Справа № 308/4076/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2021 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
та представника потерпілого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Ужгород, кримінальне провадження № 308/4076/17, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000420 від 30.03.2017 року про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Волинської області, м. Луцьк, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, тимчасово не працюючого, одруженого, раніше не судимого,-
у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15- ч.3 ст. 185 КК України ,-

В С Т А Н О В И В :

30.03.2017 року, близько 01 год., ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, з метою заволодіння чужим майном, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх карність та настання суспільно небезпечних наслідків, через отвори в огорожі, проник на огороджену та охоронювану територію виробничого структурного підрозділу «Локомотивного депо Мукачево» регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», що знаходиться за адресою: місто Чоп, вулиця Деповська, 1, де через відчинені двері проник до секції Б тепловозу 2 М62 № 1210, всередині, якого за допомогою пилки для металу демонтував та намагався таємно викрасти 1 м/п силового кабелю ПС-1000 перетином 24 мм від реверсивного перемикача ППК-8063 до головного генератора типу ГП-312, вартість якого відповідно до довідки № 12 від 03.04.2017 року, наданої підрозділом «Локомотивного депо Мукачево» регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», становить 709 грн. 50 коп., однак не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки був помічений та затриманий на місці вчинення злочину працівниками ВП «Мукачівський загін воєнізованої охорони» ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 - ч.3 ст.185 КК України, тобто незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжки), поєднаний з проникненням в інше володіння особи.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому злочині визнав повністю, покаявся у вчиненому. Показав суду, що злочин вчинив, так як зазначено в обвинувальному акті, зазначивши при цьому час, місце і спосіб вчиненого злочину. Показав, що заліз в тепловоз, при собі мав пилку по металу, якою і спиляв один метр кабелю, після цього був затриманий працівниками охорони. В той вечір перебував у стані алкогольного сп`яніння. На даний час шкодує у вчиненому. Заявлений потерпілим уточнений цивільний позов на суму 2441,43 грн. про відшкодування матеріальної шкоди, визнає повністю.

Не зважаючи на те, що ОСОБА_4 свою вину у інкримінованому йому злочині визнав повністю, вина останнього у скоєному злочині повністю стверджується дослідженими в ході розгляду справи наступними доказами.

Допитаний в судовому засіданні представник потерпілого ОСОБА_5 показав суду, що підтримує обставини викладені в обвинувальному акті. Що стосується заявленого ним цивільного позову, то такий вважає за необхідне уточнити та підтримує в частині стягнення з обвинуваченого на їх користь вартості одного м/п кабелю та вартості відновлювальних робіт, які і просить стягнути з ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що працює в Мукачівському загоні воєнізованої охорони по станції Чоп. При патрулюванні локомотивного депо в нічний час почув шум. Побачивши, що задні двері локомотива були відкриті зайшов в локомотив, в якому був ОСОБА_4 .. Біля нього був один кусок кабелю, ножовка і рюкзак. Інших кусків кабелю не бачив. Подія трапилася весною. Патрулювання здійснював разом з ОСОБА_6 .. При огляді тепловоза був присутнім. Стверджує, що був тільки один кусок кабелю розміром біля одного метра.

Свідок ОСОБА_6 дав аналогічні свідкові ОСОБА_8 показання.

Крім показань представника потерпілого ОСОБА_5 та свідків ОСОБА_6 і ОСОБА_8 , вина ОСОБА_4 у вчиненому злочині стверджується наступними письмовими доказами по справі:

?протоколом огляду місця події від 30.03.2021 року та доданими фото таблицями до протоколу, в якому зафіксовано детальний вигляд тепловоза, обстановку секції де виявлено гр. ОСОБА_4 , обстановку на місці вчинення кримінального правопорушення, порізані силові мідні кабелі марки ПС-1000, виявлені на місці події пилка по металу та рюкзаки (а.с. 67-73),
?протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.03.2017 року, згідно яких свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_8 впізнають особу ОСОБА_4 , саме як ту особу, яка була ними затримана 30.03.2017 року в Локомотивному депо. (а.с. 74-84),
?протоколом проведення слідчого експерименту від 20.04.2017 року та фото таблицями доданими до протоколу, в ході проведення якого, ОСОБА_4 , добровільно, у присутності понятих, без жодного примусу вказав на місце, час, спосіб і обстановку вчиненого ним злочину (а.с. 91-97),
?постановою про визнання речовим доказом від 14.04.2017 року: силового кабелю марки ПС-1000, двох рюкзаків, пилки для металу та металевого ножа (а.с. 89),
?протоколом медичного освідчення для встановлення факту вживання алкоголю та стану сп`яніння №347 від 30.03.2017 року, згідно якого ОСОБА_4 перебував в стані алкогольного сп`яніння (1, 55%) (а.с. 90).
Суд оцінивши в сукупності наведені вище докази, вважає їх належними, допустимими, достовірними, достатніми та такими, що повністю підтверджують винність ОСОБА_4 у інкримінованому йому злочині.
Відповідно до вимог ст. 23 КПК України, суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні. При цьому суд виходить з вимог ст. 62 Конституції України, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинність у вчинені злочинів, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, і що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

У справах Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії від 06.12.1998 (пункт 253), Козинець проти України від 06.12.2007 (пункт 54), Нечипорук і Йонкало проти України від 21.04.2011 (пункт 150), Зякун проти України від 25.02.2016 (пункт 40) Європейський Суд неодноразово наголошує про те, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи поза будь-яким сумнівом і така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Отже, заслухавши сторін судового провадження, суд приходить, поза розумним сумнівом, до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні ним злочину та кваліфікує його дії за ч.3 ст.15 - ч.3 ст.185 КК України, тобто незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжки), поєднаний з проникненням в інше володіння особи.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Обставиною, визначеною ст.66 КК України, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є те, що останній щиро розкаявся у вчиненому.

Відповідно до ч.2 ст. 66 КК України, суд визнає обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 те, що останній свою вину визнав повністю, має постійне місце проживання, на обліку в лікарів нарколога, психіатра не перебуває, по місцю проживання характеризується позитивно.

Крім вказаних обставини, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК України, є тяжким злочином.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є вчинення злочину особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

Дослідивши в сукупності наведені вище докази, зважаючи на положення статті 50 КК України якою встановлено, що «покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами», на положення статті 65 КК України, якою встановлено, що «особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів», враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст. 185 КК України, із врахуванням положень ч.3 ст.15 КК України та вимог ст. 68 КК України і можливість виправлення обвинуваченого без відбування ним призначеного покарання, а тому вважає за необхідне застосувати до нього положення ст. 75 КК України та звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з встановленням йому обов`язків згідно ст.76 КК України.

Суд вважає, що саме таке покарання буде достатнім, справедливим і необхідним для виправлення обвинуваченого та для запобігання вчиненню кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Вирішуючи питання щодо задоволення заявленого по справі уточненого цивільного позову, суд виходить з вимог ст.ст.1167,1187 ЦК України та вважає, що заявлений потерпілим цивільний позов, з врахуванням визнання такого обвинуваченим, про відшкодування матеріальної шкоди, підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння.

Згідно ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Позивач зазначає, що неправомірними діями обвинуваченого, йому заподіяно матеріальну шкоду, яка полягає у понесенні збитків внаслідок крадіжки силових кабелів та витрат на їх заміну.

Зважаючи на те, що ОСОБА_4 повністю визнав уточнений цивільний позов та розмір спричиненої шкоди, який повністю доводиться наданими представником потерпілого доказами, зокрема калькуляцією та довідкою №12 від 03.04.2017 року, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_4 підлягає стягненню на користь потерпілого - 2441,43 грн. спричиненої шкоди, з яких: 709,54 грн. вартість 1 м/п кабелю та 1731,89 грн. затрачених на роботи пов`язані із заміною кабелю.

Судові витрати по справі відсутні. Питання щодо речових доказів вирішується судом у порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст.7-29, 368-371, 373, 374, 376, 392, 394, 395 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст.15 - ч.3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання за ч.3 ст. 15 - ч.3 ст. 185 КК України у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити від відбування призначеного покарання ОСОБА_4 , якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину з покладенням на нього обов`язків передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Уточнений цивільний позов ПАТ «Укрзалізниці» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди задоволити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрзалізниці» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» матеріальну шкоду в розмірі - 2441,43 грн.

Речові доказ по справі:

1.силовий кабель марки ПС-1000 повернути власнику,
2.два рюкзаки, пилку для металу та металевий ніж знищити.

Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення їй копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Головуючий ОСОБА_1