УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2021 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000092 від 21.05.2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
1.Фактичні обставини даного кримінального провадження та обґрунтування поданого клопотання.
Як вбачається з клопотання, досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні розпочато на підставі матеріалів Одеського правління ДВБ НПУ, з яких вбачається, що співробітники поліції, з застосуванням сили, утримували ОСОБА_5 в автомобілі та в подальшому шляхом погроз та вимагання заволоділи грошовими коштами за не притягнення до кримінальної відповідальності за нібито причетність до злочину, пов`язаного з незаконним обігом наркотичних засобів.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що 08.05.2021 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пересуваючись на автомобілі служби таксі були зупинені особами, які представились працівниками поліції та в подальшому затримали їх. Під час проведення обшуку, правоохоронцями у ОСОБА_5 нібито виявлено чорний згорток з наркотичними засобами.
В подальшому, співробітниками поліції, приблизно з 12:00 год по 15:00 години, застосовуючи погрози насильства до потерпілих, обмежуючи їх права і свободу, незаконно позбавивши їх волі, шляхом поміщення і насильницького утримання протягом вищевказаного часу у салоні автомобілю «Toyota Avalon», д.н.з. НОМЕР_1 , вимагали, а у подальшому отримали від останніх грошові кошти у розмірі 170 000 гривень.
Під час досудового розслідування ОСОБА_5 та ОСОБА_7 визнано потерпілими, які під час допиту більш детально зазначили про обставини вчиненого злочину та вказали, що співробітники поліції, пересувались на автомобілі «Toyota Avalon» чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 .
Крім того, під час проведення слідчого експерименту потерпілими також зазначено, що один з працівників поліції, під час їх затримання фіксував вказану подію на мобільний телефон.
Таким чином установлено, що речі та предмети, які мають значення для досудового розслідування, можуть перебувати за місцем проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .
У ході досудового розслідування, на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 16.11.2021 року, проведено обшук вказаної вище квартири, під час якого виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Iphone 11 Pro» зеленого кольору, з сім картою «лайфселл» НОМЕР_2 , ІМЕІ НОМЕР_3 , який поміщено до сейф пакету S2050345; мобільний телефон «Samsung», модель SM-G900H IMEI НОМЕР_4 , який поміщено до сейф пакету S2050346; три патрони схожі на бойові та 2 схожих на набої до травматичної зброї, які поміщено до сейф пакету S2050347; мобільний телефон марки «Samsung» чорно-червоного кольору, мобільний телефон «LG» рожевого кольору, мобільний телефон марки «Samsung» чорного кольору ІМЕІ НОМЕР_5 , які поміщено до сейф пакету В 2009058.
Так, вилучені речі мають доказове значення у вказаному кримінальному провадженні, оскільки вилучене може містити відомості про обставини вчинення зазначеного кримінального правопорушення, а також інформацію, у тому числі, про можливі інші епізоди злочинної діяльності вищевказаних службових осіб, вчиненні аналогічними способами та з їх використанням, і підлягають детальному аналізу, для проведення якого необхідно значний час.
Необхідність у накладенні арешту на вилучене майно є детальне дослідження вилучених речей і документів, у тому числі шляхом проведення відповідних судових експертиз для встановлення істини у кримінальному провадженні, та отримання інформації, яка самостійно або в сукупності має доказове значення для даного злочину.
Таким чином, під час досудового розслідування у кримінальному провадженні виникла необхідність у накладені арешту на майно, виявлене та вилучене під час проведення вищевказаного обшуку.
2. Позиції учасників при розгляді клопотання.
Від слідчого надійшла заява про розгляд клопотання про арешт майна без його участі.

Від представника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 надійшла заява про розгляд клопотання про арешт майна без його участі. Відповідно до заяви, останній заперечував щодо накладення арешту на майно, зазначивши, що клопотання слідчого необґрунтоване.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося, на підставі ч. 4 ст. 107 КПК України.

3. Висновки слідчого судді.
Дослідивши подане клопотання та долучені в його обґрунтування матеріали, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
3.1. Норми законодавства, якими керується слідчий суддя при вирішенні клопотання про арешт майна.
Ч. 3 ст. 132 КПК України - застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Ч. 1 ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

Ч. 2 ст. 170 КПК України - арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Ч. 3 ст. 170 КПК України - у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Ч. 1 ст. 98 КПК України - речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправних шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
3.2. Правова підстава та мета арешту майна.
Слідчим суддею встановлено, що органом досудового розслідування на теперішній час обґрунтовано здійснюється досудове розслідування в рамках даного кримінального провадження, за фактом можливого вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України, що підтверджується долученими до даного клопотання матеріалами в сукупності.

Як вбачається з матеріалів клопотання, до вчинення кримінальних правопорушень ймовірно причетний ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до долученого протоколу обшуку, 18.11.2021 року, на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси, проведено обшук вказаної вище квартири, під час якого виявлено та вилучено речі, перелік яких міститься у клопотанні.

Так, слідчим суддею встановлено, що вилучене майно відповідає критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України, оскільки вилучені мобільні телефони можуть містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, зокрема, відомості щодо обставин вчинення кримінальних правопорушень, а також осіб, причетних до його вчинення. Крім того, вилучені мобільні телефони необхідний для проведення огляду за участю спеціалістів, з метою відшукання інформації, яка на них міститься.

Арешт вилучених патронів необхідний з метою встановлення законності їх перебування у приміщенні, а також для проведення, в подальшому, у разі необхідності, експертних досліджень, зокрема, експертизи зброї.

Відповідно до долученої до матеріалів клопотання постанови про визнання предметів речовими доказами у кримінальному провадження від 18.11.2021 року, вилучені під час проведення обшуку речі визнані речовими доказами в рамках кримінального провадження №0000092 від 21.05.2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України.

У зв`язку з викладеним, слідчий суддя приходить до переконання про наявність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, оскільки існує необхідність в забезпечені збереження речових доказів, та з метою проведення необхідних слідчих дій та експертних досліджень з вказаним майном.
3.3. Завдання та необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.
Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Як вбачається з підстав та мети застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, вилучене майно може бути використане в якості речових доказів в рамках даного кримінального провадження.
При цьому, оскільки майно може містити відповідну доказову інформацію в рамках даного кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що існує ризик його можливого знищення та зміни, в цілях подальшого ймовірного уникнення передбаченої законом відповідальності за ймовірно вчинені дії, у випадку підтвердження їх факту у встановленому законом порядку.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
У зв`язку з викладеним, з метою забезпечення досягнення завдань кримінального провадження наявна необхідність в накладенні арешту майна на зазначені у клопотанні речі.
3.4. Розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
Слідчим суддею встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавлених осіб пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності окремих осіб, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.
При цьому, слідчий суддя акцентує увагу, що у випадку, якщо в рамках даного кримінального провадження буде спростовано відповідність зазначеного майна категорії речових доказів, зацікавлені особи в порядку ст. 174 КПК України мають процесуальне право на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.
3.5. Висновки слідчого судді.
На підставі викладеного, враховуючи наявність правових підстав для накладення арешту на вилучене майно, оскільки існує необхідність в забезпеченні його збереження, а також з метою забезпечення повного, всебічного розслідування кримінального провадження, зокрема, для проведення ряду слідчих дій, слідчий суддя приходить до переконання, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права та інтереси власника майна, про які йдеться в клопотанні, та якого така особа зазнає внаслідок застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, тому клопотання сторони обвинувачення підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 98, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000092 від 21.05.2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України задовольнити.

Накласти арешт, що передбачає заборону відчуження, на майно, виявлене та вилучене в ході обшуку 18.11.2021 року за місцем проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- мобільний телефон марки «Iphone 11 Pro» зеленого кольору, з сім картою «лайфселл» НОМЕР_2 , ІМЕІ НОМЕР_3 , який поміщено до сейф пакету S2050345;

- мобільний телефон «Samsung», модель SM-G900H IMEI НОМЕР_4 , який поміщено до сейф пакету S2050346;

- три патрони схожі на бойові та 2 схожих на набої до травматичної зброї, які поміщено до сейф пакету S2050347;

- мобільний телефон марки «Samsung» чорно-червоного кольору, мобільний телефон «LG» рожевого кольору, мобільний телефон марки «Samsung» чорного кольору ІМЕІ НОМЕР_5 , які поміщено до сейф пакету В 2009058.

Виконання ухвали покласти на слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, ОСОБА_3 .
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1