Справа № 164/1865/20 Провадження №11-кп/802/510/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: в порядку КПК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 вересня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника ДУ «Маневицька виправна колонія (№42)»- ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_9 на ухвалу Маневицького районного суду Волинської області від 18 лютого 2021 року, якою відмовлено у клопотанні Державної установи «Маневицька виправна колонія (№42)» про приведення вироку Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10 січня 2020 року щодо засудженого ОСОБА_9 у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII,

В С Т А Н О В И В
Ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 18 лютого 2021 року року у задоволенні вищезазначеного клопотання Державної установи «Маневицька виправна колонія (№42)», відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_9 просить клопотання адміністрації установи задовольнити, призначити йому до відбуття більш м`яке покарання у виді штрафу. Також зазначає про незадовільний стан здоров`я, оскільки хворіє тяжкими захворюваннями.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, представника установи відбуття покарання та прокурора, перевіривши ухвалу суду в межах апеляційної скарги, апеляційний суд вважає її безпідставною з таких підстав.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Частинами 2, 3 ст. 74 КК України визначено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими ч. 1ст. 72 цього Кодексу.

1 липня 2020 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року №2617-VIII, яким внесено зміни до Кримінального кодексу України, у тому числі до ч. 2 ст. 309 КК України.

Відповідно до вказаного закону, редакція ч. 2 ст. 309 КК України була змінена, зокрема з диспозиції даної статті виключено таку кваліфікуючу ознаку, як повторність вчинення злочину, предметом якого були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги у великих розмірах. Також змінено санкцію та передбачено покарання у виді штрафу від 2 000 до 5 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до трьох років.
Частиною 1 статті 5 КК України визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Як установлено судом першої інстанції, вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10 січня 2020 року ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 309 КК України призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі. Окрім того, на підставі ст. 71 КК України до цього ж покарання, йому частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 4 липня 2019 року у виді 1 місяця арешту, що відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 72 КК України відповідає 1 місяцю позбавлення волі та остаточно визначено до відбуття покарання у виді 2 років 1 місяця позбавлення волі.

Відтак, як зазначено вище, ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 309 КК України засуджений до 2 років позбавлення волі.
Апеляційний суд зважає, що такий розмір покарання призначений засудженому не перевищує санкцію статті після набрання чинності Закону № 2617-VIII. Крім того, до покарання за ч. 2 ст. 309 КК України у виді 2 років позбавлення волі на підставі ст. 71 КК України судом було частково приєднано невідбуте ним покарання за іншим вироком суду.
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для приведення вироку у відповідність із Законом № 2617-VIII, тому підстави для пом`якшення визначеного покарання, у означеному випадку, відсутні.
Ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги засудженого безпідставними.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Маневицького районного суду Волинської області від 18 лютого 2021 року без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: