Справа № 160/74/16-к Провадження №11-кп/802/4/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч. 3 ст. 190 КК України. Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглядаючи у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження №0000036 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та представника потерпілого ОСОБА_10 на вирок Локачинського районного суду Волинської області від 17 серпня 2016 року щодо ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:

Під час апеляційного розгляду прокурор подав клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 на 30 днів.
В обґрунтування своїх доводів зазначає, що обвинувачений без поважних причин неодноразово не з`являвся на розгляд справи апеляційним судом, на підставі чого до нього були застосовані приводи, які виконано не було. Крім того, у зв`язку з вказаними обставинами ОСОБА_8 оголошувався у розшук, а провадження у справі було зупинено. Тому для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а також з метою забезпечення явки обвинуваченого до суду, вважає за необхідне продовжити ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який закінчується 22.10.2021.
Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть заявленого клопотання та основні його доводи, пояснення прокурора, який підтримував заявлене клопотання та просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії виняткового запобіжного заходу, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення клопотання та просили застосувати щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, дослідивши доводи, викладені в клопотанні, апеляційний суд приходить до такого висновку.
В силу статей 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.
Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжних заходів є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування чи/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно норм ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.
Положеннями п.5 ч.2 ст.183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Відповідно до приписів ст.12 КК України, злочин, передбачений за ч.3 ст.190 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років, а тому, згідно вищезазначених положень п.5 ч.2 ст.183 КК України, відносно обвинуваченого ОСОБА_8 може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 більше трьох років ухилявся від суду, на підставі чого до нього були застосовані приводи та він неодноразово оголошувався у розшук.
Отже, з огляду на вищевказане, характер, тяжкість на наслідки вчиненого інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_8 злочину, а також характеристику його особи, апеляційний суд доходить висновку про те, що такі обставини беззаперечно доводять існування ризику, передбаченого ч.1 ст.177 КПК України, зокрема, переховуватися від суду.
Окрім того, суд при прийнятті рішення за результатами розгляду клопотання прокурора враховує практику ЄСПЛ, в тому числі п. 33 рішення у справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейського Суду з прав людини визначено вказує, що небезпека ухилення від правосуддя не може вимірюватися тільки в залежності від суворості можливого покарання; вона повинна визначатися з урахуванням ряду інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки ухилення від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що це не може служити виправданням утримання під вартою. При цьому, необхідно врахувати характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язку з державою, в якому він переслідувався за законом, і його міжнародні контакти.
Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»). Ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою («Ноймайстер проти Австрії»).
Окрім того, суд враховує обставини вчиненого злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_8 , характеристику його особи, відсутність відомостей, які б вказували на наявність міцних соціальних зв`язків, які б могли бути беззаперечним стримуючим фактором, що може виключати наявність ризику переховування від суду.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що і на даний час заявлені ризики не зменшились та не відпали, а тому лише найбільш суворий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та його належну процесуальну поведінку.
Відповідно до приписів ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Положеннями ч.4 ст.182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
Пунктом 2 частини 5 статті 182 КПК України регламентовано, що розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
При обранні розміру застави апеляційний суд врахує всі необхідні для цього обставини, а саме тяжкість вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, а також й інші обставини, зокрема те, що ОСОБА_8 тривалий період переховувався від суду, відсутності міцних соціальних зв`язків, та приходить до переконання про можливість визначити розмір застави щодо ОСОБА_8 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 113 500 гривень.
За таких підстав, клопотання прокурора підлягає задоволенню, а строк дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_8 слід продовжити на 30 днів, тобто до 17.11.2021 включно.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора ОСОБА_6 задовольнити, продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , строком на 30 (тридцять) днів до 17 листопада 2021 року включно.
Визначити для обвинуваченого ОСОБА_8 заставу в розмірі 50 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 113 500 (сто тринадцять тисяч п`ятсот) гривень.
У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 наступні обов`язки:
1) з`являтися до суду на першу вимогу;
2) здати на зберігання паспорт громадянина України та документи, що дають право виїзду за кордон;
3) не відлучатися з місця проживання без дозволу суду;
4) не спілкуватися з потерпілим та свідками в даному кримінальному провадженні.
Застава може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на рахунок Волинського апеляційного суду (Волинська область, місто Луцьк, вулиця Червоного Хреста, 10, , UA0082775 Депозит в Державній казначейській службі України, м. Київ).
Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді