні подання начальника Держаної установи Солонянська виправна колонія(№21), погодженого спостережною комісією Дніпровської районної Державної адміністрації, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 .
Обгрунтовуючи прийняте рішення, суд зазначив, що тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та поведінка засудженого не можуть слугувати підставою для його звільнення, оскільки за короткий термін відбування покарання небезпека вчиненого діяння не зменшилась. Судом враховано і те, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, до останнього вже застосовувалось умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, яке виявилось неефективним, оскільки в подальшому ОСОБА_7 вчинив нові кримінальні правопорушення.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно нього положення ст. 81 КК України.
В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що висновки слідчого судді є необґрунтованими і такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначає, що за час відбування покарання став на шлях виправлення, має заохочення, міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання та утриманців - малолітню дитину та матір похилого віку, які потребують догляду та його підтримки.

Заслухавши суддю-доповідача; засудженого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та та просив звільнити його від відбування покарання умовно-достроково; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та зазначив, що, на його думку, засуджений не довів свого виправлення; перевіривши надані матеріали та апеляційні доводи, колегія суддів прийшла висновку про неможливість задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Так, ст. 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Згідно із ч. 2 ст. 81 КК Україниумовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання - виправлення засудженого.
У Постанові № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» визначено, що суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.
Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 , повно та об`єктивно врахував дані щодо особи засудженого, його поведінку за весь час відбуття покарання, його відношення до праці та заходів, які проводяться адміністрацією з метою виховного впливу на засуджених, та дійшов правильного висновку про відсутність переконливих доказів, які б у своїй сукупності свідчили про доведеність виправлення засудженого та наявність передбачених законом підстав для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
З наданих матеріалів видно, що до засудження за останнім вироком ОСОБА_7 мав 6 судимостей, у тому числі за вчинення корисливих посягань на чуже майно та за особливо тяжкий злочин проти життя і здоров`я особи, вчинений при обтяжуючих обставинах.
На даний час відбуває покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2019 року, яким засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання покарання, призначеного за новим вироком, покаранням за попереднім вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2018 року, призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, за ст. 395 КК України до 3 місяців арешту. На підставі ст. 72 ч. 1 п. а КК України покарання у виді арешту переведене до покарання у виді позбавлення волі у співвідношенні 1 день арешту відповідає 1 дню позбавлення волі, а саме до 3 місяців позбавлення волі. Відповідно до ст. 71 ч. 1 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2018 року і остаточно до відбуття призначено 4 роки 3 місяці позбавлення волі.
Згідно вказано вироку суду ОСОБА_7 визнано винним зокрема у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України, а саме у порушенні правил адміністративного нагляду, оскільки останній самовільно без дозволу начальника Павлоградського ВП ГУНП змінив місце проживання, про що інспектора в установленому порядку не повідомив та почав переховуватись від органів поліції.
Таким чином ОСОБА_7 є особою, раніше багаторазово судимою, в тому числі за особливо тяжке кримінальне правопорушення і за порушення правил адміністративного нагляду, при цьому до нього раніше застосовувалося як звільнення від відбування покарання з випробуванням, так і умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, втім у кожному випадку він належних висновків для себе не робив, висловленої державою довіри не виправдовував, на шлях виправлення не ставав і у подальшому вчиняв нові кримінальні правопорушення, за які йому неодноразово призначалося покарання із застосуванням положень ст. 71 КК України.
На думку колегії суддів, наведені відомості про особу засудженого свідчать про те, що обставини, якими підтверджується виправлення останнього, мають бути надзвичайно вагомими, втім таких обставин, як це правильно встановив суд першої інстанції, не вбачається.
Доводи апеляційної скарги засудженого про те, що суд не в повній мірі врахував обставини провадження, є безпідставними, та самі по собі не є підставою для застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення. Судом досліджені всі обставини, які мали значення для прийняття по провадженню законного та обґрунтованого рішення.
Посилання апелянта на наявність утриманців та малолітньої дитини колегія суддів оцінює критично, оскільки вони належними доказами не підтверджені, зокрема в матеріалах справи відсутня копія свідоцтва про народження, в якому саме ОСОБА_7 записаний батьком дитини. Також колегія звертає увагу, на те, що наявність утриманців не раніше не слугувала для цього засудженого стримуючим фактором у продовженні злочинної діяльності.
Також враховується, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.
З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги засудженого не спростовують висновки суду першої інстанції щодо безпідставності поданого клопотання, а також не свідчать про доведеність виправлення засудженого та про наявність підстав для його звільнення від відбування покарання умовно-достроково, а тому ці доводи апеляційний суд розцінює як непереконливі, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2021 року про відмову в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4