ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 547/220/21 Номер провадження 11-кп/814/1058/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 листопада 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000026 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Семенівського районного суду Полтавської області від 15 липня 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з вищою освітою, неодружений, працюючий оператором в ТОВ «Агріс», несудимий,

визнаний винуватим та засуджений за ч.1 ст.125 КК України на 70 годин громадських робіт.

Постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_9 2500 грн моральної шкоди.

Згідно з вироком, ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

29 січня 2021 року близько 19 год. 30 хв. ОСОБА_8 перебував у будинку потерпілої ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 , де разом із потерпілою, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вживав алкогольні напої.
Під час сварки на ґрунті раптово виниклого неприязного ставлення до ОСОБА_9 , обвинувачений умисно наніс їй кулаками рук не менше семи ударів в область правого плеча, лівого передпліччя, лівої молочної залози, лівої та правої поперекової області, заподіявши легкі тілесні ушкодження.
За змістом апеляційної скарги захисник просить скасувати вирок суду та визнати ОСОБА_8 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.
При цьому зазначає, що єдиним прямим доказом вини ОСОБА_8 є показання потерпілої, проте вони суперечать версії обвинуваченого.
Вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався на висновок за результатами дослідження потерпілої з використанням поліграфа, оскільки він не є доказом з огляду на норми кримінального процесуального закону.
Стверджує про неможливість нанесення обвинуваченим ударів потерпілій, враховуючи незадовільний стан здоров`я внаслідок побиття його того ж вечора ОСОБА_11 , що підтверджується карткою виїзду швидкої медичної допомоги, а також показаннями свідка ОСОБА_12 .

Вказує про суперечливість показань потерпілої ОСОБА_9 щодо дати події.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора про законність та обґрунтованість вироку суду, дослідивши докази, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.
Як вбачається з мотивувальної частини вироку, обгрунтовуючи винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, суд послався на висновок за результатами дослідження потерпілої ОСОБА_9 з використанням поліграфа.
Колегія суддів погоджується з доводами захисника про необхідність визнання цього висновку недопустимим доказом з огляду на таке.
Відповідно до ч.1 ст.84 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Згідно з ч.2 цієї статті Кодексу процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до пункту 6.8.1. розділу VІ «Психологічна експертиза» Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року №53/5, предметом опитування із застосуванням спеціального технічного засобу - комп`ютерного поліграфа є отримання лише орієнтувальної інформації щодо: ступеня ймовірності повідомленої опитуваною особою інформації; повноти наданої опитуваною особою інформації; джерела отриманої опитуваною особою інформації; уявлень опитуваної особи про певну подію; іншої орієнтувальної інформації, необхідної для конструювання версій розслідування певних подій.
При цьому чинне законодавство не передбачає жодних зобов`язань або ж ліцензійних умов при здійсненні психофізіологічних тестувань у вигляді дослідження. На підтвердження рівня знань особи, яка проводила дослідження, надано лише свідоцтво про підвищення кваліфікації №12СС/021549 за програмою «Психофізіологічні методи дослідження та експертизи з використанням поліграфа» (а.с.99).
Отже, проведення дослідження у вигляді опитування із застосуванням спеціального технічного засобу - комп`ютерного поліграфа може використовуватися з метою отримання орієнтувальної інформації для конструювання слідчих версій, не є експертним висновком та не може вважатися джерелом доказів у розумінні положень КПК України.
Враховуючи викладене, колегія суддів визнає висновок за результатами дослідження потерпілої ОСОБА_9 з використанням поліграфа від 24 березня 2021 року (а.с.94-97) недопустимим доказом.
Разом з тим, винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, ґрунтується на інших, належних та допустимих доказах, які місцевий суд безпосередньо сприймав під час судового засідання і оцінив не лише кожний з них з точки зору належності, допустимості, достовірності, а і їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Так, факт перебування обвинуваченого у помешканні потерпілої 28 січня 2021 року близько 19 год. 30 хв., спільне вживання алкогольних напоїв та виникнення конфлікту ніким із учасників провадження не оспорюється.
Всупереч доводам захисника, показання потерпілої ОСОБА_9 є стабільними, логічними, послідовними та узгоджуються з іншими, дослідженими судом доказами.
Так, потерпіла пояснила, що під час спільного вживання алкоголю обвинувачений почав ображати її, після чого вона намагалась вивести його з будинку.
В цей час ОСОБА_8 наніс кулаками один удар у грудну клітину і декілька ударів в область плеча, рук та попереку.
Такі показання потерпілої підтверджуються висновком судово-медичної експертизи №22 від 07 лютого 2021 року, відповідно до якого у ОСОБА_9 виявлені ушкодження у вигляді синців на правому плечі, лівому передпліччі, лівій молочній залозі, лівій та правій поперекових областях, які утворилися від дії тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли бути пальці кисті, стиснуті в кулак (а.с.92-93).
При цьому експерт вважає маловірогідним утворення цих тілесних ушкоджень при падінні з висоти власного зросту та послідуючим ударом об тверду поверхню.
Більше того, показання потерпілої перевірені під час проведення 15 лютого 2021 року слідчого експерименту з її участю та, відповідно до висновку додаткової судово-медичної експертизи №22-А/27 від 17 лютого 2021 року, відповідають об`єктивним даним судово-медичної експертизи потерпілої ОСОБА_9 (а.с. 68-72, 89-90).
Сам слідчий експеримент, метою якою була перевірка і уточнення відомостей щодо обставин заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій, проведений у відповідності з вимогами кримінального процесуального закону (ст.240 КПК України), а протокол за його результатами відповідає приписам ст.104 цього Кодексу.
Обставин, передбачених ст.87 КПК України, які б давали підстави визнати цей доказ недопустимим, колегією суддів не встановлено.
Доводи захисника про можливе побиття потерпілої її співмешканцем ОСОБА_11 були належним чином перевірені місцевим судом і не знайшли свого підтвердження.
Непереконливими є і доводи апеляційної скарги про неможливість обвинуваченого вдарити потерпілу з огляду на незадовільний стан здоров`я внаслідок побиття його ОСОБА_11 .
Адже, як вбачається з показань потерпілої, і ніким не спростовано, що до побиття обвинуваченим потерпілої, ОСОБА_11 обвинуваченому тілесних ушкоджень не наносив.
В свою чергу, свідок ОСОБА_12 - водій таксі, всупереч доводам захисника, не був безпосереднім свідком подій, а лише пояснював, що бачив тілесні ушкодження в обвинуваченого ОСОБА_8 , якого відвозив від будинку потерпілої вже після події.
Неточності у показаннях потерпілої ОСОБА_9 стосуються лише дати кримінального правопорушення і обумовлені тим, що вона звернулась із відповідною заявою до поліції 05 лютого 2021 року, після того, як обвинувачений ОСОБА_8 ініціював проведення досудового розслідування за фактом нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_11 28 січня 2021 року.
Проте, такі неточності не ставлять під сумнів достовірність показань потерпілої щодо обставин побиття її обвинуваченим та не можуть бути підставою для його виправдання.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст.125 КК України та належним чином мотивував своє рішення.
Покарання обвинуваченому призначене з дотриманням вимог ст.65 та ст.50 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів і є справедливим.
Водночас, колегія суддів встановила, що датою вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення є 28 січня 2021 року, а не 29 січня 2021 року, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 05 лютого 2021 року та протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від цієї ж дати (а.с.73, 74).
З огляду на викладене, апеляційну скаргу захисника необхідно задовольнити частково.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Семенівського районного суду Полтавської області від 15 липня 2021 року стосовно ОСОБА_8 змінити.
Визнати висновок за результатами дослідження потерпілої ОСОБА_9 з використанням поліграфа від 24 березня 2021 року (а.с.94-97) недопустимим доказом та виключити з мотивувальної частини вироку посилання на цей висновок як на доказ винуватості ОСОБА_8 .
Уточнити, що датою вчинення кримінального правопорушення є 28 січня 2021 року, а не 29 січня 2021 року, як помилково вказав суд.
В іншій частині вирок Семенівського районного суду Полтавської області від 15 липня 2021 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4