Категорія:ч. 2 ст. 125 КК України. Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
представника потерпілої ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження № 0000156 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 березня 2021 року щодо ОСОБА_10 ,
В С Т А Н О В И В :
Вказаним вироком суду ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився,зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою спеціальною освітою, неодружений, непрацюючий, пенсіонер, інвалід І групи, раніше не судимий,
засуджений за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 70 (сімдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1190 (одна тисяча сто дев`яносто) гривень.
Вироком вирішено цивільний позов.
ОСОБА_10 визнаний винний та засуджений за те, що він 13.09.2020 близько 12.45 год, на земельній ділянці неподалік житлового будинку АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом та з метою заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, під час конфлікту, що виник на грунті особистих неприязних відносин, кулаком руки наніс два удари в голову ОСОБА_7 , чим спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, які згідно з висновком експерта №742 від 24.09.2020 за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 вважає вирок суду необґрунтованим. Посилається на те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні докази на підтвердження винуватості ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Вказує, що ОСОБА_10 не наносив тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , тілесне ушкодження потерпіла могла отримати внаслідок падіння з висоти власного росту. Також зазначає, що ОСОБА_10 позитивно характеризується, є особою з інвалідністю І групи та потребує постійного догляду, а тому з врахуванням стану здоров`я не мав фізичної можливості спричинити потерпілій тілесні ушкодження. Крім того, визначена судом сума матеріальної та моральної шкоди є надто великою, оскільки не враховано матеріальний стан обвинуваченого та того, що він немає постійного місця роботи і живе практично на пенсію. Просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення та не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи.
В запереченні на апеляційну скаргу потерпіла ОСОБА_7 вважає вирок законним та обґрунтованим. Просить апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.
Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника, які підтримували апеляційну скаргу та просили скасувати вирок і закрити кримінальне провадження, прокурора, потерпілу та її представника, які заперечили доводи апеляційної скарги і просили залишити вирок суду без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга захисника до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Місцевий суд правильно встановив фактичні обставини справи і його висновок про доведеність винності ОСОБА_10 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, ґрунтується на об`єктивно досліджених доказах, які всебічно і повно перевірені судом з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, яким суд дав належну оцінку.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що інкриміноване йому обвинувачення ґрунтується на припущеннях, є безпідставним і спростовується сукупністю наявних доказів, які досліджені судом першої інстанції.

Так, в судовому засіданні місцевого суду потерпіла ОСОБА_7 показала, що обвинувачений ОСОБА_10 , який є її братом, наніс їй два удари лівою рукою в голову через те, що вона розгородила сітку на подвір`ї, щоб вивантажити картоплю з підводи. Присутній ОСОБА_12 заступився за неї, і ОСОБА_10 намагався вдарити і його. Після побиття обвинуваченим вона була госпіталізована до лікарні, де лікувалася 14 днів.

Об`єктивність показань потерпілої також підтверджується висновком експерта №742 від 24.09.2020, згідно якого у ОСОБА_7 було виявлено тілесне ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку. Дане тілесне ушкодження виникло в результаті травмуючої дії тупого предмету, цілком можливо в час вказаний під експертною та в постанові, за ступенем тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, оскільки для його лікування необхідний час більше 6 діб.

На момент проведення судово-медичної експертизи будь-яких даних про можливість виникнення вищевказаного тілесного ушкодження під час падіння з висоти власного зросту немає (а.к.п.113).

Про побиття її обвинуваченим ОСОБА_10 потерпіла зазначила і у протоколі прийняття заяви про кримінальне правопорушення (а.к.п.112).

Також про обставини та механізм нанесення потерпілій тілесних ушкоджень саме ОСОБА_10 , ОСОБА_7 детальна розповіла та показала під час слідчого експерименту за її участю 29.09.2020 (а.к.п.114-119).

В суді апеляційної інстанції потерпіла також ствердила, що саме ОСОБА_10 наніс їй тілесні ушкодження лівою рукою.

Показання потерпілої ОСОБА_7 є послідовними та логічними і узгоджуються з показаннями допитаних в суді свідків та дослідженими судом письмовими доказами у провадженні, які є достатніми для обґрунтування висновку про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Свідок ОСОБА_13 в суді першої інстанції показала, що в той день ОСОБА_10 наніс ОСОБА_7 удари лівою рукою в голову. Вона особисто бачила як обвинувачений наніс потерпілій два удари. Свідок ОСОБА_12 відтягував ОСОБА_10 .. Після отримання тілесних ушкоджень потерпіла викликала поліцію.

Вказані обставини повністю ствердив в ході судового розгляду і свідок ОСОБА_12 , який показав, що оскільки потерпіла розгородила паркан ОСОБА_10 , останній наніс їй два удари кулаком лівої руки в голову. Він був очевидцем даного конфлікту.

Також побиття ОСОБА_10 потерпілої ОСОБА_7 підтвердили в суді першої інстанції свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які показали, що у вказані день та час обвинувачений наніс потерпілій удари в голову лівою рукою.

Показання в місцевому суді свідка ОСОБА_17 про те, що вона не бачила нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 потерпілій, оскільки не була присутня під час їх конфлікту, жодних чином не спростовують вищенаведених показань потерпілої та свідків, які об`єктивно підтверджені дослідженими дозами у кримінальному провадженні.

Що стосується показань свідка ОСОБА_18 , який показав, що ОСОБА_10 не наносив ударів потерпілій і що на місці конфлікту не було жодних свідків та очевидців, правильно не взято місцевим судом до уваги, оскільки такі показання повністю спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_7 , висновком експерта №742 від 24.09.2020, протоколом слідчого експерименту та показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ..

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений ОСОБА_10 є інвалідом І групи, а тому не міг фізично нанести потерпілій тілесні ушкодження, є безпідставними, так як повністю спростовуються дослідженими судом доказами, а тому не беруться апеляційним судом до уваги.

Як в суді першої та апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_7 зазначила, що ОСОБА_10 наніс їй удари в голову саме лівою рукою. Цією рукою останній робить всю роботу по господарству.

Також вказані обставини повністю підтвердили і безпосередні очевидці нанесення тілесних ушкоджень свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 ..

Що ж стосується тверджень апеляційної скарги про те, що потерпіла могла отримати тілесні ушкодження за інших обставин, в тому числі в результаті падіння з висоти власного зросту, то вони не заслуговують на увагу, оскільки повністю спростовуються сукупністю доказів, досліджених місцевим судом.

Сам факт падіння категорично заперечила сама потерпіла ОСОБА_7 та ствердила, що саме обвинувачений наніс їй тілесні ушкодження, що об`єктивно знайшло своє підтвердження і у висновку експерта №742 від 24.09.2020, яким констатовано про відсутність даних про можливість отримання потерпілою тілесних ушкоджень в результаті падіння з висоти власного зросту (а.к.п.113).

Про обставини отримання тілесних ушкоджень потерпіла розповіла і під час слідчого експерименту від 29.09.2020 за її участю (а.к.п.114-119).

Крім того факт заподіяння потерпілій ОСОБА_7 тілесних ушкоджень в результаті ударів в голову саме ОСОБА_10 ствердили і очевидці даної події свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 ..

З врахуванням наведеного, суд першої інстанції, оцінивши зібрані під час досудового розслідування та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, обґрунтовано дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні протиправних дій, які виразились в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілої, тобто злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, повністю доведена в ході судового розгляду.

Крім того, місцевий суд правильно розцінив показання обвинуваченого та доводи його захисника про непричетність ОСОБА_10 до інкримінованого кримінального правопорушення як намагання обвинуваченим уникнути відповідальності за вчинене.

З даними висновками суду погоджується й апеляційний суд.

Призначаючи покарання ОСОБА_10 , суд першої інстанції у відповідності до вимог статей 50, 65 КК України з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії кримінальних проступків, особи обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується позитивно, є інвалідом І групи, дійшов правильного висновку, що мінімальне покарання за своїм видом штраф, в розмірі також наближеному до мінімальному, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_10 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

При цьому місцевий суд визнав обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_10 , вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Таким чином, судом при визначенні виду та розміру покарання, повністю взято до уваги обставини, які вказані в апеляційній скарзі захисника.

Призначене судом ОСОБА_10 покарання, на переконання суду апеляційної інстанції, повністю відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, і не є надто суворим.
Посилання захисника в апеляційній скарзі на завищений розмір відшкодувань в рахунок завданої ОСОБА_10 майнової та моральної шкоди, є безпідставними та не заслуговують на уваги з таких підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов потерпілої про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 814, 65 гривень, правильно встановив, що потерпіла ОСОБА_19 під час перебування на стаціонарному лікуванні з 14.09. по 23.09.2020 купувала ліки та препарати, що підтвердила, надавши фіскальні чеки на їх придбання (а.к.п.34-35).

При вирішенні цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди, місцевий суд з урахуванням принципів розумності та справедливості, з урахуванням моральних та фізичних страждань потерпілої внаслідок стаціонарного лікування отриманих тілесних ушкоджень, з огляду на конкретні обставини отримання потерпілою тілесних ушкоджень, обґрунтовано частково задовольнив цивільний позов в цій частині, та стягнув з обвинуваченого ОСОБА_10 в користь потерпілої 3000 гривень моральної шкоди.

Такий розмір моральної шкоди буде достатнім та не буде сприяти збагаченню потерпілої за рахунок обвинуваченого.

При цьому апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що тілесні ушкодження потерпілій спричинені її братом та сусідом.

Твердження захисника про порушення права на захист обвинуваченого є безпідставними, оскільки під час судового розгляду, в тому числі і під час безпосереднього дослідження місцевим судом доказів, допиту потерпілої та свідків, обвинуваченому ОСОБА_10 надавалась правова допомога захисником ОСОБА_9 , яка була залучена з центру надання безоплатної вторинної правової допомоги, що підтверджується відповідним дорученням (а.к.п.48).

Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».
Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.
Таким чином, вирок суду є законним та обґрунтованим, а тому підстав для його скасування та закриття кримінального провадження з мотивів, наведених в апеляційній скарзі захисника, апеляційний суд не знаходить.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 березня 2021 року щодо ОСОБА_10 без зміни.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: