В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 348/1147/21

25 березня 2022 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі : головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю : секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани кримінальне провадження № 0000186 про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, пенсіонера, інваліда третьої групи, раніше не судимого, громадянина України,
за ч.1 ст. 263 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_5 вчинив незаконне поводження з бойовими припасами та вибуховими речовинами, тобто придбання, носіння і зберігання бойових припасів та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

Злочин скоєно за таких обставин.
ОСОБА_5 без передбаченого законом дозволу придбав, переніс та зберігав у підсобному приміщенні біля власного житлового будинку, що на АДРЕСА_1 , боєприпаси до вогнепальної зброї патрони калібру 5,6 мм промислового виробництва до малокаліберної гвинтівки в кількості 15 штук, а також вибухові речовини нітроцелюлозний (бездимний) двохосновний порох з дифеніламіном (стабілізатор нітроцелюлозних порохів) та димний порох загальною масою 27 грам.

Вказані бойові припаси та вибухові речовини були виявлені і вилучені 15 січня 2021 року під час проведення правоохоронними органами санкціонованого обшуку за вищезазначеною адресою.

В судовому засіданні ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав та пояснив, що він проживає на АДРЕСА_1 . В цьому ж селі, неподалік свого господарства, він доглядав за успадкованим господарством його покійного дядька. За кілька років перед 15 січня 2021 року він прибирав у будинку свого дядька й знайшов патрони до малокаліберної гвинтівки та одну банку пороху. Те, що зберігання боєприпасів та пороху потребує спеціального дозволу, він розумів, оскільки протягом 1996-2012 років мав дозвіл на володіння мисливською гладкоствольною рушницею. Маючи намір передати виявлені предмети органам поліції, він переніс патрони та порох до свого господарства, заховавши їх у підсобному приміщенні.

Зранку 15 січня 2021 року його дома не було, оскільки перебував у свого перестарілого батька, який хворів. Близько 11 години до нього зателефонувала дочка й повідомила, що у них працівники правоохоронних органів проводять обшук. Він відразу ж прийшов додому та, дізнавшись мету обшуку, повідомив працівникам поліції про наявність у нього патронів і пороху. Він провів поліцейських до підсобного приміщення, показав місце зберігання згаданих предметів та добровільно видав 1 банку пороху, 15 патронів до малокаліберки, а також 39 патронів до гладкоствольної рушниці.

Вважає, що в його діях відсутній склад злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, оскільки він добровільно здав органам влади бойові припаси та вибухові речовини, а тому у пред`явленому обвинуваченні просить його виправдати.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, його вина повністю доводиться сукупністю досліджених у кримінальному провадженні доказів, зокрема:
- інформаційним листом Управлінн Служби безпеки України в Івано-Франківській області від 07.12.2020 року про те, що ОСОБА_5 може бути причетний до незаконного зберігання зброї, боєприпасів та вибухових речовин (а.с.47);
- протоколом обшуку від 15 січня 2021 року, проведеного на підставі ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 17 грудня 2020 року (а.с.49), яким зафіксовано проведення в період часу з 11.00 год до 12.22 год 15 січня 2021 року обшуку в домоволодінні на АДРЕСА_1 . Під час вказаного обшуку вилучено предмети, зовні схожі на патрони до мисливської гладкоствольної рушниці в кількості 39 штук, металеву банку з сипучою речовиною, а також металеві предмети, зовні схожі на малокаліберні патрони в кількості 15 штук (а.с.51-53);
- відеозаписом проведеного обшуку, переглянутим в судовому засіданні; відеозаписом зафіксовано, що початок обшуку відбувається без участі ОСОБА_5 ; після початку обшуку приходить ОСОБА_5 , який на пропозицію представника органу досудового розслідування показує місце зберігання патронів і пороху та видає їх (а.с.54);
- висновком судової експертизи вибухових речовин та продуктів пострілу від 21.01.2021 року № СЕ-19/109-21/711-ВТ, яким констатовано, що наданий на дослідження зразок сипучої речовини сіро-зеленого кольору є вибуховою речовиною метальної дії нітроцелюлозним (бездимним) двохосновним порохом з дифеніламіном (стабілізатор нітроцелюлозних порохів) і є придатним до вибухового перетворення. Наданий на дослідження зразок сипучої речовини чорного кольору є вибуховою речовиною метальної дії димним порохом, і є придатним до вибухового перетворення (а.с.64-69);
- висновком судової балістичної експертизи від 26.02.2021 року № СЕ-19/109-21/662-БЛ, яким встановлено, що надані на дослідження 15 предметів є боєприпасами до вогнепальної нарізної зброї. Дані предмети є спортивно-мисливськими малокаліберними патронами кільцевого спалаху, калібру 5,6 мм, промислового виробництва (Remington Arms Co., США). 15 патронів придатні для стрільби (а.с.77-80).
Всі перераховані вище докази, які були досліджені в ході судового розгляду, отримані в порядку, визначеному кримінальним процесуальним кодексом України, є належними, допустимими, достовірними, перебувають між собою у взаємозв`язку та є достатніми для твердження про винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Суд не приймає до уваги твердження обвинуваченого та його захисника про те що він не може нести кримінальну відповідальність за ч.1 ст.263 КК України та повинен був бути звільненим від кримінальної відповідальності на підставі ч.3 ст.263 КК України.
Так, до початку судового розгляду захисником обвинуваченого заявлялося письмове клопотання (а.с.26-28) про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_5 на підставі ч.3 ст.263 КК України у зв`язку з добровільною здачею патронів та пороху. Таке клопотання розглянуто судом під час підготовчого судового засідання та у його задоволенні відмовлено ухвалою суду від 25 червня 2021 року (а.с.40). Повторно клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності в ході судового розгляду стороною захисту не заявлялося.
З приводу наведеного суд зазначає, що відповідно до частини третьої статті 263 КК України добровільна здача означає, що людина має можливість і надалі безперешкодно зберігати зброю, боєприпаси чи вибухові речовини, проте за власним бажанням (незалежно від причин та мотивів) передає її відповідному державному органу.
Як встановлено в судовому засіданні, у правоохоронних органів була інформація про те, що обвинувачений може зберігати боєприпаси та вибухові речовини, у зв`язку з чим ними був отриманий дозвіл слідчого судді на обшук домоволодіння, де вони могли зберігатися. Таким чином, визнання обвинуваченим факту зберігання ним патронів і пороху та повідомлення місця їх зберігання було зроблено за умов, коли він вже не мав можливості і надалі безперешкодно зберігатибоєприпаси та вибухові речовини. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від04 грудня 2018 року в справі № 161/3885/16-к, а також раніше Верховним Судом України в ухвалі від 30 січня 2007 року в справі № 5-125к07.
Що стосується твердження сторони захисту про відсутність у діях ОСОБА_5 суб`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК, з огляду також на те, що він добровільно здавбоєприпаси та вибухові речовини працівникам поліції, то ця обставина, відповідно до ч. 3 ст. 263 КК України є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності, а не для висновку про відсутність складу злочину. Адже згідно з цією нормою звільняється від кримінальної відповідальності особа, яка вчинила злочин, передбачений частинами першою другою цієї статті, якщо вона добровільно здала органам влади зброю, бойові припаси, вибухові речовини або вибухові пристрої. Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 21 вересня 2021 року в справі № 623/3391/16.
Однак, як вказано вище, клопотання про звільнення обвинуваченого відкримінальної відповідальності на підставі ч.3 ст.263 КК України судом уже вирішувалося й для повторного вирішення цього питання у суду відсутні підстави.
За таких обставин суд вважає вину обвинуваченого доведеною, а його дії кваліфікує зач.1 ст.263 КК України якнезаконне поводження з бойовими припасами і вибуховими речовинами, тобто придбання, носіння та зберігання бойових припасів і вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.
При призначенні покарання обвинуваченому суд відповідно до вимог ст.65 КК України враховує тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, судом не встановлено.
Суд враховує позитивну характеристику обвинуваченого (а.с.84), те, що він не має судимості (а.с.83), не перебуває на обліку в лікарів психіатра та нарколога й за такою допомогою не звертався (а.с.82 зворот), має незадовільний стан здоров`я, оскільки є інвалідом ІІІ групи (а.с.87).
За наведених обставин, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у межах санкції ч.1 ст.263 КК України у виді позбавлення волі.
Разом з тим, відповідно до вимог ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.
Водночас загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України.
Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. При цьому, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.
Відповідно до п. 1, 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).
Беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, зваживши на обставини справи, в якій відсутні тяжкі наслідки, а також на другорядну роль кари як мети покарання, суд вважає, що застосувавши ст.75 КК України, ОСОБА_5 слід звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з покладанням на нього обов`язків відповідно до ст.76 КК України. При цьому суд звертає увагу, що застосування ст.75 КК України входить до дискреційних повноважень суду, на чому наголошено Верховним Судом в ухвалі від 01.02.2018 року.
Призначення саме такого покарання, на думку суду, буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Запобіжний захід під час досудового розслідування ОСОБА_5 не обирався, з урахуванням вимог ст.176, 177 КПК України у суду відсутні підстави для обрання запобіжного заходу щодо обвинуваченого.
Питання про речові докази суд вирішує в порядку, визначеному ст.100 КПК України.
Згідно з вимогами ч.2 ст.124 КПК України з обвинуваченого на користь держави слід стягнути витрати на залучення експертів.
Керуючись ст.370, 374 КПК України, суд

з а с у д и в :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченогоч.1 ст.263 КК України, та призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік.
Відповідно до ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Речові докази: 15 малокаліберних патронів, одну банку пороху та 39 патронів до гладкоствольної рушниці знищити.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 3105,55 грн витрат на залучення експертів, зокрема: 980,70 грн за проведення Івано-Франківським НДЕКЦ МВС України експертизи № СЕ-19/109-21/711-ВТ, 1144,15 грн за проведення Івано-Франківським НДЕКЦ МВС України експертизи №СЕ-19/109-21/661-БЛ, 980,70 грн за проведення Івано-Франківським НДЕКЦ МВС України експертизи № СЕ-19/109-21/662-БЛ.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Головуючий ОСОБА_1