Справа № 463/8633/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/940/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5 ,
адвоката: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
прокурора: ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах власника арештованого майна ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 04 серпня 2021 року про арешт майна,

ВСТАНОВИЛА:

оскаржуваною ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Львівського РУП №1 ГУ Національної поліції у Львівській області ОСОБА_10 про арешт майна. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка перебуває у приватній власності ОСОБА_9 .

Таке рішення обґрунтоване тим, що слідством отримано дані щодо можливого заподіяння кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди, у зв`язку із поданням цивільного позову, недопущення приховування, використання, перетворення, передачі нерухомого майна, а відтак з метою забезпечення відшкодування шкоди на зазначену квартиру накладено арешт.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, адвокат ОСОБА_6 подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що «Апостол» (Львів: видавництво ОСОБА_11 , 1574) не був втрачений та перебуває у розпорядженні Львівської національної галереї мистецтв імені Б.Г. Возницького, що свідчить про недоведеність слідчим обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, а відтак застосування заходів забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна ОСОБА_9 вважає недопустимим в силу закону. Зазначає, що слідчим суддею розглянуто клопотання слідчого без належного повідомлення підозрюваного, що є порушенням вимог ч.ч. 1 та 2 ст. 172 КПК України, а також відсутні докази про дату та час вручення ОСОБА_9 повідомлення про підозру. Крім того, матеріали клопотання слідчого не містять жодного доказу на обґрунтування розміру цивільного позову, який був поданий неналежним суб`єктом, а також не долучено документів, які підтверджують право власності на майно, а за відсутності таких слідчий суддя не міг встановити особу, якій належить право власності на це майно, в силу чого клопотання слідчого не підлягало до задоволення, що свідчить про необґрунтованість оскаржуваної ухвали слідчого судді.

Заслухавши доповідь судді, доводи сторони захисту на підтримку апеляційної скарги, доводи прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Згідно із частиною першою статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до пункту 4 частини другої цієї статті Кодексу арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження (частина шоста статті 170 КПК України).

Згідно із частиною восьмою статті 170 КПК України вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Як зазначено в частині дванадцятій статті 170 КПК України заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається.

Вимоги до клопотання про арешт майна наведено у статті 171 КПК України.

Відповідно до положень частини другої та третьої цієї статті Кодексу, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання. У клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено: 1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог; 2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.

Аналіз змісту клопотання про арешт майна свідчить, що слідчим не дотримано вимог статті 171 КПК України при його оформленні, і такі порушення не усунуто прокурором при його погодженні. Зокрема, слідчим не наведено відповідного обґрунтування необхідності арешту майна, а лише зазначено, що таке подається з метою відшкодування шкоди завданої внаслідок кримінального правопорушення, у зв`язку із поданням цивільного позову. З огляду на те, що слідчий просить накласти арешт на квартиру, у клопотанні не зазначено конкретні факти, які підтверджені відповідними доказами про те, чи тільки підозрювана володіє, користується та має права розпоряджатися цією квартирою, чи таке право належить і третім особам, права яких можуть бути обмежені у зв`язку із накладенням арешту на таке майно. До клопотання не додано, окрім інформації з ДРРПНМ, жодних документів про осіб, які прописані та проживають у цій квартирі. Також клопотання, окрім зазначення ціни поданого цивільного позову, не містить жодного доказу факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди, що впливає на можливість визначення співмірності, про яку зазначено в частині восьмій статті 170 КПК України. У клопотанні безпідставно вказано на те, що підозрюваній повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, у той час, як у витязі з ЄРДР вказана правова кваліфікація ч. 2 ст. 367 КК України, і таке підтверджується змістом повідомлення про підозру від 29 липня 2021 року. У цьому зв`язку слідчим невірно зазначено, що клопотання про арешт подається у тому числі і з підстав, передбачених пунктом 3 частини другої статті 170 КПК України, які в даному випадку, відсутні.

За приписами частини третьої статті 172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

За умови того, що подане клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 КПК України, слідчий суддя не повернув його прокурору, а розглянув таке по суті, не дотримавшись при цьому положень статті 172 КПК України.

Частиною першою статті 172 КПК України передбачено, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Як зазначено в частині другій цієї статті Кодексу клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Як убачається з матеріалів справи, клопотання розглянуто без участі підозрюваної та її захисника, які взагалі не повідомлені про час та місце розгляду такого. Як в клопотанні, так і в ухвалі слідчого судді не зазначено обставин щодо можливості його розгляду без повідомлення підозрюваного, зокрема, не обґрунтовано, що це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Внаслідок допущених порушень, слідчим суддею постановлено ухвалу, яка не відповідає вимогам частини п`ятої статті 173 КПК України, відтак така підлягає скасуванню.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, 02 вересня 2021 року обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні за підозрою ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України скерований до суду, що виключає можливість, у зв`язку із закінченням досудового розслідування, повернення клопотання про арешт майна прокурору на оформлення.

У цьому зв`язку, колегія суддів вважає, що питання арешту майна може бути вирішено під час розгляду цього провадження судом першої інстанції, на підставі належним чином оформленого та обґрунтованого клопотання учасника судового провадження.

Оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, такі слід задоволити, оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 409, 419, 422 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 задоволити, ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 04 серпня 2021 року про арешт майна скасувати, відмовити у задоволенні клопотання слідчого СВ Львівського РУП №1 ГУ Національної поліції у Львівській області ОСОБА_10 про арешт майна.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4