Справа №587/1035/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1351/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
Іменем України

11 листопада 2021 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 587/1035/20 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Сумського районного суду Сумської області від 02.11.2021 про продовження строку дії обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

установила:

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту, оскільки прокурором не доведено наявності заявлених у клопотанні ризиків, його причетність до злочину.

В провадженні Сумського районного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 187 КК, ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 187 КК.

Прокурором подано клопотання про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без права внесення застави, у зв`язку з наявними ризиками, передбаченими ч. 1 ст. 177 КПК.

Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 02.11.2021 продовжено строк дії обраного обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 31.12.2021 включно. Своє рішення суд першої інстанції умотивував тим, що ризики, які існували на момент обрання та продовження обвинуваченому запобіжного заходу не змінилися, а також те, що судове провадження з об`єктивних причин не може бути завершене до спливу строку тримання під вартою.

Відповідно ч. 3 ст. 422-1 КПК, апеляційна скарга на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, розглядається не пізніш як через три дні після її надходження до суду апеляційної інстанції, а згідно ч. 4 цієї статті р озгляд апеляційної скарги здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Оскільки до початку апеляційного розгляду від прокурора ОСОБА_10 надійшла письмова заява про розгляд апеляційної скарги без її участі та відсутні будь-які клопотання від обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника про розгляд апеляційної скарги за їх участю, то колегія суддів вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд у відсутності сторін судового провадження та без фіксації судового засідання технічними засобами, що узгоджується з ч. 4 ст. 107 та ч. 4 ст. 405 КПК.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а згідно ст. 177 цього Кодексу підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно ч. 1 ст. 331 КПК, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого, а згідно ч. 2 цієї статті вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою продовжує дію запобіжного заходу на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу (ч. 3 ст. 331 КПК).

Продовжуючи обвинуваченому ОСОБА_8 строк тримання під вартою, суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку про існування передбачених у ч. 1 ст. 177 КПК ризиків переховування від суду, знищення, схову або спотворення будь-яких з речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконного впливу на потерпілих і свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачується, а також неможливість запобігання ним шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

ОСОБА_8 є обвинуваченим у кримінальному провадженні і обґрунтованість пред`явленого обвинувачення може бути вирішена виключно при ухваленні судом першої інстанції вироку, яким закінчується кримінальне провадження, а тому колегія суддів не уповноважена надавати оцінку доказам і може вирішувати питання тільки щодо наявності передбачених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків та необхідності тримання під вартою обвинуваченого для їх запобігання.

Відповідно установленої практики ЄСПЛ, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин кримінального правопорушення та обвинуваченої особи (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), її поведінки під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Врахування тяжкості кримінального правопорушення також має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинене кримінальне правопорушення підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитися від суду та іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, що узгоджується з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої небезпека ризику переховування від суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та ін.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що обвинувачений ОСОБА_8 може переховуватись від суду і цей ризик не зменшився, зважаючи на тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, характер та ступінь суспільної небезпечності кримінального правопорушення, конкретні обставини провадження.

Беручи до уваги зазначене, колегія суддів вважає, що наявні підстави вважати, що ризик переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, не зменшився і є актуальним.

При встановленні ризику впливу на свідків та потерпілих, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками та потерпілими у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК).

Згідно з ч. 4 ст. 95 КПК суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового розгляду, або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, а тому ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від зазначених осіб та дослідження їх судом.

Враховуючи кількість епізодів та характер попередніх судимостей ОСОБА_8 , обґрунтованим є і ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 , який має соціальні зв`язки зі своєю матір`ю похилого віку, яка в силу свого здоров`я потребує догляду та підтримки, має доньку, сина та брата, протягом останніх 4 років проживає разом зі співмешканкою ОСОБА_11 та її сином, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки вони не підтверджені належними доказами та не є безумовною підставою для застосування іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Твердження обвинуваченого про необхідність застосування до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту є необґрунтованими і задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду першої інстанції належним чином умотивоване, матеріали кримінального провадження об`єктивно свідчать про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам, які є реальними і продовжують існувати.

Крім того, згідно з практикою ЄСПЛ суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Суд вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. При цьому колегія суддів, вирішуючи питання про обґрунтованість продовження строку ув`язнення ОСОБА_8 враховує і наявність об`єктивної потреби у цьому, зважуючи на всі обставини, що свідчать «за» і «проти» наявності справжнього публічного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи.

Оскаржена ухвала суду є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 і 422-1 КПК України,

постановила:

Ухвалу Сумського районного суду Сумської області від 02.11.2021 року відносно ОСОБА_12 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4