УХВАЛА
Іменем України
28 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 348/1344/19
провадження № 51-5036ск21

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

вивчила касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 28 травня

2021 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 02 серпня

2021 року і
встановила:
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України та призначено покарання 1 (один) рік

6 (шість) місяців позбавлення волі. До вступу вироку в закону силу обрано обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)». Ухвалено строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з 28 травня 2021 року з 10 год. 15 хв., тобто з часу обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Цим же вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України та призначено покарання 1 (один) рік

6 (шість) місяців позбавлення волі. До вступу вироку в закону силу обрано обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)». Ухвалено строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з 28 травня

2021 року з 10 год. 15 хв., тобто з часу обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 02 серпня 2021 року зазначений вирок суду залишено без змін.
За вироком суду 03.02.2019 року близько 09 год 00 хв ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проходили в м. Надвірна по вул. Котляревського, де побачили потерпілих ОСОБА_4 і ОСОБА_7 . Підійшовши до них, обвинувачені погрожуючи спричиненням тілесних ушкоджень, наказали останнім йти за ними в сторону с.Пнів Надвірнянського району Івано-Франківської області.
Прийшовши на об`їздну дорогу по вул. Кармелюка у м. Надвірна, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які перебували в стані алкогольного сп`яніння, з метою вчинення хуліганських дій, діючи за попередньою змовою групою осіб, зневажаючи існуючі загальновизнані правила поведінки та моральності, з особливою зухвалістю, в поєднанні з публічністю своїх хуліганських дій та виявляючи явну неповагу до суспільства, виражаючись нецензурною лайкою, безпричинно почали наносити удари руками та ногами по тілу потерпілого ОСОБА_4 , від яких останній упав на землю.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, наблизився до потерпілого ОСОБА_7 та безпричинно наніс йому декілька ударів руками по тілу, внаслідок чого потерпілий упав на землю, а обвинувачений ОСОБА_5 продовжив наносити йому удари руками та ногами у різні частини тіла.

У подальшому, обвинувачений ОСОБА_6 сказав потерпілим ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , щоб вони почали наносити тілесні ушкодження один одному, проте ОСОБА_7 відмовився, а тому ОСОБА_6 безпричинно наніс йому декілька ударів руками в ділянку обличчя та грудей.

Вказані хуліганські дії стосовно потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , обвинувачений ОСОБА_5 фіксував за допомогою фото і відео зйомки на свій мобільний телефон марки «my Phone Fun 5», а ОСОБА_6 на свій мобільний телефон марки «Galaxy J7».
Внаслідок неправомірних дій обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 потерпілий ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження, що згідно висновку експерта №51/30-Д від 06.03.2019 року відносяться до легких тілесних ушкоджень; потерпілий ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження, що згідно висновку експерта №34 від 14.02.2019 року також відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Продовжуючи свої хуліганські дії, обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи з потерпілим ОСОБА_4 на проїзній частині дороги по вул. Кармелюка в

м. Надвірна Івано-Франківської області, зневажаючи існуючі, загальновизнані правила поведінки та моральності, діючи з особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, сказав потерпілому ОСОБА_4 , щоб він зняв штани і оголив свої статеві органи, фіксуючи в цей час все на свій мобільний телефон марки «my Phone Fun 5».
Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 групою осіб вчинили хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю. Крім того, обвинуваченим ОСОБА_5 інкриміновані йому дії вчинені з винятковим цинізмом. Обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , будучи раніше неодноразово судимими за вчинення умисних корисливих злочинів, на шлях виправлення не стали, правильних висновків для себе не зробили та знову вчинили умисний злочин.
У касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_4 , не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , просить змінити судові рішення у зв`язку з суворістю призначеного покарання та призначити їм шість місяців арешту. Обґрунтовуючи свої вимоги, потерпілий зазначає, що суд при призначенні засудженим покарання не повною мірою зважив на його думку, а саме на те, що засуджені повністю відшкодували завдану шкоду, розкаялися у вчиненому, просив суд не позбавляти їх волі.
Перевіривши касаційну скаргу та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їм злочину та правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оспорюються.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання воно має ґрунтуватися, зокрема, на принципах індивідуалізації та справедливості. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права це передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Згідно зі ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Водночас загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
В даному кримінальному провадженні до обставин, що пом`якшують покарання суд відніс активне сприяння розкриттю злочину та часткове відшкодування заподіяної шкоди потерпілим, а до обставини, що його обтяжує - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 425 КПК касаційну скаргу мають право подати потерпілий або його законний представник чи представник у частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції.
Зазначена позиція відтворена у правовому висновку, що міститься в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від

19 квітня 2021 року справа № 641/5714/19 (провадження № 51-536кмо20).
Однак, із вимог та доводів касаційної скарги потерпілого вбачається, що скарга подана фактично в інтересах засуджених, що суперечить вищевказаним положенням КПК України. Крім того, потерпілим у касаційній скарзі не наведено доводів, що свідчили б про явну невідповідність призначеного судом покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та/або особам засуджених. Адже ОСОБА_5 та ОСОБА_6 була призначена не максимальна міра покарання, передбачена санкцією ч. 2 ст. 296 КК України.
Також касаційна скарга не містить доводів щодо необхідності зміни постановлених судових рішень стосовно засуджених з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону і неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Ураховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів
постановила:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною захисника потерпілого ОСОБА_4 на вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 28 травня 2021 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 02 серпня 2021 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3