В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 серпня 2021 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001237 відносно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, освіта середня спеціальна, одруженого, офіційно не працюючого, на утриманні має двох малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -
за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_3
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 06 грудня 2013 року, близько 12.50 год. в м. Дніпро, керуючи власним, технічно справним автомобілем «ВАЗ-111940», д/н НОМЕР_1 , рухався по пр. Свободи, з боку вул. Братів Ковальчук, в напрямку вул. Панаса Мирного, зі швидкістю близько 55-60 км/год. Рухаючись по пр. Свободи, ОСОБА_3 , грубо порушуючи Правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, при виникненні небезпеки для руху, у вигляді пішохода ОСОБА_8 , яка перетинала проїжджу частину пр. Свободи з права на ліво, по напрямку руху автомобіля «ВАЗ-111940», заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди не прийняв, і, продовжуючи рух, в районі буд. № 200, скоїв наїзд на вказаного пішохода. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, потерпілій ОСОБА_8 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: сумісної тупої травми тіла: забійної рани в правій тім`яній ділянці, 3 садна на правому крилі носу, на підборідді знизу дещо ліворуч; синця на тильній поверхні лівої кисті, садна у кількості двох на тлі синців на тилі лівої кості, по зовнішній поверхні правого зап`ястку, синців по зовнішній поверхні правої гомілки у верхній третині, на 36 см. вище від підошви стопи, на внутрішній поверхні правого гомілково-ступневого суглобу та правої стопи, відповідно на 7 см. та 4 см. вище від підошви стопи, 3 вогнищевих крововиливів під м`якими покривними тканинами голови в лівій лобно-тім`яній ділянці, лівій скронево-потиличній ділянці, в правій тім`яно-потиличній ділянці, лівій скронево-потиличній ділянці, в правій тім`яно-потиличній ділянці, перелому кісток склепіння та основи черепу, крововиливу під м`якими мозковими оболонками на випуклій поверхні правої півкулі головного мозку, на випуклій поверхні лівої лобної та тім`яно-потилочної часток, на базальній поверхні лівої скроневої частки, плямистих та дрібно вогнищеві крововиливів у речовині мозку, крововиливу у товщу навколониркової клітковини ліворуч з розповсюдженням на позачеревну клітковину, щілиноподібного розриву лівої бічної стінки сечового міхура на рівні заходження уламків лобкової кістки, крововиливів в м`яких тканинах по ходу уретри, щілиноподібного розриву капсули та паренхіми селезінки поблизу її воріт, косо-поперечного перелому лівої ключиці у середній третині, перелому 3 та 4-го ребер праворуч по середньо-ключичній лінії без пошкоджень пристінкової плеври, переломів 5,6,7-го ребер праворуч по задньо-пахвовій лінії, 8-го ребер по лопатковій лінії, 9-го ребра по середньо-пахвовій лінії з пошкодженням пристінкової плеври на рівні 8-го ребра та перелому 5-го ребра ліворуч по задньо-пахвовій лінії, 6-го ребра ліворуч по середньо-пахвовій лінії з пошкодженням пристінкової плеври, перелому грудного відділу хребта між 3-м та 4-м хребцями з крововиливами під оболонками спинного мозку, повного поздовжнього розриву лівого клубово-крижового з`єднання, перелому верхньої та нижньої гілки правої та лівої лобкової кістки з заходженням уламків у порожнину малого тазу ліворуч, перелому лівої сідничної кістки, крововиливів у м`яких тканинах навколо переломів, 5-ти крововиливів у товщу м`яких тканин у поперековій ділянці ліворуч, у товщу лівої сідниці на 15 см. вище від підошви стопи, по зовнішній поверхні правої гомілки на 32 см. вище від підошви стопи, по передньо-зовнішній поверхні лівої гомілки на 33 см. вище від підошви стоп, по зовнішній поверхні лівого стегна на 62 см. вище від підошви стоп, перелому відростка правої ліктьової кістки, перелому правої малогомілкової кістки, на 36 см. вище від підошви стоп, перелому зовнішнього мищелку лівої великогомілкової кістки, на 37 см вище від підошви стоп, косо-поперечного перелому лівої малогомілкової кістки, на 29 см. вище від підошви стоп, вивиху у ділянці лівого зап`ясткового суглобу з надривом суглобової капсули, крововилив в м`яких тканинах навколо вивиху, рідка кров та згортки крові у черевній порожнині. Встановлені при експертизі трупа вищеописані ушкодження прижиттєві, виникли незадовго до настання смерті, травмована в умовах дорожньо-транспортної події, від дії тупого твердого предмету (предметів) або при ударі об такий (такі). Смерть її наступила від сумісної тупої травми тіла, яка супроводжувалася численними переломами кісток скелету та пошкодженнями внутрішніх органів і ускладнилася розвитком шоку, що підтверджується даними судово-медичного дослідження трупа. Порушення Правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «ВАЗ-111940», д/н НОМЕР_1 , порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, який свідчить:
-п.12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», невиконання якого знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, що наступили.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину визнав повністю, та пояснив, що він 06 грудня 2013 року, близько 12.50 год. в м. Дніпро, керуючи власним, технічно справним автомобілем «ВАЗ-111940», д/н НОМЕР_1 , рухався по пр. Свободи, з боку вул. Братів Ковальчук, в напрямку вул. Панаса Мирного в крайній лівій смузі руху, пасажирів в його автомобілі не було. Попереду нього в попутному напрямку руху на сусідній крайній правій смузі руху рухався транспортний засіб «Камаз». Під час керування транспортним засобом з-за габаритів «Камазу» він не бачив пішохода яка перетинала проїзну частину в невстановленому місці. Зазначив, що помітивши пішохода здійснив екстрене гальмування, різко викрутив руль вліво, однак уникнути наїзду не вдалося.
Крім визнання обвинуваченим своєї вини, його вина у вчиненні інкримінованого ним злочину підтверджується наступними доказами, а саме:

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 06.12.2013 року, схемою ДТП та фото таблицею до нього, відповідно до якого в присутності понятих було оглянуто місце скоєння дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 06.12.2013 року у м. Дніпро на пр. Свободи, під час якої відбувся наїзд на пішохода ОСОБА_9 ;
- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції КЗ «Дніпропетровський наркологічний диспансер» ДОР, згідно якого у ОСОБА_3 ознак сп`яніння не виявлено, огляд проводився 06.12.2013 року о 16.25 год.;
- висновком експерта № 2190/352-Е від 20.12.2013 року КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР», згідно з яким при експертизі трупа ОСОБА_9 встановлено: сумісна тупу травма тіла: забійна рана в правій тім`яній ділянці, 3 садна на правому крилі носу, на підборідді знизу дещо ліворуч; синця на тильній поверхні лівої кисті, садна у кількості двох на тлі синців на тилі лівої кості, по зовнішній поверхні правого зап`ястку, синців по зовнішній поверхні правої гомілки у верхній третині, на 36 см. вище від підошви стопи, на внутрішній поверхні правого гомілково-ступневого суглобу та правої стопи, відповідно на 7 см. та 4 см. вище від підошви стопи, 3 вогнищевих крововиливів під м`якими покривними тканинами голови в лівій лобно-тім`яній ділянці, лівій скронево- потиличній ділянці, в правій тім`яно-потиличній ділянці, лівій скронево- потиличній ділянці, в правій тім`яно-потиличній ділянці, перелому кісток склепіння та основи черепу, крововиливу під м`якими мозковими оболонками на випуклій поверхні правої півкулі головного мозку, на випуклій поверхні лівої лобної та тім`яно-потилочної часток, на базальній поверхні лівої скроневої частки, плямистих та дрібно вогнищеві крововиливів у речовині мозку, крововиливу у товщу навколониркової клітковини ліворуч з розповсюдженням на позачеревну клітковину, щілиноподібного розриву лівої бічної стінки сечового міхура на рівні заходження уламків лобкової кістки, крововиливів в м`яких тканинах по ходу уретри, щілиноподібного розриву капсули та паренхіми селезінки поблизу її воріт, косо-поперечного перелому лівої ключиці у середній третині, перелому 3 та 4-го ребер праворуч по середньо-ключичній лінії без пошкоджень пристінкової плеври, переломів 5,6,7-го ребер праворуч по задньо-пахвовій лінії, 8-го ребер по лопатковій лінії, 9-го ребра по середньо-пахвовій лінії з пошкодженням пристінкової плеври на рівні 8-го ребра та перелому 5-го ребра ліворуч по задньо-пахвовій лінії, 6-го ребра ліворуч по середньо-пахвовій лінії з пошкодженням пристінкової плеври, перелому грудного відділу хребта між 3-м та 4-м хребцями з крововиливами під оболонками спинного мозку, повного поздовжнього розриву лівого клубово-крижового з`єднання, перелому верхньої та нижньої гілки правої та лівої лобкової кістки з заходженням уламків у порожнину малого тазу ліворуч, перелому лівої сідничної кістки, крововиливів у м`яких тканинах навколо переломів, 5-ти крововиливів у товщу м`яких тканин у поперековій ділянці ліворуч, у товщу лівої сідниці на 15 см. вище від підошви стопи, по зовнішній поверхні правої гомілки на 32 см. вище від підошви стопи, по передньо-зовнішній поверхні лівої гомілки на 33 см. вище від підошви стоп, по зовнішній поверхні лівого стегна на 62 см. вище від підошви стоп, перелому відростка правої ліктьової кістки, перелому правої малогомілкової кістки, на 36 см. вище від підошви стоп, перелому зовнішнього мищелку лівої великогомілкової кістки, на 37 см вище від підошви стоп, косо-поперечного перелому лівої малогомілкової кістки, на 29 см. вище від підошви стоп, вивиху у ділянці лівого зап`ясткового суглобу з надривом суглобової капсули, крововилив в м`яких тканинах навколо вивиху, рідка кров та згортки крові у черевній порожнині. Смерть її наступила від сумісної тупої травми тіла, яка супроводжувалася численними переломами кісток скелету та пошкодженнями внутрішніх органів і ускладнилася розвитком шоку, що підтверджується даними судово-медичного дослідження трупа. Виявлені при експертизі трупа ушкодження у вигляді сумісної тупої травми тіла відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що призвели до настання смерті. Встановлені при експертизі трупа ушкодження знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті та, можливо, виникли в термін та при обставинах вказаних в постанові та медичній документації (06.12.2013 року травмована в умовах дорожньо-транспортної події);
- актом судово-медичного дослідження (обстеження) № 2190 від 19.12.2013 року;
- лікарським свідоцтвом про смерть № 2190, згідно якого смерть ОСОБА_9 настала ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка була травмована при ДТП;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 23.12.2013 року схемою та фото таблицею до нього, відповідно до якого ОСОБА_3 розповів та показав всім учасникам слідчого експерименту обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 06 грудня 2013 року за адресою: м. Дніпро, пр. Свободи;
- висновком судової автотехнічної експертизи Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 70/27-987 від 24.12.2013 року судового експерта ОСОБА_10 , згідно з яким в даній дорожній обстановці водій автомобіля «ВАЗ-111940», д/н НОМЕР_1 ОСОБА_3 повинен був діяти згідно вимог п.п. 10.1,12.3, 12.4, 12.9 «б» ПДР України. При заданому механізмі пригоди дії водія автомобіля «ВАЗ-111940», д/н НОМЕР_1 ОСОБА_3 не відповідали вимогам п.п. 10.1, 12.3 ПДР України, а його дії невідповідні вимогам п. 12.3 ПДР України знаходились в причинному зв`язку з настанням події даної ДТП. В умовах місця пригоди водій автомобіля «ВАЗ-111940», д/н НОМЕР_1 ОСОБА_3 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування із зупинкою автомобіля до місця наїзду, при заданих вихідних даних.

В судовому засіданні було допитано судового експерта, який підтвердив всі обставини зазначені в висновку судової автотехнічної експертизи Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 70/27-987 від 24.12.2013 року.

Також, вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, а саме:

-висновком судової автотехнічної експертизи Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 298-14 від 25.04.2014 року судового експерта ОСОБА_11 , згідно якого у заданій дорожній обстановці водій автомобіля «ВАЗ-111940» ОСОБА_3 повинен був діяти згідно вимог п. 12.3., 12.4., 12.9. (б) Правил дорожнього руху України. При заданих вихідних даних з урахуванням наданих на дослідження копії протоколу проведення слідчого експерименту від 23.12.2013 року та схеми до нього, водій автомобіля «ВАЗ-111940», д/н НОМЕР_1 ОСОБА_3 мав технічну можливість запобігти технічному характеру настання дорожньо-транспортної пригоди наїзду на пішохода ОСОБА_9 у заданий момент виникнення небезпеки для руху водію ОСОБА_3 . У заданій дорожній обстановці, в діях водія автомобіля «ВАЗ-111940», д/н НОМЕР_1 ОСОБА_3 вбачаються невідповідності вимогам п. п. 12.4, 12.9 (б) ПДР України. При заданих вихідних даних з урахуванням наданих на дослідження копій протоколу проведення слідчого експерименту від 23.12.2013 року та схеми до нього, в діях водія автомобіля «ВАЗ-111940» ОСОБА_3 вбачається невідповідність вимогам п. 12.3 ПДР України. У заданій дорожній обстановці, невідповідність дій водія автомобіля «ВАЗ-111940» ОСОБА_3 вимогам п. 12.4, 12.9 (б) ПДР України з технічної точки зору, не знаходиться в причинному зв`язку з технічним характером дорожньо-транспортної пригоди наїздом на пішохода ОСОБА_9 . При заданих вихідних даних з урахуванням наданих на дослідження копій протоколу проведення слідчого експерименту від 23.12.2013 року та схеми до нього, за участю ОСОБА_3 , невідповідність дій водія автомобіля «ВАЗ-111940» ОСОБА_3 вимогам п. 12.3. Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з технічним характером дорожньо-транспортної пригоди - наїздом на пішохода ОСОБА_8 .

У судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_11 підтвердив, що ним проводилася судова автотехнічна експертиза № 298-14 від 25.04.2014 року, також підтвердив всі обставини зазначені у висновку.
Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, суд вважає, що зазначені докази є належними, допустимими, достовірними, а в сукупності та їх взаємозв`язку - достатніми для прийняття рішення про визнання обвинуваченого ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
За кваліфікацією злочин, вчинений ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 286 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів (ст. 12 КК України).

Згідно з п. 20 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в постанові № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
Оцінюючи докази в їх сукупності суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 повністю підтвердилась під час судового провадження, та його дії, які виразилися в порушені Правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що привели до спричинення потерпілій ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, від яких настала її смерть, правильно кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 ,суд визнає його повне визнання своєї вини.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Обговорюючи питання про вид і міру покарання ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним діяння, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, данні про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, має на утриманні малолітніх дітей, одружений, за місцем мешкання характеризується задовільно, а також його ставлення до вчиненого діяння та його наслідків, зокрема повне визнання своєї вини, думку представника потерпілого, відсутність обставин, що обтяжують, суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 , а також для попередження нових злочинів, йому слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк, передбачений санкцією статті обвинувачення.

За змістом п. 21 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами.

На думку суду, виходячи із конкретних обставин справи, беручі до уваги строк, який минув з часу ДТП, суд, вважає за можливе не застосовувати до обвинуваченого додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки ОСОБА_3 вчинив необережне кримінальне правопорушення, не маючи умислу на спричинення негативних наслідків, вперше притягається до кримінальної відповідальності, в момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди обвинувачений був тверезий.

Крім того, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 заявив клопотання про застосування до ОСОБА_3 положення Закону України «Про амністію у 2014 році».
Обвинувачений ОСОБА_3 просив застосувати до нього амністію, про що надав письмову заяву, посилаючись на те, що він на момент вчинення ДТП мав на утриманні малолітню дитину, 2013 року народження, і не позбавлений батьківських прав.

З цього приводу судом встановлено наступне:

Згідно чинного ЗУ «Про амністію в 2014 році» амністія до осіб, які скоїли злочин, передбачений ч.2 ст. 286 КК України може застосовуватися, так як згідно ст. 1 вказаного закону підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджені за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 КК України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України.

Для звільнення від відбування покарання по амністії, згідно чинного законодавства не потребується щоб засуджений до реального покарання почав відбувати покарання. Для застосування амністії необхідно, щоб засуджена особа підпадала під дію ЗУ «Про амністію в 2014 році» та подала відповідну заяву.

Згідно п. «в» ч.1 ст.1 Закону України «Про амністію» від 08 квітня 2014 року із змінами, внесеними ЗУ від 06 травня 2014 року підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до статті 12 КК України:… в)осіб, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Вказаний Закон набрав чинності 19 квітня 2014 року.

Відповідно до ст. 85 КК України на підставі закону про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного та додаткового покарання.

Враховуючи, що станом на 08 квітня 2014 року ОСОБА_3 , на момент набрання чинності ЗУ «про амністію в 2014 році» мав на утриманні малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не позбавлений відносно нього батьківських прав, скоїв тяжкий злочин з необережності, раніше до нього амністія не застосовувалася, подав суду заяву з проханням звільнити його від відбування призначеного судом покарання в зв`язку з амністією, а тому суд звільняє його від відбування призначеного покарання на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію» №1185-VII від 08 квітня 2014 року із змінами, внесеними згідно із Законом №1246-VII від 06 травня 2014 року.

Крім того, потерпілий ОСОБА_12 звернувся до суду з цивільним позовом до ОСОБА_3 , ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих кримінальним правопорушенням, який в подальшому уточнив. В обґрунтування уточненої позовної заяви зазначив, що 06 грудня 2013 року, в результаті дорожньо-транспортної пригоди за участю водія ОСОБА_3 , загинула його мати ОСОБА_9 . Зазначив, що сумні обставини, як загибель матері спричинили йому психологічні страждання та стали для нього тяжким психологічним тягарем, внаслідок чого позивачу була спричинена моральна шкода. Померла ОСОБА_9 проживала разом з позивачем, після її смерті позивачу доводиться прикладати психологічні зусилля, щоб пережити тяжку втрату близької людини. Крім того, в матеріалах справи міститься поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/8546220 ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія». Крім того, цивільному позивачу була спричинена майнова шкода, яка складається з витрат щодо оформлення свідоцтва про поховання, створення погребної ями та договір замовлення ритуальних послуг на суму 916,74 грн., інших ритуальних витрат на суму 4579,03 грн., витрат на перевезення потерпілої на кладовище на суму 700 грн., витрат на поминальний обід на суму 10 400 грн., витрат на продукти згідно чекових квитанцій на суми 4972,15 грн., 67,06 грн., 46,42 грн., 61,72 грн., косметичні послуги та підготовка тіла до поховання на суму 875,00 грн., що загалом складає суму в розмірі 22 615,12 грн. Просив стягнути з ОСОБА_3 майнову шкоду в розмірі 22 615,12 грн. та 100 000 грн. моральної шкоди, пов`язаної зі смертю ОСОБА_9 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; стягнути з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» грошові кошти в розмірі 14 616,00 грн. страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування № АС/8546220, в рахунок відшкодування моральної шкоди, пов`язаної зі смертю ОСОБА_9 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Також з цивільним позовом звернувся потерпілий ОСОБА_13 до ОСОБА_3 , ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» про відшкодування моральної шкоди, завданих кримінальним правопорушенням. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 06 грудня 2013 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди померла його баба, з якою він проживав однією родиною, між ними складалися міцні та глибокі родинні зв`язки та відносини. Втрата рідної людини завдала позивачу глибокої душевної травми. Після смерті бабусі позивачу доводиться прикладати психологічні зусилля, щоб пережити тяжку втрату та відігнати гірки думки. Просив стягнути з ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 30 000 грн.; зобов`язати ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» здійснити за полісом обов`язкового страхування № АС/8546220 виплату страхового відшкодування у розмірі сум стягнутих з ОСОБА_3 , а саме, в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 30 000 грн.

Як встановлено ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Як встановлено матеріалами кримінального провадження, потерпілий ОСОБА_12 є сином загиблої ОСОБА_9 , пред`явив цивільний позов, зокрема до обвинуваченого ОСОБА_3 скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 61, 128 КПК України.
Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини.
Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.1995 року (зі змінами та доповненнями) право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів. Моральна шкода - втрата немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.
За роз`ясненнями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року (зі змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням ступеня вини відповідача та інших обставин.
Враховуючи конкретні обставини справи, характер і обсяг фізичних та душевних страждань, викликаних загибеллю ОСОБА_9 , яка є матір`ю потерпілого ОСОБА_12 , враховуючи принцип розумності і справедливості, суд вважає що моральна шкода у розмірі 50 000 грн. підлягає задоволенню, а позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, виходячи з того, що людина, її життя і здоров`я є найвищою соціальною цінністю ( ст.3 Конституції України).
Також, проаналізував доводи потерпілого ОСОБА_13 , який є онуком загиблої ОСОБА_9 , суд вважає повністю доказаними наявність у нього на протязі тривалого часу моральних страждань, однак до суми 30 000 грн. суд ставиться критично та вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_14 на його користь моральну шкоду в розмірі 20 000 грн., з врахуванням вимог розумності і справедливості.
Крім того, позовні вимоги ОСОБА_12 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.
Так, згідно наданих квитанцій цивільний позивач поніс витрати на поховання померлої, а саме, витрати щодо оформлення свідоцтва про поховання, створення погребної ями та замовлення ритуальних послуг на суму 916,74 грн. (Т.1 а.с.26); інші ритуальні витрати на суму 4579,03 грн., що підтверджуються накладною № 237 (Т.1 а.с.27); витрати на перевезення на кладовище на суму 700 грн., що підтверджується квитанцією для прибуткового касового ордера (Т.1 а.с.28); косметичні послуги та підготовка тіла до поховання на суму 875 грн. (Т.1 а.с.31), що загалом складає суму в розмірі 7067,77 грн., та підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_12 .

Натомість, суд вважає необґрунтованими вимоги позову щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_12 витрат на поминальний обід у розмірі 10 400 грн. та витрат на продукти згідно касових квитанцій на суму 4972,15 грн., 67,06 грн., 46,42 грн., 61,72 грн., оскільки витрати, пов`язані з проведенням поминальних обідів, не належать до витрат на поховання та не підлягають відшкодуванню при вирішенні цивільного позову у кримінальному провадженні.
До такого висновку суд доходить з огляду на ч.1 ст.1201 ЦК України, згідно якої особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника.
Більше того, зі змісту абзаців 8, 9 та 10 статті другої Закону України «Про поховання та похоронну справу» випливає, що церемонія поминання та церемонія поховання є зовсім різними поняттями.
Відповідно до вищезазначених положень витрати на суму 10 400 грн., пов`язані з проведенням поминального обідута витрати на продукти на суму 4972,15 грн., 67,06 грн., 46,42 грн., 61,72 грн., не належать до витрат на поховання, а тому у задоволенні вимог позову у цій частині слід відмовити, оскільки зазначені витрати не підлягають відшкодуванню згідно з вимогами закону.
Крім того, суд вважає, що під час судового розгляду потерпілий ОСОБА_12 довів належними і допустимими доказами те, що він як син загиблої у ДТП мати, має право на відшкодування моральної шкоди відповідачем - ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», а також, що розмір заявленої у позові суми такого відшкодування до страхової компанії ґрунтується на вимогах чинного законодавства.
Зокрема, згідно з п.27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам та дітям. Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Судом встановлено, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/8546220 від 16.10.2013 року.
В даному випадку у судовому засіданні було встановлено, що позивач ОСОБА_12 є сином загиблої ОСОБА_9 .

За таких обставин позивач ОСОБА_12 є особою, яка має право на відшкодування моральної шкоди відповідно до положень п.27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Крім того, оскільки станом на дату ДТП (06.12.2013 року) мінімальна заробітна плата у місячному розмірі складала 1218,00 грн., то з огляду на норми п.27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_12 необхідно стягнути 14 616,00 грн. (12 х 1218).
Тобто, позовні вимоги ОСОБА_12 про стягнення з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на його користь моральної шкоди в розмірі 14 616,00 грн. є обґрунтованими і тому підлягають задоволенню.
Разом з тим, позовні вимоги ОСОБА_13 , який є онуком загиблої до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» про зобов`язання ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» здійснити за полісом обов`язкового страхування № АС/8546220 виплату страхового відшкодування у розмірі сум стягнутих з ОСОБА_3 , а саме, в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 30 000 грн. не ґрунтуються на законі, оскільки згідно п.27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам та дітям, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Процесуальні витрати і речові докази в матеріалах кримінального провадження відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 369-371, 373, 374 КПК України суд, -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки без позбавлення права керування транспортними засобами.

Звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного йому покарання на підставі пункту «в» ст.1 Закону України «Про амністію» №1185-VII від 08 квітня 2014 року із змінами, внесеними згідно із Законом №1246-VII від 06 травня 2014 року.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 до ОСОБА_3 , ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих кримінальним правопорушенням задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_12 матеріальну шкоду в розмірі 7067,77 грн. (сім тисяч шістдесят сім гривень 77 коп.).
Стягнути з ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_12 моральну шкоду в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч гривень).

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_12 14 616,00 грн. (чотирнадцять тисяч шістсот шістнадцять гривень) в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_12 - відмовити.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданих кримінальним правопорушенням задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_12 моральну шкоду в розмірі 20 000 (двадцять тисяч гривень).

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_12 до ОСОБА_3 - відмовити.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_12 до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» про зобов`язання здійснити страхову виплату в рахунок відшкодування моральної шкоди відмовити.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок суду може бути оскаржено в тридцятиденний строк з дня його проголошення в судову палату по кримінальним справам Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.
Суддя: ОСОБА_1