Провадження №1-кп/127/874/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2022 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,
сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,
потерпілих: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 13 в м. Вінниці об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, неодруженого, з неповною середньою освітою, непрацюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , раніше судимого:

- 03.06.1997 Замостянським районним судом м. Вінниці за ч. 2 ст. 141 КК України (1960 року) на 2 роки позбавлення волі та на підставі ст. 46-1 КК України відстрочено виконання вироку на 2 роки;

- 05.06.1998 Староміським районним судом м. Вінниці за ч. 3 ст. 81, ч. 1 ст. 89, ст. 42, ч. 2 ст. 187, ст. 43 КК України (1960 року) на 4 роки позбавлення волі;

- 27.12.2002 Замостянським районним судом м. Вінниці за ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 357, ст. 70 КК України на 2 роки 6 місяців обмеження волі;

- 16.02.2005 Замостянським районним судом м. Вінниці за ч. 1 ст. 309, ст. 263, ч. 1 ст. 311, ст. ст. 70, 71 КК України на 2 роки 9 місяців позбавлення волі;

- 09.04.2009 Староміським районним судом м. Вінниці за ч. 2 ст. 185, ст. 69 КК України до покарання у виді 240 годин громадських годин;

- 28.07.2009 Староміським районним судом м. Вінниці за ч. 1 ст. 317 КК України на 3 роки позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки, 11.08.2011 вирок переглянуто Староміським районним судом м. Вінниці та направлено в місця позбавлення волі на З роки;

- 19.09.2012 Староміським районним судом м. Вінниці за ст. 198, ст. 71 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі;

- 31.05.2016 Вінницьким міським суду Вінницької області за ч. ч. 1, 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі;

- 07.12.2016 Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. ч. 2, 3 ст. 185 КК України на 6 років позбавлення волі;

- 26.04.2017 Вінницького міського суду Вінницької області, який змінено ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 05.10.2017, за ч. 1 ст. 304, ст. 71, ч. 4 ст. 70 КК України на 6 років 1 місяць позбавлення волі;

- 03.09.2019 Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України на 1 рік позбавлення волі, звільнений по відбуттю строку 27.05.2020,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 185, ч. 1 ст. 296 КК України, відомості про які внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000829 від 07.04.2019, №0001647 від 13.11.2020,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 05.04.2019 близько 21:00 год., перебуваючи в будинку по АДРЕСА_2 , умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, зі столу який знаходився в кухні,викрав мобільний телефон марки «Samsung», моделі «Galaxy J7 NeoDuos (SM-J701)», в корпусі золотистого кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_8 , який поклав собі у кишеню та залишив приміщення квартири, а в подальшому викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
Згідно висновку експерта №3449/19-21 від 16.05.2019 вартість мобільного телефону марки «Samsung», моделі «Galaxy J7 NeoDuos (SM-J701)», на момент викрадення становила 2612, 87 гривень. Таким чином, ОСОБА_4 своїми діями завдав майнової шкоди ОСОБА_8 на суму 2612,87 гривень.

Крім того, 13.11.2020 близько о 16:05 год., ОСОБА_4 , умисно перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, неподалік будинку АДРЕСА_3 , грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинив безпричинну сварку, з водієм бригади №24 екстреної медичної допомоги ОСОБА_6 , який в складі бригади екстреної медичної допомоги прибув на виклик на спецлінію «103», при цьому ображав його нецензурними словами, та заважав працівникам швидкої медичної допомоги виконувати свої професійні обов`язки.
Після того, як ОСОБА_6 зазначив, що викликає працівників поліції, ОСОБА_4 з місця події втік до свого помешкання.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засідання визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України. Суду пояснив, що 05.04.2019 року ОСОБА_8 запропонував йому вжити разом з ним алкогольні напої, на що він погодився, придбавши пляшку горілки, вони пішли до ОСОБА_8 додому та випили її. Через деякий час потерпілий заснув, після чого він взяв зі столу мобільний телефон, хотів його ввімкнути, але там був встановлений пароль, тому поклав телефон в свою кишеню та пішов з квартири. В подальшому телефоном розпорядився на власний розсуд, а саме подарував знайомій.
Зважаючи на те, що обвинувачений свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України визнав повністю, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд вважає недоцільним досліджувати фактичні обставини справи в цій частині, які ніким не оспорюються і проти цього не заперечують учасники процесу.
При цьому, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового розгляду змісту цих обставин за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку, на підставі допиту обвинуваченого, дослідження витягу з кримінального провадження №0000829 від 07.04.2019 (т.1 а.с. 112), ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області про накладення арешту від 15.04.2019 (т.1 а.с. 114), постанови про визнання предмету речовим доказом від 16.05.2019 (т.1 а.с. 115), суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 296 КК України не визнав, та пояснив, що 13.11.2020 він прокинувся о 10.00 год. та разом зі своїм знайомим і ОСОБА_9 розпивали алкогольні напої. Домініці стало погано і вона пішла з будинку. Через деякий час, він почув сирену швидкої медичної допомоги. Вийшовши на вулицю, він побачив, що ОСОБА_9 лежала на асфальті. Підійшовши, ближче він запитав, що з нею сталося, але відповіді не отримав. Після чого, повернувся додому взяв іграшковий пістолет і знову вийшов на вулицю. Підійшовши до лікарів швидкої медичної допомоги погрожував їм іграшковим пістолетом та вимагав, щоб його знайомій надавали належну медичну допомогу, при цьому виражався нецензурною лайкою. Коли один із працівників швидкої допомоги повідомив, що викличе працівників поліції він пішов додому, а іграшковий пістолет викинув біля сміттєвого баку.
Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 , суду повідомив, що він працює водієм швидкої медичної допомоги, 13.11.2020 року він разом з лікарем та фельдшером приїхали на виклик за адресою: АДРЕСА_3 , де без свідомості на пішохідній зоні лежала жінка, яку звали ОСОБА_9 . Лікар почав надавати їй медичну допомогу, в цей час ОСОБА_4 , який проходив поруч почав сварку, а саме виражався нецензурною лайкою, погрожував та кричав, щоб ми не допомагали жінці, сторонні громадяни намагались його заспокоїти, але він на зауваження не реагував, був у стані алкогольного сп`яніння та агресивний. Зазначив, що ОСОБА_4 почав особисто йому погрожувати, зазначаючи що застрелить, після вказаних слів, дістав предмет ззовні схожий на револьвер, та направляв його в область грудної клітини, при цьому висловлював неодноразові погрози,в тому числі, зазначав, що здійснить постріл. Коли він повідомив, що викличе працівників поліції ОСОБА_4 злякався та залишив місце події.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 , який працює фельдшером швидкої медичної допомоги, суду повідомив, що 13.11.2020 він разом з водієм швидкої медичної допомоги ОСОБА_6 та лікарем ОСОБА_11 приїхали на виклик за адресою: АДРЕСА_3 , де лежала без свідомості жінка, біля якої знаходилося декілька людей, серед яких був обвинувачений, який кричав, погрожував, заважав та не пускав до потерпілої. ОСОБА_6 зробив йому зауваження. В подальшому, потерпілу було перенесено до автомобіля швидкої медичної допомоги, де вони разом з лікарем продовжили надавати їй медичну допомогу, а тому він не бачив, які події відбувались на вулиці. Через деякий час приїхали працівники поліції. Про те, що водієві погрожували зброєю, йому відомо зі слів самого водія.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 , з приводу подій пояснив, що 13.11.2020 перебуваючи на службі, на службовий телефон надійшов виклик, в якому повідомили, що працівникові швидкої медичної допомоги погрожують вогнепальною зброєю. Після чого, через п`ять хвилин екіпаж приїхав до місця подій, де поспілкувавшись з водієм швидкої допомоги, їм стало відомо, що ОСОБА_4 , який погрожував водієві побіг у двір та зайшов у під`їзд будинку. В подальшому, з метою з`ясування усіх подій, вони пішли до квартири ОСОБА_4 з приміщення якої до них вийшла його співмешканка та мати, а також він сам. ОСОБА_4 поводив себе агресивно, бився головою об автомобіль, тому вони надягли на нього кайданки та повезли у відділок. Зброї у нього не було. Сам водій швидкої допомоги повідомив, що ОСОБА_4 погрожував йому блискучим пістолетом.
Крім того, судом була допитана свідок сторони захисту ОСОБА_13 , яка повідомила, що вона цивільна дружина обвинуваченого. З приводу подій зазначила, що 13.11.2020, разом з ОСОБА_4 , Домінікою та ще одним чоловіком розпивали алкогольні напої. Через деякий час, вона вийшла з-за столу та пішла в іншу кімнату, тому що захотіла спати. В подальшому, вона прокинулась від шуму з вулиці та мати ОСОБА_4 , яка також була у квартирі, повідомила їй, що Домінікі стало погано та її забрала швидка медична допомога. Коли вона вийшла на вулицю, то бачила ОСОБА_4 у кайданках. Свідком подій, які відбувалися на вулиці вона не була. Крім того, повідомила, що бачила у них в квартирі серед інших іграшок іграшковий пістолет, який був схожий на справжній.
Також, судом ретельно та безпосередньо дослідженні письмові доказами, а саме:
- дані протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 13.11.2020, відповідно до якого ОСОБА_6 просив прийняти міри до невідомої особи, (т.2 а.с. 30);
- дані протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.11.2020 року, відповідно до якого ОСОБА_6 впізнав на фото №2, за зовнішнім виглядом та рисами обличчя, особу, яка 13.11.2020 року о16:00 год. знаходилась на АДРЕСА_1 , коли він приїхав на виклик. Згідно довідки до протоколу на фотознімку №2 зображено громадянина ОСОБА_4 (т.2 а.с. 49-51);
- дані протоколу пред`явлення предмету для впізнання за фотознімками від 14.11.2020, відповідно до якого ОСОБА_6 впізнав на фото №2, за зовнішнім виглядом, кольором, формою пістолет, по формі типу револьверу срібно-блискучого кольору, із чорною ручкою, довжиною ствола близько 10-15 см., з курком чорного кольору. Згідно довідки до протоколу на фотознімку №2 зображено пістолет флобер срібного кольору, з чорною ручкою, який зі слів потерпілого був у громадянина ОСОБА_4 (т.2 а.с. 52-55);
- дані протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.11.2020 року, відповідно до якого ОСОБА_14 впізнала на фото №3, за зовнішнім виглядом та рисами обличчя, особу, яка 13.11.2020 року близько 16:00 год. направляла пістолет на медичного працівника. Згідно довідки до протоколу на фотознімку №3 зображено громадянина ОСОБА_4 (т.2 а.с. 56-58).
Заслухавши показання обвинуваченого, потерпілого, свідків, дослідивши та проаналізувавши всі докази в їх сукупності, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами передбаченими цим Кодексом.
Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотиви і мета вчинення кримінального правопорушення.
Згідно статей 84-86 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
В розумінні ст. 296 КК України, відповідальність настає за грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом. Суб`єктивна сторона хуліганства характеризується умисною виною і мотивом явної неповаги до суспільства. Кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на правоохоронювані цінності громадський порядок та безпеку громадян, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди. Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та громадську безпеку. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства.
Так, в постанові Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі №442/66/16-к зазначається, що неповага до суспільства це прагнення показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі. Вказана неповага має бути явною. Це означає, що неповага до суспільства є очевидною, безсумнівною як для хулігана, так і для очевидців його дій. При цьому грубе порушення громадського порядку передбачає недотримання встановлених правил поведінки у громадських місцях. Оцінювати порушення як грубе слід з урахуванням кількості його учасників, території, на якій мало місце порушення, кількості потерпілих, тривалості порушення тощо.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 22.12.2006 «Про судову практику у справах про хуліганство» вирішуючи питання щодо наявності в діях винної особи такої кваліфікуючої ознаки хуліганства, як застосування вогнепальної або холодної зброї чи іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень (ч. 4 ст. 296 КК, слід враховувати, що ця ознака має місце лише в тих випадках, коли винний за допомогою названих предметів заподіяв чи намагався заподіяти тілесні ушкодження або коли використання цих предметів під час учинення хуліганських дій створювало реальну загрозу для життя чи здоров`я громадян.
Судом, з показань потерпілого ОСОБА_6 встановлено, що ОСОБА_4 перебуваючи в громадському місці, виражався нецензурною лайкою, погрожував та кричав, на зауваження громадяни не реагував, був у стані алкогольного сп`яніння та агресивний. Також, особисто погрожував потерпілому, зазначаючи що застрелить, та направляв на нього в область грудної клітини, предмет ззовні схожий на револьвер, в тому числі, зазначав, що здійснить постріл.
Показання потерпілого ОСОБА_6 співпадають з поясненнями наданими працівником поліції, ОСОБА_12 , який повідомив, що на службовий телефон надійшов виклик, в якому повідомили, що працівникові швидкої медичної допомоги погрожують вогнепальною зброєю. В подальшому, приїхавши на місце події та опитавши громадян, які там знаходились, ними було затримано ОСОБА_4 , який поводив себе агресивно, бився головою об автомобіль.
Крім того, пояснення потерпілого також узгоджується з показаннями свідка ОСОБА_10 , який повідомив, що ОСОБА_4 перебуваючи на дворі біля будинку №77, в м. Вінниці, поводив себе агресивно, на зауваження інших громадян не реагував.

Також, органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, а саме: під час скоєння хуліганства він грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, виражаючи свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, дістав з-за пояса штанів заздалегідь заготовлений предмет ззовні схожий на пістолет та знаходячись на відстані близько півметра до ОСОБА_6 , направив вказаний предмет останньому в область грудної клітини та неодноразово висловлював погрози фізичною розправою, в тому числі здійсненням пострілів з указаного предмета, створюючи реальну загрозу заподіяння тілесних ушкоджень.
Суд зазначає, що диспозиція ч. 4 ст. 296 КК України передбачає відповідальність за вчинення хуліганства із застосуванням вогнепальної або холодної зброї чи іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.
Між тим, відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від22 грудня 2006 року № 10 «Про судову практику у справах про хуліганство», спеціально пристосованим для нанесення тілесних ушкоджень слід визнавати предмети, які пристосовані винною особою для цієї мети наперед або під час учинення хуліганських дій.
Використання при вчиненні хуліганства ножів, які не належать до холодної зброї, інших предметів господарсько-побутового призначення, спеціальних засобів (гумового кийка,газових пістолета, балончика, гранати, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії), пневматичної зброї, сигнальних, стартових, будівельних пістолетів, ракетниць, вибухових пакетів, імітаційно-піротехнічних та освітлюваних засобів, що не містять у собі вибухових речовин і сумішей, а також інших спеціально пристосованих для нанесення тілесних ушкоджень знарядь злочину є підставою для кваліфікації дій винної особи за ч. 4 ст. 296 КК не тільки в тих випадках, коли вона заподіює ними тілесні ушкодження, а й тоді, коли ця особа за допомогою зазначених предметів створює реальну загрозу для життя чи здоров`я громадян.
З досліджених в судовому засіданні доказів, вбачається, що предмет, про який повідомили потерпілий та свідки сторони обвинувачення, був схожий на пістолет, однак обвинувачений та свідок сторони захисту зазначають, що це був лише іграшковий пістолет.
Крім того, відповідно до обвинувального акту зазначено, що предмет був заздалегідь заготовлений, що не відповідає дослідженим в судовому засіданні фактичним обставинам справи, оскільки намір використати предмет ззовні схожий на пістолет виник у ОСОБА_4 спонтанно, ситуативно, після суперечки з потерпілим, якого він раніше не знав.
Судом на підставі сукупності доказів у кримінальному провадженні, встановлено, що ОСОБА_4 вчинив хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, яке виразилось у тому, що вінвиражаючи свою неповагу до інших громадян, вчинив словесну сварку з водієм бригади № НОМЕР_4 екстреної медичної допомоги ОСОБА_6 , при цьому ображав його нецензурними словами, та перешкоджав працівникам швидкої медичної допомоги у виконанні професійних обов`язків.
Предмет, ззовні схожий на пістолет, який обвинувачений направляв на потерпілого, органом досудового розслідування встановлений не був, в зв`язку з чим неможливо встановити чи міг ОСОБА_4 використавши його створити реальну загрозу для життя чи здоров`я потерпілого.
Що стосується даних зазначених у протоколі пред`явлення предмету для впізнання за фотознімками від 14.11.2020, відповідно до якого ОСОБА_6 впізнав на фото №2 пістолет, за зовнішнім виглядом, кольором, формою по типу револьверу срібно-блискучого кольору, із чорною ручкою, довжиною ствола близько 10-15 см., з курком чорного кольору, який був у ОСОБА_4 , суд вважає відомості наявні в даному протоколі не можуть бути розцінені як доказ який підтверджує вину обвинуваченого, оскільки на доданій фото таблиці наявні довільні ілюстрації вогнепальної зброї, яка не була безпосереднім предметом кримінального правопорушення, а потерпілий під час надання пояснень зазначив лише, що пістолет був ззовні схожий на револьвер, а також те, що він блискучий, інших характеристик предмету, який був у обвинуваченого він назвати не зміг. Крім того, зважаючи на характер та короткочасність події кримінального правопорушення, емоційний стан учасників, потерпілий не міг детальнозапам`ятати особливості предмету, яким йому погрожували, як зазначено у протоколі впізнання.
Крім того, на думку суду протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.11.2020, також не може розцінюватись, як доказ в даному кримінальному провадженні, оскільки відповідно до протоколу ОСОБА_14 впізнала на фото №3 ОСОБА_4 , як особу, яка направляла пістолет на медичного працівника, однак дана особа не була безпосередньо допитана в судовому засіданні, тому суд не може перевірити достовірність даних викладених у протоколі. Також, суд звертає увагу, що представник сторони обвинувачення під час судового розгляду не заявляла клопотання про виклик для допиту ОСОБА_14 .
Таким чином, аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні та досліджені під час судового розгляду докази, оцінюючи їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_4 з ч. 4 ст. 296 КК України на ч. 1 ст. 296 КК України, як хуліганство,тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю.

Також органом досудового слідства ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 13.11.2020 близько 03:00 год., перебуваючи біля будинку за адресою: АДРЕСА_4 , умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, підійшов до автомобіля марки «ВАЗ 21063», д.н.з. НОМЕР_5 , та у невстановлений спосіб відчинив дверцята, після чого проник в салон автомобіля, звідки викрав належні ОСОБА_7 речі, а саме: ковдру-плед в клітинку сіро-чорного кольору, вартість якої відповідно до висновку експерта №7951-7955/20-21 від 10.12.2020 становить 517, 94 грн., пістолет «Флобер» марки «ЕKOL VIPER 4.5» сіро-блискучого кольору, вартість якого відповідно до висновку експерта №7951-7955/20-21 від 10.12.2020 становить 1579, 18 грн., автомагнітолу марки «Айпа», вартість якої відповідно до висновку експерта №7951-7955/20-21 від 10.12.2020 становить 3750, 63 грн., павер-банк «Номі» червоного кольору, вартість якого відповідно до висновку експерта №7951-7955/20-21 від 10.12.2020 визначити не вдалося, туалетну воду «OpportuneSport», вартість якої відповідно до висновку експерта №7951-7955/20-21 від 10.12.2020 становить 445, 42 грн., ключі від автомобіля.
Після чого ОСОБА_4 залишив місце вчинення кримінального правопорушення разом із викладеним майном, яким в подальшому розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_7 майнової шкоди на загальну суму 6293, 17 грн.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 не визнав, суду пояснив, що 13.11.2020, він разом із своєю співмешканкою ходили по воду та біля криниці помітив на асфальті ковдру, яку забрав із собою.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 зазначив, що ОСОБА_4 неодноразово бачив на дворі, оскільки він проживає неподалік від його будинку. З приводу обставин справи повідомив, що у його власності знаходиться транспортний засіб «ВАЗ 21063», д.н.з. НОМЕР_5 ., 13.11.2020 року приблизно о 05.05 год. він вийшов з під`їзду будинку та підійшовши до автомобіля помітив, що дверцята зі сторони водія були неповністю зачинені, коли заглянув всередину салону, виявив відсутність автомагнітоли, ковдри, пістолету, павер-банку, туалетної води, після чого звернувся з заявою до правоохоронних органів.
Також, судом було ретельно досліджено усі надані стороною обвинувачення докази по епізоду вчинення крадіжки з автомобіля, а саме:
- витяг з кримінального провадження №0001647 від 13.11.2020 (т.2 а.с. 28,29);
- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 13.11.2020, відповідно до якого ОСОБА_7 просив прийняти міри до невідомої особи, яка проникла в його автомобіль марки «ВАЗ 21063», д.н.з. НОМЕР_5 , та здійснила крадіжку речей (т.2 а.с. 30);
- протокол огляду місця події від 13.11.2020, об`єктом огляду якого є автомобіль марки «ВАЗ 21063», д.н.з. НОМЕР_5 , в ході якого виявлено бинтову пов`язку на підлозі салону автомобіля поряд із сидінням водія та фрагмент ігрового джойстика у корпусі чорного кольору, які вилучені та поміщені до спец. пакетів (т.2 а.с. 31-38);
- протокол огляду місця події від 13.11.2020, об`єктом огляду якого було домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , в ході якого була вилучена ковдра клітчаста сіро-чорного кольору, яку поміщено до спец. пакету (т.2 а.с. 41-44);
- протокол пред`явлення предмету для впізнання за фотознімками від 14.11.2020, відповідно до якого ОСОБА_7 впізнав ковдру, що зображена на фото №2, яку купив близько одного року та зберігав в автомобілі марки «ВАЗ 21063», д.н.з. НОМЕР_5 , згідно довідки до протоколу на фотознімку №2 зображено ковдру. Яка була викрадена із автомобіля марки «ВАЗ 21063», д.н.з. НОМЕР_5 (т.2 а.с. 45-48);
- ухвала слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області про надання дозволу на проведення обшуку від 19.11.2020 (т.2 а.с. 59-61);
- протокол обшуку від 13.11.2020, за адресою: АДРЕСА_1 , в ході проведення якого предмет ззовні схожий на пістолет виявлено не було, однак було виявлено та вилучено клітчасту ковдру сірого, білого та чорного кольору (т.2 а.с. 62-67);
- ухвала слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області про тимчасовий доступ від 02.12.2020 (т.2 а.с. 68-70);
- протокол тимчасового доступу до речей та документів від 03.12.2020, відповідно до якого було вилучено запис з камер зовнішнього спостереження магазину «Техно-склад», що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Шмідта, буд. 26 (т.2 а.с. 71-73);
- протокол огляду диску з записом з камер зовнішнього спостереження магазину «Техно-склад» від 11.12.2020 (т.2 а.с. 74,75);
- постанова про визнання речових доказів від 11.12.2020, від 19.11.2020 (т.2 а.с. 76-78,112,113);
- висновок судової товарознавчої експертизи №7951-7955/20-21 від 10.12.2020 (т.2 а.с.79-83);
- постанова про відібрання одорологічних зразків для експериментального дослідження від 19.11.2020 (т.2 а.с. 84);
- протокол отримання зразків для експертизи від 03.12.2020, відповідно до якого у ОСОБА_4 шляхом потирання внутрішньої поверхні долоні було відібрано зразки (т.2 а.с. 85,86);
- висновок біологічної експертизи №СЕ-19/102-20/16910-Б від 24.12.2020, за результатами проведення якої на ковдрі-пледі в клітинку сіро-чорного кольору наданій на дослідження, який вилученій 13.11.2020 під час невідкладного обшуку наявний запаховий слід. Запаховий слід непридатний для ідентифікації особи. Зразок запаху відібраний у підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наявний та придатний для порівняльної ідентифікації, однак встановити чи має спільне джерело походження зразок запаху відібраний у підозрюваного ОСОБА_4 із зразками запаху на ковдрі-пледі не представляється можливим в зв`язку з непридатністю вказаного зразка запаху (т.2 а.с. 87-98);
- ухвала слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області про накладення арешту від 19.11.2020 (т.2 а.с. 111).
Судом також, було досліджено відеозапис з камер зовнішнього спостереження магазину «Техно-склад», що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Шмідта, буд. 26, з якого вбачається, що 13.11.2020 близько 05:15 год. в об`єктиви камери потрапляють чоловік та жінка. У жінки в руках знаходиться предмет схожий на ковдру.
Аналізуючи всі докази в їх сукупності, в межах пред`явленого обвинувачення, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку що вина ОСОБА_4 в скоєнні злочину передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду.
До такого висновку суд прийшов виходячи з наступного.
Так, дослідивши показання обвинуваченого який послідовно заперечував причетність до крадіжки, показання потерпілого ОСОБА_7 , судом встановлено, що останньому не відомо хто саме здійснив крадіжку майна з автомобіля, оскільки ним було лише виявлено факт крадіжки, що також підтверджується даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 13.11.2020 та витягом з кримінального провадження, тому суд не може покласти їх в основу обвинувального вироку.
Крім того, із дослідженого в судовому засіданні протоколу огляду місця події від 13.11.2020, об`єктом якого був автомобіль марки «ВАЗ 21063», д.н.з. НОМЕР_5 , встановлено, що жодних слідів ОСОБА_4 у ньому віднайдено не було.
Дійсно, під час проведення проколу огляду місця події від 13.11.2020, у домоволодінні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , була вилучена ковдра клітчаста сіро-чорного кольору, яку в подальшому впізнав за фотознімками ОСОБА_7 , однак за результатами проведення біологічної експертизи на ковдрі-пледі в клітинку сіро-чорного кольору наданій на дослідження наявний запаховий слід, проте він непридатний для ідентифікації особи. Крім того, сам ОСОБА_4 під час надання пояснень не заперечував, з приводу наявності у нього ковдри, але повідомив, що її знайшов.
З дослідженого відеозапису з камер зовнішнього спостереження магазину «Техно-склад», також неможливо встановити, хто саме зображений на відео. Крім того, згідно з обвинувальним актом крадіжка вчинена близько 03:00 год., проте з матеріалів відеозапису вбачається, що камера зафіксувала чоловіка та жінку о 05:15 год., і саме жінка несла предмет ззовні схожий на ковдру, однак належної оцінки даному факту органом досудового розслідування не надано.
Отже, надані стороною обвинувачення письмові докази хоча є належними, однак лише підтверджують деякі обставини, які відбувалися 13.11.2020 року, біля будинку за адресою: АДРЕСА_4 , однак в сукупності з іншими наданими доказами, не доводять причетність ОСОБА_4 до інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Жодних інших належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, суду стороною обвинувачення надано не було.
Згідно з вимогами ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Саме на орган досудового слідства та прокурора покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст. 9 КПК України.
Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь обвинуваченого. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Відповідно до ст. 337 КПК України, суд зобов`язаний проводити судовий розгляд лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту.
Згідно з вимогами ст. 6 Конвенції про захист прав людини, ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України, кожна людина має право на справедливий розгляд справи, не може бути піддана кримінальному покаранню поки не буде визнана винним в законному порядку, обвинувачення не може ґрунтуватися на отриманих незаконним шляхом доказах чи припущеннях, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови, якщо під час судового розгляду вина підсудного у скоєнні конкретного кримінального правопорушення повністю доведена.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
Аналіз сукупності вищезазначених доказів, наданих стороною обвинувачення дозволяє суду зробити висновок про те, що зазначені докази, не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими між собою, які б доводили винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про визнання його невинуватим по даному епізоду з підстав недоведеності вчинення саме ним даного кримінального правопорушення.
Що стосується витрат понесених на залучення експертів по даному епізоду (т.2 а.с. 119, 120), то вони стягненню з обвинуваченого не підлягають, оскільки відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України, вони підлягають стягненню лише у разі ухвалення обвинувального вироку.

При вирішенні питання щодо обрання покарання, суд керується роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», а також п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 22.12.2006 «Про судову практику у справах про хуліганство» в якому зазначено, що при призначенні покарання за хуліганство суди зобов`язані в кожному конкретному випадку і стосовно кожного підсудного неухильно додержувати вимог ст. 65 КК України, щодо загальних засад призначення покарання, оскільки саме через них реалізуються принципи його законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації.
Також, суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Суд зважає на те, що обвинувачений раніше неодноразово судимий (т.1 а.с. 122-135, т.2 а.с. 107-110, 122-128), на обліку у лікаря-психіатра не перебуває (т.1 а.с. 120, т.2 а.с. 105), перебуває на обліку у лікаря-нарколога з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів (т.1 а.с 121, т.2 а.с. 106), позитивно характеризується за місцем проживання (т.1 а.с. 119).
Обставин, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого судом не встановлено.
Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого суд вважає вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів.
Враховуючи вищезазначене, ступінь суспільної небезпеки скоєних кримінальних правопорушень, обставини справи, з урахуванням вимог закону та передбачених цим законом санкцій, ставлення обвинуваченого до вчиненого, який вину визнав лише по одному епізоду, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих кримінальних правопорушень, відбував покарання в місцях позбавлення волі, однак належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та знову вчинив ряд кримінальних правопорушень в період непогашеної та незнятої судимості, суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_4 не можливе без ізоляції його від суспільства, а тому покарання необхідне та достатнє для його перевиховання та виправлення, а також для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень в майбутньому слід призначити в межах санкції відповідних статей із застосуванням вимог ст. 70 КК України.

Крім того, судом враховано, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, вчинене обвинуваченим 05.04.2019, до постановлення вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 03.09.2019, а тому враховуючи позицію Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі № 760/26543/17 від 15 лютого 2021 р. остаточне покарання по даному епізоду слід призначити з урахуванням ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, більш суворим, та зарахувавши повністю відбуте покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 03.09.2019.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_4 слід рахувати з дня набрання вироком законної сили.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження слід зарахувати у строк покарання з моменту затримання 13.11.2020 по день набрання вироком законної сили.
З метою забезпечення виконання вироку суду запобіжний захід застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 у виді тримання під вартою слід продовжити до набрання вироком законної сили, але не довше ніж на 60 днів, з дня оголошення вироку.
Відповідно до вимог ст. ст. 124, 126 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 вартість проведення експертизи (т.1 а.с. 116), оскільки її проведення було зумовлено розслідуванням вчиненого ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.
Долю речових доказів в кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України, скасувавши відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 КПК України арешт, накладений на речові докази.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 50, 63, 65-67, 70, 72, 185, 296 КК України, ст. ст. 9, 17, 22, 25, 84-86, 91, 94, 100, 124, 126, 174, 349 ч. 3, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України - виправдати.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 296 КК України та призначити йому покарання:
- за ч. 2 ст. 185 КК України - у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 03.09.2019, більш суворим, призначеним даним вироком, призначити ОСОБА_4 , покарання у виді 3 років позбавлення волі, зарахувавши в строк відбування покарання повністю відбуте покарання призначене за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 03.09.2019 року.

- за ч. 1 ст. 296 КК України - у виді 2 років обмеження волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення під час судового розгляду кримінального провадження зарахувати у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 13.11.2020 року по день набрання вироком законної сили.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня набрання вироком законної сили.
Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_4 у виді тримання під вартою продовжити до набрання вироком законної сили, але не довше, ніж на 60 днів, з 17.02.2022 до 17.04.2022.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави Україна 471 гривень у відшкодування вартості проведення криміналістичного дослідження.
Процесуальні витрати на суму 2877,52 грн. на залучення експертів для проведення судової біологічної експертизи №СЕ-19/102-20/16910-Б від 24.12.2020 та судової товарознавчої експертизи №7951-7955/20-21 від 10.12.2020 віднести на рахунок держави.
Арешт, накладений на майно ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15.04.2019 №127/10342/19 та від 19.11.2020 №127/25156/20 скасувати.
Речові докази в кримінальному провадженні, а саме:
- мобільний телефону марки «Samsung Galaxy j 7 Neo», після набуття вироку законної сили повернути власнику ОСОБА_8 ;
- відеозапис з камер зовнішнього відеоспостереження, що за адресою: м. Вінниця, вул. Шмідта, 26, залишити при матеріалах кримінального провадження;
- ковдра клітчасто чорно-сірого кольору, після набуття вироку законної сили повернути власнику ОСОБА_7 .
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя: