печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 листопада 2021 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши в судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 про накладення арешту в межах кримінального провадження № 0000089,-

ВСТАНОВИВ:

12.10.2021 в провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000089.

В обґрунтування клопотання ОСОБА_3 зазначає, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні відомості якого 28 листопада 2012 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000089, за заявами ОСОБА_3 про вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ) та іншими, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 4 ст. 190, ч.ч. 1,4 ст. 358 КК України. В межах цього кримінального провадження, з метою забезпечення збереження квартири АДРЕСА_1 або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженні, забезпеченню швидкого, повного та неупередженого розслідування злочину просить накласти арешт на вказану квартиру, оскільки такий арешт сприятиме меті кримінального провадження.

ОСОБА_3 в заяві поданій до суду просив розгляд клопотання проводити у його відсутність.

Представник ГСУ НП України до судового засідання не прибув. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином.

Слідчим суддею з урахуванням положень ст. 26 КПК України визнано можливим розгляд клопотання у відсутність особи, яка звернулась з клопотанням та представника органу досудового розслідування.

Дослідивши матеріали, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При цьому, згідно положень ч. 1 ст. 171 КПК України цивільний позивач має право звернутися до слідчого судді, суду з клопотанням про арешт майна лише з метою забезпечення цивільного позову.

Згідно з ч. 4 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених п.п. 1-4 ч. 1 ст. 96-2 КК України.

На підставі ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, тобто з метою забезпечення цивільного позову, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Як вбачається з клопотання та долучених до нього документів, клопотання про арешт майна подано ОСОБА_3 , як потерпілим з метою забезпечення конфіскації майна та спеціальної конфіскації майна.

З клопотанням про арешт майна до слідчого судді, у відповідності з ч. 1 ст. 171 КПК України, має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач, тобто у слідчого судді відсутні підстави для задоволення клопотання ОСОБА_3 про арешт майна.

Крім того, навіть якщо врахувати наявність у матеріалах провадження копії цивільного позову ОСОБА_3 , то слід зазначити, що арешт на майно з метою забезпечення відшкодування завданих збитків (цивільного позову) накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, юридичної особи, відносно якої здійснюється кримінальне провадження.

Разом з цим, з матеріалів провадження не вбачається, що ОСОБА_6 є підозрюваною у вказаному кримінальному провадженні та не доведено, що вона набула вищевказане майно безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості, тому арешт на майно не може бути накладений з жодної вищенаведеної підстави.

Також, слід зазначити, доводи ОСОБА_3 , щодо мети накладення арешту на майно, як то забезпечення збереження майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, не узгоджується з положенням ч. 2 ст. 170 КПК України.

Враховуючи наведене, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання ОСОБА_3 є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.61, 107, 170, 172, 173, 174, 309, 372, 392, 532 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання відмовити

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1