КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 11-кп/824/2268/2021 Головуючий у І-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст. 286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальне провадження по обвинуваченнюу вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Вишгородського районного суду Київської області від 10 лютого 2021 року,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

представника потерпілого ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 6 800 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задоволено частково та стягнуто на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду у розмірі 2112,80грн. та моральну шкоду у розмірі 30000,00грн., а крім того витрати на правничу допомогу у розмірі 30000,00грн.

Вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_6 засуджено за те, що він 23.04.2019 близько 19-27 год. виїхав з АЗС «БРСМ НАФТА» та керуючи автомобілем марки «Renault Master» реєстраційний номер НОМЕР_1 , почав здійснювати прямолінійний рух по проїжджий частині автодороги «Київ-Овруч» зі сторони с. Нові Петрівці Вишгородському району Київської області у напрямку м. Києва, і проїжджаючи ділянку дороги в районі супермаркету «Фора», розташованого за адресою: Київська область, м. Вишгород, вул. Ягідна, 5 А, діючи необережно, проявляючи злочинну недбалість, в порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху, перед зміною напрямку руху ліворуч не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, змінив напрямок руху ліворуч та виконуючи маневр лівого повороту до вищевказаного супермаркету «Фора», не надав дорогу мотоциклу марки «Honda NC 700 XA» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_7 , що рухався в попутному напрямку зліва, в результаті чого допустив зіткнення з вказаним мотоциклом, який перекинувся на правий бік та вдарив припаркований на прилеглій до супермаркету «Фора» автостоянці автомобіль марки «Skoda Octavia» реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної події водію мотоцикла марки «Honda NC 700 XA» ОСОБА_7 спричинені тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому правої малогомілкової кістки у нижній третині, який відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та стягнення моральної шкоди та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 інше покарання, передбачене санкцією ч.1 ст. 286 КК України, окрім штрафу.

Звертає увагу, що обвинувачений жодного разу не вибачився за вчинене, не цікавився станом здоров`я потерпілого та не пропонував матеріальну допомогу, жодного разу не відвідав його у лікарні.

Також зазначає, що суд 1-ї інстанції, частково задовольнивши позов про стягнення моральної шкоди, не спростував доводи, викладені в його позовній заяві.

Обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання в бік його пом`якшення, призначивши йому покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, без позбавлення права керувати транспортними засобами, а крім того змінити вирок в частині цивільного позову, стягнувши з нього на користь потерпілого завдану моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 7 000 грн., а в решті позовних вимог відмовити.

Звертає увагу, що цивільно-правова відповідальність потерпілого застрахована, а тому ОСОБА_7 повинен вимагати відшкодування розміру завданої майнової шкоди зі страхової компанії (або МТСБУ) (про що також вказала ВП ВС у постанові від 19.06.2019 по справі № 465/4621/16-к).

Вважає, що висновок суду на підтвердження належними доказами витрат на лікарські засоби є необґрунтованим, оскільки частина квитанцій на придбані препарати викликають сумнів, зокрема щодо різних місць придбання препаратів у м. Києві та Київській області, а також відсутності прізвища потерпілого у них.

Стосовно заявленої потерпілим моральної шкоди зазначає, що він від неї не відмовляється, однак на його думку, така шкода має бути обґрунтованою і не призвести до скрутного матеріального становища інших осіб, і в даному випадку має становити не більше 10000 грн. Також вважає, що стягнення на правову допомогу в розмірі 30000 грн. є необґрунтованим і неспівмірним дійсній сумі витрат на професійну правову допомогу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін кримінального провадження, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, за обставин викладених у вироку, є обґрунтованим і таким, що відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується наявними у ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорювалися раніше і не оспорюються тепер, а тому колегія суддів його не переглядає відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин, кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, є правильною, що також не оспорюється.

Що стосується призначеного ОСОБА_6 покарання, то відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Покарання ОСОБА_6 призначено судом у відповідності до вимог ст. 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який вчинено з необережності, ставлення обвинуваченого до вчиненого, повного визнання ним своєї вини, даних про особу обвинуваченого, який судимостей не має, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем роботи характеризується позитивно, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, у виді штрафу у розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, і доводи апеляційних скарг цього висновку не спростовують.

В частині призначення ОСОБА_6 додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст.286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує положення ч.2 ст. 4, ч.3 ст. 5 КК України, а також те, що санкція даної статті в редакції до 01.07.2020 передбачала додатковий альтернативний вид покарання, як позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Законом України № 2617-VІІІ від 22.11.2018 (чинним з 01.07.2020) внесено зміни до частини 1 статті 286 КК України, згідно з якими в абзаці другому частини першої слова «або без такого» виключено.

Отже, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції і в частині призначення ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки воно є співмірним вчиненому, і підстав для його виключення з вироку не вбачає.

Приписами ч.1 ст.124 КПК передбачено, що в разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі понесені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів,… тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Задовольняючи частково позовні вимоги потерпілого ОСОБА_7 в частині стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди, суд врахував витрати на лікарські засоби, препарати та матеріали медичного призначення, які підтверджується належними доказами, доданими до позовної заяви, у той час як наданий потерпілим договір про соціально-медичне обслуговування №2020-05 від 10.05.2019 обґрунтовано не узяв до уваги за відсутності необхідних даних щодо витрат на реабілітацію ОСОБА_7 .

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого і потерпілого щодо необґрунтованого розміру стягнення моральної шкоди з обвинуваченого, на думку колегії суддів, є надуманими. Так, при визначенні розміру моральної шкоди, завданої потерпілому діями обвинуваченого, суд врахував характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, які зазнав потерпілий, вимушеність змін у повсякденному житті, а також ступінь вини обвинуваченого та виходячи з принципів розумності і справедливості, обґрунтовано обрав розмір моральної шкоди у 30 000 грн. і будь-яких об`єктивних даних, які б підтверджували необґрунтованість такої суми заявлених вимог по відшкодуванню моральної шкоди, в апеляційній скарзі обвинуваченого не наведено.

За правилами ч. 2 ст. 120 КПК України, витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, який надає правову допомогу за договором, несе потерпілий, а згідно ч. 1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При вирішенні питання щодо певних видів правничої допомоги адвоката враховується як пов`язаність їх з розглядом справи, обґрунтованість та розумність визначення у контексті обсягу заперечень, наданих протилежною стороною.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.118 КПК України - процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу.

Так, судом 1-ї інстанції враховано підтвердження розміру витрат на правову допомогу згідно договіру про надання правової допомоги від 23.09.2019, а також Рахунок-фактура № 7 від 24.09.2019, за яким гонорар адвоката ОСОБА_11 склав 30000 грн. і який згідно квитанціями №№ 0.0..1 від 03.11.2019 та 0.0..1 від 27.12.2019 сплачено ОСОБА_7 , і доказів на спростування цих даних апеляційна скарга обвинуваченого не містить.

Отже, суд 1-ї інстанції, керуючись принципами справедливості та верховенства права, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, виходячи з обставин кримінальної справи, фінансового стану обвинуваченого, прийшов до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого витрат на правову допомогу підлягають задоволенню в розмірі 30000 грн.

При перевірці кримінального провадження, істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку суду, не встановлено.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про залишення вироку Вишгородського районного суду Київської області від 10 лютого 2021 року без зміни, а апеляційних скарг потерпілого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Вишгородського районного суду Київської області від 10 лютого 2021 року щодо ОСОБА_6 без зміни.

Вирок може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді _____________ ______________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4