ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/495/21 Справа № 700/374/20 Категорія: ч. 3 ст. 185 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання за участі: прокурора обвинуваченого захисникаОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження № 0000067 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Лисянського районного суду Черкаської області від 14 травня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вербка Чечельницького району Віницької області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , пенсіонера,
засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком в 1 (один) рік та покладено обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України.
Прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення експертиз в сумі 3269 грн.
В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів,

в с т а н о в и л а :

За даним вироком ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 28.03.2020 близько 16 год., перебуваючи поряд із житловим будинком ОСОБА_9 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , маючи умисел на викрадення чужого майна, таємно, умисно з метою власної наживи, шляхом механічного пошкодження запераючого пристрою вхідних дверей житлового будинку, проник до нього, звідки здійснив крадіжку телевізорів «DIGITAL DTV-14J3» та «LG Ultra slim», які на праві приватної власності належать ОСОБА_9 , вартістю, згідно висновку експерта від 21.04.2020 №8/304 - 1233,34 грн. Після чого шляхом механічного пошкодження запераючого пристрою вхідних дверей підсобного приміщення за вказаною адресою, ОСОБА_7 проник до нього, звідки здійснив крадіжку речей, що на праві приватної власності належить ОСОБА_9 , а саме: електромонтажної шафи, металевої станини, металевого візка, чотирьох сталевих труб різних розмірів, трьох дерев`яних дощок довжиною по 5 м та десяти дерев`яних брусків довжиною по 3м, вартістю, згідно висновків експерта від 27.04.2020 №8/353, від 24.04.2020 №8/349, від 24.04.2020 №8/350, від 27.04.2020 №5/351 - 2347,95 грн., чим заподіяв ОСОБА_9 матеріальних збитків на суму 3581,29 грн.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 порушує питання про скасування вироку Лисянського районного суду Черкаської області від 14.05.2021 через невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та просить закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Захисник, не заперечуючи факту заволодіння ОСОБА_7 майном, яке є предметом цивільно-правового спору, стверджує, що органом досудового розслідування та судом дана неправильна оцінка діям його підзахисного і його дії було помилково кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України.
Зокрема, зазначає, що під час судового розгляду не здобуто жодного доказу про умисел ОСОБА_7 на заволодіння чужим майном. Судом не спростовані твердження обвинуваченого про те, що інкриміноване йому майно було придбано ним та членами його родини і він його виніс з метою недопущення вивезення ОСОБА_9 спірного майна. ОСОБА_7 суду також зазначив, що не вчинив би дій, які описані в обвинувальному акті, якщо б ОСОБА_9 не вивозив з будинку майно, яке йому не належало, що свідчить на відсутність у нього корисливого мотиву, тобто суб`єктивної сторони крадіжки як злочину. Також обвинувачений суду зазначав, що його дружина ОСОБА_10 та її брат ОСОБА_11 подали заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_12 до нотаріальної контори.
На думку захисника, судом не враховано, що вина ОСОБА_7 спростовується показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , які пояснили, що будівельні матеріали, які начебто були викрадені, а саме доски та бруски купував ОСОБА_7 у 2016 році в с. Почапинці на пилорамі, а труби купувала ОСОБА_10 на складі ССМУ у м. Києві. Дані будівельні матеріали були придбані для будівництва бані на території домоволодінь. При цьому щитову придбав ОСОБА_7 на ринку «Юність» у м. Києві. Ці та інші речі ОСОБА_7 забрав з домоволодіння з метою перешкодити їх вивезення ОСОБА_9 .
Звертає увагу на те, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом потерпілий отримав лише 16.10.2020 і станом на 28.03.2020 майно йому не належало, а будь-яких доказів про належність його ОСОБА_9 , стороною обвинувачення не надано. Крім того вказує на те, що з заявою до поліції про викрадення ОСОБА_9 неналежного йому майна зверталась дружина обвинуваченого ОСОБА_10 , однак належної перевірки за даним фактом проведено не було.

Будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду в судове засідання не з`явився потерпілий ОСОБА_9 , що, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає судовому розгляду по суті заявлених апеляційних вимог.
Заслухавши суддю-доповідача, думки обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 в підтримку апеляційної скарги в повному обсязі, прокурора, яка просила відмовити у задоволенні апеляційних вимог сторони захисту, як безпідставних, останнє слово обвинуваченого про відсутність в його діях суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 до задоволення не належить.
Згідно ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим, ґрунтуватись на всебічному, повному, об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону.
На думку колегії суддів, вказаних вимог процесуального закону суд першої інстанції при прийнятті рішення по даному кримінальному провадженню належним чином дотримався.
Так, висновки районного суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, відповідає фактичним обставинам справи, що ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні доказів, яким суд дав правильну правову оцінку, відповідно до ст. 94 КПК України.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, судом першої інстанції кваліфіковано вірно.
Обвинувачений ОСОБА_7 в суді першої інстанції, заперечивши пред`явлене обвинувачення в повному обсязі, показав, що майно, викрадення якого йому інкримінується органом досудового розслідування, він виніс з метою недопущення його вивезення ОСОБА_9 , оскільки це майно йому не належить і було придбано ним та членами його родини.
Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України за обставин, наведених у вироку суду першої інстанції, його винуватість підтверджується безпосередньо дослідженими в судовому засіданні, перевіреними судом першої інстанції в їх сукупності та наведеними у вироку доказами.
Зокрема, показаннями свідка ОСОБА_14 про те, що 28.03.2020 ОСОБА_7 пред`являв претензії її чоловіку ОСОБА_9 щодо будинку, який йому заповів ОСОБА_12 . ОСОБА_12 та ОСОБА_15 були одинокими і проживали без дітей. У ОСОБА_12 були племінники, однак він їх боявся і з ними не спілкувався. ОСОБА_9 допомагав ОСОБА_16 , доглядав їх більше 10 років, привозив харчі та допомагав по господарству. Коли померла ОСОБА_15 . ОСОБА_9 взагалі почав проживати з ОСОБА_12 , оскільки той боявся залишатися сам. Коли ОСОБА_12 виявив бажання скласти заповіт, ОСОБА_9 особисто привозив до нього голову Почапинської сільської ради. Свідок уточнила, що ОСОБА_9 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадкового майна після смерті ОСОБА_12 , однак на момент вчинення крадіжки свідоцтва про прийняття спадщини у нього не було. Щодо обставин події зазначила, що сусідка по телефону повідомила, що ОСОБА_7 їх обікрав, тобто вивіз майно з двору домоволодіння ОСОБА_16 , в тому числі телевізор, а у дворі цілу ніч щось стукало. У зв`язку з чим вони прибули до будинку ОСОБА_16 і після того, як оглянули майно, викликали працівників поліції.
Свідок ОСОБА_17 показала, що 28.03.2020 ОСОБА_7 залишився на декілька днів в її домоволодінні. Протягом цього часу він відлучався та привозив до неї різні речі, а саме: залізні труби, дрова та два телевізори. ОСОБА_7 пояснив, що це речі з домоволодіння ОСОБА_12 і він їх перевозить у зв`язку з тим, що ОСОБА_9 , не вступивши у право власності після смерті ОСОБА_12 , вивіз із домоволодіння речі, які йому не належали. При цьому зазначив, що ОСОБА_12 рідний дядько його дружини, а майно він перевозить з метою його збереження, оскільки ОСОБА_9 може його продати ще до оформлення спадщини. Дане майно ОСОБА_7 не приховував, а склав у її дворі. Працівникам поліції ОСОБА_7 видав два телевізори.
Свідок ОСОБА_11 показав, що ОСОБА_7 є чоловіком його двоюрідної сестри, а ОСОБА_12 є його рідним дядьком та дядьком дружини обвинуваченого. Він з ОСОБА_7 подали заяву до нотаріальної контори про прийняття спадкового майна після смерті ОСОБА_12 . На той момент вони знали про наявність заповіту, який залишив ОСОБА_12 . Йому відомо, що речі, в крадіжці яких обвинувачується ОСОБА_7 , були у дворі дядька. Серед них були дошки та труби, які обвинувачений купував з дружиною для будівництва бані. Крім того у дворі ОСОБА_12 залишалася цегла і візок, який ОСОБА_12 позичив у нього. Він з сестрою також зверталися до поліції з приводу викрадення майна із домоволодіння ОСОБА_12 . Йому відомо, що окрім ОСОБА_7 майно з домоволодіння ОСОБА_12 вивозив і ОСОБА_9 .
Свідок ОСОБА_18 показав, що ОСОБА_7 проживає з його дочкою ОСОБА_17 . Одного разу вранці він побачив у власному дворі залізні труби, бруски та дошки, коли вони були привезені і хто їх перевіз, не бачив. Дочка пояснила, що це речі його знайомого із с. Почапинці Звенигородського (Лисянського) району і він їх перевіз для збереження, оскільки місце де знаходилося майно, розкрадають. Залізні труби, бруски та дошки ОСОБА_7 не ховав, а просто склав у дворі. Коли приїхали працівники поліції, ОСОБА_7 видав їм два маленьких телевізора, також вилучались бруски, станина та точило. ОСОБА_17 повідомила, що телевізори належать ОСОБА_7 .
Свідок ОСОБА_7 показав, що ОСОБА_12 його двоюрідний дід, його рідні дід та баба Власенки проживали в одному подвір`ї із Вербіцькими. Двір цих сімей був один і не був не розділений парканом. Майном, яке знаходилося у дворі, родини користувалися разом і вели спільне господарство. Залізні труби, які знаходилися у дворі, купувала його мати ОСОБА_10 у м. Києві, коли працювала на складі. Дерев`яні бруси купувалися його батьком - ОСОБА_7 у смт. Лисянка Черкаської області. Електричний лічильник купувався ним та батьком. Наведене майно, а також цегла, яка залишалася у дворі, були придбані для будівництва бані, яка мала розташовуватися на спільному подвір`ї з ОСОБА_12 .

Свідок ОСОБА_13 показала, що обвинувачений ОСОБА_7 її батько. У с. Почапинці Звенигородсього (Лисянського) району Черкаської області проживали їх двоюрідний дід - ОСОБА_12 , мамин рідний дядько, та його дружина - ОСОБА_15 , яких вони вважали рідними. ОСОБА_12 та ОСОБА_15 доглядала її мама - ОСОБА_10 . Речі, у викраденні яких обвинувачується ОСОБА_7 , належали її батькам, які планували будувати баню. З метою збереження будівельних матеріалів, вони були залишені батьками у спільному дворі Власенків - її рідних баби і діда та ОСОБА_12 . Їй відомо, що деякі будівельні матеріали купував ОСОБА_7 , а дещо купувала ОСОБА_10 , коли працювала на складі у м. Києві. Крім того ОСОБА_7 купував один телевізор і антену до нього, який використовував ОСОБА_12 , щодо другого телевізора - їй нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_10 показала, що ОСОБА_7 є її чоловіком. Будинок її батьків та будинок її рідного дядька - ОСОБА_12 знаходяться поруч, в одному дворі. Речі, в крадіжці яких обвинувачується ОСОБА_7 , вони купували для будівництва бані зокрема, дерев`яні бруски купували на пилорамі, залізні труби вона купувала на складі у м. Києві за місцем роботи, електричний щиток купували на рику «Юність» у м. Києві. З ОСОБА_12 вони жили дружно та допомагали йому, а ОСОБА_9 часто приїздив до нього та привозив продукти харчування. 16.01.2020, після смерті ОСОБА_12 , вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадкового майна. Чому дядько склав заповіт на користь ОСОБА_9 , не розуміє. У середині березня 2020 року в телефонному режимі їй повідомили, що у дворі ОСОБА_12 стоять машини, які вивозять із двору майно. ОСОБА_7 поїхав до двору ОСОБА_12 , де застав ОСОБА_9 із дружиною та ще якимись людьми, які завантажувати на машину майно, що знаходилося у домоволодінні ОСОБА_12 . З даного приводу вони зверталися до поліції.

Свідок ОСОБА_19 показав, що є в.о. старости с.Почапинці Звенигородського (Лисянського) району Черкаської області. ОСОБА_7 запитував у нього щодо заповіту, який залишив ОСОБА_12 та хто відповідає за майно, яке залишилося після його смерті. Обвинуваченому було відомо, що заповіт ОСОБА_12 був складений на ОСОБА_9 . Про те, що будинок ОСОБА_12 обікрали повідомила сусідка, у зв`язку з чим наступного дня він їздив місмця події з поліцейськими. Останні чотири роки до смерті ОСОБА_12 за ним доглядав ОСОБА_9 , який здійснив його поховання за власний рахунок.
Свідок ОСОБА_20 показала, що їй, зі слів сусідки, відомо, що до будинку ОСОБА_12 під`їхала машина, а у дворі ходять люди. Коли вона пішла у двір, побачила, що біля двору стоїть машина, від якої відійшов ОСОБА_7 . Більше нікого у дворі вона не бачила. ОСОБА_9 возив продукти харчування ОСОБА_12 та його дружині, а з часом частіше почав допомагав ОСОБА_12 .
Свідок ОСОБА_21 показав, що був залучений в якості понятого під час вилучення майна за адресою: АДРЕСА_1 . Під час слідчої дії було вилучено дерев`яні дошки, а також станок, чи корморізку.
Крім того, винуватість ОСОБА_7 підтверджується безпосередньо дослідженими судом в судовому засіданні письмовими доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження зокрема, даними:

- протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 30.03.2020, відповідно до якого ОСОБА_9 заявив, що 28.03.2020 невідома особа проникла до його будинку по АДРЕСА_2 та здійснила крадіжку електропечі двох телевізорів та речей домашнього вжитку;
- протоколу огляду місця подій від 30.03.2020 з фототаблицями до нього, яким зафіксовано огляд місця події - домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 ;
- заяви ОСОБА_7 від 30.03.2020 про передачу працівникам поліції телевізорів «LG21FK2RG» та «DIGITAL DTV -14J3» чорного кольору;
- протоколу огляду предметів від 31.03.2021 - телевізорів «LG Ultra slim» та «DIGITAL DTV -14J3» чорного кольору, які постановою від 31.03.2021 визнані речовими доказами та приєднані до матеріалів кримінального провадження;
- протоколу обшуку від 30.04.2020, проведеного за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено електромонтажну шафу, металеву станину та візок, чотири сталеві труби, три дерев`яні дощки та десять дерев`яних брусків, які добровільно видав ОСОБА_18 . Огляд виявленого та вилученого в ході обшуку майна зафіксований протоколом огляду предметів від 03.04.2021;
- висновків судової товарознавчої експертизи від 21.04.2020 № 8/304, від 24.04.2020 № 8/350 та № 8/349, від 27.04.2020 № 8/351 та № 8/353 про те, що станом на 30.03.2020 ринкова вартість: бувшого у використанні телевізора марки «DIGITAL DTV -14J3» могла складати 466 грн. 67 коп.; бувшого у використанні телевізора марки ««LG 21 FK2RG» могла складати 766 грн. 67 коп.; сталевої труби розміром 3000х100х5 мм могла становити 294 грн. 99 коп.; сталевої труби розміром 2700х90х5 мм могла становити 265 грн. 49 коп.; металевої станини могла становити 600 грн.; металевого візка могла становити 533 грн. 33 коп.; сталевої труби розміром 3000х60х5 мм могла становити 174 грн. 99 коп.; сталевої труби розміром 2500х50х5 мм могла становити 145 грн 82 коп; електромонтажної шафи розміром 600х500 мм могла становити 333 грн. 33 коп.
- висновку судової товарознавчої експертизи від 21.04.2020 № 8/352 про те, що встановити ринкову вартість трьох дерев`яних дощок та десяти дерев`яних брусів станом на 30.03.2020 не представилось за можливе через відсутність пропозицій до продажу подібного майна;
- свідоцтва про смерть ОСОБА_12 від 28.02.2020 серії НОМЕР_1 ;
- заповіту від 01.10.2019, зареєстрованого в реєстрі за №64, яким ОСОБА_12 заповів належне йому майно ОСОБА_9 , а інших спадкоємців позбавив права на спадкування;
- свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.10.2020, зареєстрованого в реєстрі за №1119 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 17.10.2020 №228467154.
Підстав вважати, що докази, покладені судом в основу обвинувального вироку, не відповідають ст. 85 та ст. 86 КПК України, в частині їх відповідності критеріям належності та допустимості, під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення не здобуто.

Захисником в апеляційній скарзі порушується питання про наявність підстав для закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 через відсутність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а саме суб`єктивної його сторони, однак з такими доводами колегія суддів погодитися не може.
З суб`єктивної сторони крадіжка передбачає тільки прямий умисел, тобто особа усвідомлює, що посягає на чужу власність, таємно вилучає чуже майно, на яке вона не має ніякого права, передбачає спричинення матеріальної шкоди в певному розмірі і бажає спричинити таку шкоду.
Обов`язковими суб`єктивними ознаками крадіжки є корисливий мотив спонукання до незаконного збагачення за рахунок чужого майна та корислива мета збагатитися самому або незаконно збагатити інших осіб, в долі яких зацікавлений винний.
Факт вивезення ОСОБА_7 інкримінованого йому майна з території домоволодіння померлого ОСОБА_12 , в тому числі із проникненням, є встановленим і учасниками кримінального провадження не оскаржується.
Доводи обвинуваченого про те, що він вчинив такі дії з метою збереження власного майна, тобто недопущення його вивезення ОСОБА_9 , спростовуються наступним.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_12 . За заповітом від 01.10.2019, ОСОБА_12 усе майно, яке до дня смерті йому налажало, в чому б воно не заключалось і де б не знаходилось заповів ОСОБА_9 , а інших спадкоємців позбавив права на спадкування. Згідно опису спадкового майна ОСОБА_12 , зокрема, 2 телевізори, електромонтажна шафа, металева станина та візок, чотири сталеві труби, три дерев`яні дощки і десять дерев`яних брусків з 24.01.2020 передані на зберігання ОСОБА_9 . Звернувшись із відповідною заявою про прийняття спадщини ОСОБА_9 фактично прийняв спадщину після смерті ОСОБА_12 . Відсутність оформленого свідоцтва про право на спадщину або цивільно-правового спору станом на 28.03.2020, не позбавляло спадкоємця за заповітом ОСОБА_9 спадкового майна. З показань свідка ОСОБА_19 встановлено, що ОСОБА_7 знав про наявність заповіту ОСОБА_12 на користь ОСОБА_9 , незважаючи на наведене, усвідомлюючи, що посягає на чужу власність, ОСОБА_7 , шляхом механічного пошкодження запираючих пристроїв, проник до житлового будинку та підсобного приміщення, звідки таємно виніс майно, на яке не має ніякого права.
Посилання ОСОБА_7 про те, що інкриміноване йому майно було придбано ним та членами його родини, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження цієї обставини, матеріали кримінального провадження не містять.
Самі по собі показаня свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 про належність вказаного майна ОСОБА_7 та його родині, не доводять того факту, що він був його власником, оскільки з них не можна ідентифікувати про яке саме майно іде мова. При цьому, документальних даних про придбання даного майна, яке перебувало в домоволодінні ОСОБА_12 , стороною захисту не надано. Як і не надано доказів того, що ОСОБА_7 , якому, на його думку належало майно, вживав заходів щодо повернення або витребування належного йому майна із переліку спадкового майна.
В будь-якому випадку, належність майна, яке перебувало в домоволодінні ОСОБА_12 , ОСОБА_7 або іншим особам, на надавала право останньому проникати в чуже домоволодіння і вирішувати спірне питання у позапроцесуальний спосіб.
Оскільки ОСОБА_7 не був спадкоємцем майна ОСОБА_12 , він не мав права вживати будь-яких заходів по збереженню спадкового майна, тому діяв з прямим умислом з корисливими мотивом та метою.
Наразі, колегією суддів в ході апеляційного перегляду судового рішення щодо ОСОБА_7 не встановлено обставин, які б свідчили про помилковість висновків суду першої інстанції щодо доведеності в судовому засіданні винуватості останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, поза розумним сумнівом та наявність підстав для закриття кримінального провадження, як того вимагає в апеляційній скарзі сторона захисту.

Вирішуючи питання про відповідність призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів виходить з того, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

За змістом ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України та у повній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, дані про особу винуватого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за досудовою доповіддю органу пробації становить середній рівень небезпеки для суспільства і може відбувати покарання без позбавлення або обмеження волі, при не встановленні обставин, що пом`якшують покарання і відсутності обставин, що його обтяжує, і обґрунтовано призначено ОСОБА_7 покарання в мінімальних межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі із звільненням від його відбування з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України.

На думку колегії суддів, покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі із звільненням від його відбування з випробуванням, призначене у визначених судом межах, відповідає загальним засадам призначення покарання, його меті, справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Підстав для пом`якшення ОСОБА_7 призначеного судом покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, колегією суддів не встановлено. Даних про наявність обставин, що є пом`якшуючими покарання обвинуваченого, з огляду на положення ст. 66 КК України, або можуть бути визнані такими, стороною захисту не надано і з матеріалів кримінального провадження не вбачається.

З урахуванням наведеного, колегія суддів, вважає, що вирок районного суду щодо ОСОБА_7 є законним і обґрунтованим, а підстави, передбачені ст. 409 КПК України, в тому числі з наведених в апеляційній скарзі захисника обставин, для його скасування чи зміни відсутні.

Керуючись ст. 404, п. 1 ч. 1 ст. 407, ст.ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а:

Вирок Лисянського районного суду Черкаської області від 14 травня 2021 року щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст. 426 КПК України.

Головуючий

Судді