Справа № 503/1150/21
Провадження №1-кп/503/16/22
УХВАЛА

16 лютого 2022 року Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні, в рамках судового провадження у кримінальному провадженні № 0000131 від 18.04.2020 року,клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рибниця Республіки Молдови, громадянина України, українця, з базовою загальною освітою, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_3 , потерпілий ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_4 , захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 , секретарісудового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_7 ,

встановив:

В провадженні суду перебуває вище зазначене кримінальне провадження за обвинуваченнямОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України.

Прокурором до суду було подано клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб, яке обґрунтовано тим, що до ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою та на даний час ризики, які були підставою для його застосування не змінилися. ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, а тому усвідомлюючи суворість покарання може переховуватися від суду, та може вчинити інше кримінальне правопорушення. Також прокурор вказує, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема шляхом невиконання або неналежного виконання обов`язків покладених на нього.
В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Захисник обвинуваченого в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою посилаючись на те, що під час судового розгляду судом вже було проведено допити всіх учасників судового провадження, внаслідок чого судовий розгляд провадження завершується. У зв`язку з чим просив суд застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Обвинувачений в судовому засіданні погодився з думкою свого захисника.
Судом встановлено, що до обвинуваченого ухвалою Кодимського районного суду Одеської області від 29.09.2021 року було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строк дії якого був визначений до 12.11.2021 року. При цьому, ухвалою суду від 10.11.2021 року строк тримання обвинуваченого під вартою був продовжений на термін до 30.12.2021 року. В свою чергу ухвалою суду від 22.12.2021 року строк тримання обвинуваченого під вартою був продовжений на термін до 18.02.2022 року.
Частиною 1 ст. 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
В свою чергу згідно ч.3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:
1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;
2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Крім того, згідно положень другого речення ч.7 ст. 194 КПК України, у разі необхідності строк обов`язків, передбачених частинами п`ятою та шостою цієї статті, покладених на обвинуваченого може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.
Вирішуючи питання щодо можливості продовження відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує, що він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, який відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, а тому суд вважає, що ризики з числа передбачених пунктами 1 і 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме того, що обвинувачений може переховуватися від суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення не зменшились.
Оцінюючи вищевказані обставини, суд керується практикою ЄСПЛ, зокрема у розумінні якої, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У рішенні по справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, у справі «Москаленко проти України», Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.
Таким чином, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує в разі визнання обвинуваченого винним, обвинувачений, з метою уникнення покарання, може зокрема переховуватись від суду, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим суд вважає, що ризики, передбачені пунктами 1 і 5 ч.1 ст. 177 КПК України, є доведеними та на разі не зменшилися.
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема шляхом невиконання або неналежного виконання обов`язків покладених на нього, оскільки відсутність працевлаштування, навчання, дітей на утриманні та ведення відповідного способу життя, то суд зауважує, що останнє саме по собі не підтверджує наявності ризику, передбаченого пунктом 4 ч.1 ст. 177 КПК України.
Ураховуючи обставини кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та міцність його соціальних зв`язків, суд вважає, що вказані факти не зменшують заявлені і доведені у кримінальному провадженні ризики, оскільки після повідомлення ОСОБА_4 про підозру 15.05.2020 року останній ухилявся від досудового розслідування, внаслідок чого постановою слідчого 19.06.2020 року був оголошений в розшук, в якому перебував до моменту його затримання 13.09.2021 року.
Також судом враховано ступінь суспільної небезпеки злочину, у скоєнні якого ОСОБА_4 обвинувачується, оскільки раніше останній вже неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема за вчинення аналогічних кримінальних правопорушень.
Водночас судовий розгляд кримінального провадження на даний час не завершений, оскільки судом здійснюється дослідження доказів.
Ураховуючи зазначене вище суд приходить до висновку про необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу на даний час не зможе запобігти доведеним ризикам, передбаченим ч.1 ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування даного запобіжного заходу та продовжують існувати, що виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою, але з урахуванням стадії судового розгляду строк даного продовження є виправданим не на 60 діб, а лише на термін до 01 квітня 2022 року.
В свою чергу, з врахуванням зазначеного, суд не знаходить підстав для задоволення клопотання обвинуваченого та його захисника про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на даний час.
Розмір застави визначений ухвалою Кодимського районного суду Одеської області від 29.09.2021 року, як альтернативний запобіжний захід, достатній для забезпечення виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків у розмірі 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто у розмірі 59475 гривень, а тому підлягає залишенню без змін.
При цьому, визначенні судом обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України, покладені на обвинуваченого у разі внесення застави підлягають продовженню.
Керуючись ст. 110, 199, 369, 371, 372 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 задовольнити частково.

Продовжити відносно ОСОБА_4 строк тримання під вартою на термін до 01 квітня 2022 року.
В задоволенні іншої частини клопотання відмовити.
Розмір застави визначений ОСОБА_4 ухвалою Кодимського районного суду Одеської області від 29.09.2021 року в розмірі 25 (двадцяти п`яти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 59475 грн і яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Одеській області, залишити без змін.
Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою протягом дії ухвали.
У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави, обвинувачений ОСОБА_4 вважається таким, що до нього застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Продовжити зобов`язання обвинуваченого ОСОБА_4 прибувати за кожною вимогою до суду та покладення на обвинуваченого виконання наступних обов`язків визначених ч.5 ст. 194 КПК України, у разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок цього, визначеної в ухвалі Кодимського районного суду Одеської області від 29.09.2021 року.

Копію ухвали про продовження строку запобіжного заходу вручити обвинуваченому негайно після її проголошення.

Ухвала про продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Копію ухвали для відома та виконання направити начальнику Державної установи «Одеський слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1