Справа № 357/2302/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

здійснивши судовий розгляд, у відкритому судовому засіданні, в м. Біла Церква обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000572, яке внесене до ЄРДР 11 лютого 2020 року, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква, громадянина України, РНКОПП: НОМЕР_1 , неодруженого, непрацюючого, з повною середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ознаками кримінального правопорушення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

потерпіла ОСОБА_5 ,

обвинувачений ОСОБА_4 , установив таке.

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Згідно із обвинувальним актом ОСОБА_4 10 лютого 2020 року близько 20:00 год., перебуваючи в будинку АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу з сумки належної потерпілій ОСОБА_5 викрав платіжну картку № НОМЕР_2 , емітентом якої є АТ КБ «Приватбанк», видану на її прізвище та платіжну картку № НОМЕР_3 , емітентом якої є «Ощадбанк», видану на її прізвище.

В подальшому ОСОБА_4 , діючи умисно, в особистих інтересах, на ґрунті ревнощів, з метою перешкоджання користування вищевказаними картками ОСОБА_5 , фактично привласнив платіжні картки, видані на ім`я останньої та після чого залишив приміщення будинку АДРЕСА_2 .

Згідно із п. 1.27 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», визначено, що платіжна картка електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію» № 2657-ХII від 02 жовтня 1992 року, пп. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» № 2346-ІІІ від 05 квітня 2001 року, ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки і банківську діяльність» № 2121-ІІІ від 07 грудня 2000 року, Положення про міжбанківські розрахунки, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 08 жовтня 1998 року № 414, документом визнається будь-який матеріальний носій, що містить інформацію, функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі, а засобами доступу до банківських рахунків (платіжним інструментом) є засоби певної форми на паперовому, електронному чи іншому виді носія інформації, використання якого ініціює переказ грошей з відповідного рахунку. Одним з видів доступу до банківських рахунків є спеціальні платіжні засоби (платіжні картки тощо).

Таким чином, емітована АТ КБ «Приватбанк платіжна картка № НОМЕР_2 та емітована «Ощадбанк», які видані ОСОБА_5 , в силу вимог ст. 1 Закону України «Про інформацію» № 2657-ХII від 02 жовтня 1992 року, пп. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» № 2346-ІІІ від 05 квітня 2001 року, ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки і банківську діяльність» № 2121-ІІІ від 07 грудня 2000 року, Положення про міжбанківські розрахунки, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 08 жовтня 1998 року № 414 є офіційними документами.

Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Судом дії ОСОБА_4 кваліфікуються за ч. 1 ст. 357 КК України, а саме, як викрадення офіційних документів, вчинене в особистих інтересах.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, отримавши згоду учасників кримінального провадження, суд визнав за недоцільне дослідження доказів щодо обставин, які ними не оспорювалась, оскільки вони розуміли правильно їх зміст, сумнівів у добровільності їх позиції не було, а їм роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
На підставі ч. 4 ст. 349 КПК України, суд допитав обвинуваченого ОСОБА_4 , який визнав, що вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 357 КК України та надав покази, які повністю узгоджуються із зазначеними у обвинувальному акті, жалкував про вчинене, просив суворо не карати.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає обставиною, яка пом`якшує покарання: щире каяття.

Обставин, передбачених ч. 1 ст. 67 КК України, прокурором не заявлено, судом не установлено.

Мотиви призначення покарання.

Суд зазначає, що згідно із ч. 1, 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до практики Верховного Суду, що міститься в постанові від 23 червня 2020 року, у справі № 171/8/17, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення повинна враховуватися судом як загальна засада призначення покарання не лише на підставі належності відповідного правопорушення до певного виду (ст. 12 КК України), але і з обов`язковим урахування конкретних обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України є кримінальним проступком, вчинення якого карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років.

Отже, зважаючи ступінь тяжкості та обставини вчиненого кримінального правопорушення, установлені дані про особу ОСОБА_4 , який раніше не судимий, у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра на обліку не перебуває, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд вважає, що досягнення мети покарання, визначеного ст. 50 КК України, а саме виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе шляхом призначення покарання, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, у виді штрафу у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень.

Таким чином, розмір штрафу, який призначений ОСОБА_4 становить 30 х 17 = 510 грн.

Суд вважає, що призначення більш суворого виду покарання не є необхідним, а розмір штрафу, незважаючи на відсутність роботи у ОСОБА_4 , не буде непосильним чи надмірним для нього.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Згідно із ч. 9 ст. 100 КПК України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Згідно із постановою про визнання предметів (документів) речовими доказами та їх приєднання до матеріалів кримінального провадження від 11 лютого 2020 року, від 12 лютого 2020 року, жіночу сумку MINI зі шкірзамінника чорного кольору, два дерев`яні стільці коричневого кольору, кабель USB-Type білого кольору, банківську картку «ОЩАДБАНК» № НОМЕР_3 , банківську картку «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_2 , картку для виплат «Скарбниця», бонусну картку «Быстро займ», картку BEAR MARKET, визнано речовими доказами.

Згідно із п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України, необхідно вважати повернутим власникам, згідно із розписками від 11 лютого 2020 року та 12 лютого 2020 року.

Підстав, передбачених ч. 2 ст. 177 КПК України для застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу, судом не встановлено.

Керуючись ст. 100, 177, 178, 179, 183, 194 368, 374, 395, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України у виді штрафу у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.

Речові докази: жіночу сумку MINI зі шкірзамінника чорного кольору, два дерев`яні стільці коричневого кольору, кабель USB-Type білого кольору, банківську картку «ОЩАДБАНК» № НОМЕР_3 , банківську картку «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_2 , картку для виплат «Скарбниця», бонусну картку «Быстро займ», картку BEAR MARKET, - вважати повернутими власникам.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду, в порядку встановленому законом, протягом тридцяти днів з дня його оголошення, з особливостями визначеними ч. 2 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили в порядку визначеному ст. 532 КПК України.

Копію вироку негайно після його оголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя

Білоцерківського міськрайонного суду ОСОБА_1

Київської області