Справа № 128/2955/21
Провадження №11-кп/801/287/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 в режимі
відеоконференції,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_9 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 21.01.2022 в судовому провадженні за клопотанням засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання, призначеного вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 26.11.2012 на більш м`яке покарання обмеження волі,

в с т а н о в и в:

Оскаржуваною ухвалою задоволено клопотання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 26.11.2012 Тиврівським районним судом ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115, ст. 70 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі на покарання у виді обмеження волі строком на один рік вісім місяців три дні.
Ухвалюючи рішення про задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання, суд виходив з того, що засуджений ОСОБА_7 під час відбування покарання в ДУ «Стрижавська виправна колонія (№ 81)» сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, яке досягло тієї стадії, на якій відбування покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і подальше виправлення засудженого можливе в умовах обмеження волі.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
Прокурор вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Тяжкість вчинених ОСОБА_7 злочинів та дані, які характеризують його особу протягом усього строку відбування покарання, не свідчать про можливість застосування щодо нього пільги, передбаченої ст. 82 КК України.
Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора на підтримку апеляційної скарги, засудженого та його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Постановляючи рішення, суд не дотримався вказаних вимог закону.
З матеріалів провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів. Наразі відбуває покарання у виді 15 років позбавлення волі за вироком Тиврівського районного суду за ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115, ст. 70 КК України в державній установі «Стрижавська виправна колонія (№ 81)».
Ухвалою Ладижинського міськрайонного суду від 28.07.2016 відповідно ч.5 ст. 72 КК України ОСОБА_7 зараховано строк попереднього ув`язнення з 14.01.2012 по 15.04.2015 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Ухвалою Ірпінського суду від 15.07.2019 відповідно ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 05.04.2018 по 24.04.2018 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 26.11.2012 ОСОБА_7 засуджено за умисні особливо тяжкі злочини, а саме: за розбійний напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством небезпечним для життя особи, кваліфікуючими ознаками якого є розбій, вчинений особою, яка раніше вчинила розбій та розбій, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень та за умисне вбивство вчинене з корисних мотивів. Згідно вказаного вироку ОСОБА_7 не визнав ні вину у скоєних злочинах, ні заявлені потерпілими позовні вимоги.
Постановою Пленуму Верховного суду України № 2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» встановлено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.
Оскільки судовий розгляд питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Судом не враховано тяжкість скоєних ОСОБА_7 злочинів, його відношення до вчиненого та поведінку засудженого протягом всього строку відбування покарання.
Не враховано судом також те, що ОСОБА_7 раніше неодноразово засуджувався за умисні корисні злочини, а застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення від відбуття покарання не сприяло процесу виправлення та відмови від протиправної поведінки в подальшому.
Відповідно ч.ч. 1, 3, 4 ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим, зокрема: не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і вчинила нове умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.
Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні засудженим вимог режиму, його участі в самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вимог адміністрації установи виконання покарання, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених, це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.
Судом першої інстанції не встановлено таких ґрунтовних даних про поведінку засудженого ОСОБА_7 , які свідчать, що процес виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі та ізоляція від суспільства, перестають бути доцільними. Як і не встановлено даних про те, що засуджений став на шлях виправлення та готовий до самокерованої, правослухняної поведінки.
Під час відбування покарання за період з 2012 по 2016 та в 2019, 2020 роках до засудженого адміністрацією установи не застосовувались заохочення.
Вказане свідчить, що поведінка засудженого протягом всього строку відбування покарання не була сталою, а ті позитивні зміни в його поведінці, які передували настанню строку, після відбуття якого можлива заміна покарання на більш м`яке, ніяким чином не свідчать про сумлінну поведінку та ставлення до праці засудженим ОСОБА_7 та не доводять що його виправлення досягло тієї стадії, що дозволяє заміну покарання на більш м`яке.
При цьому, наявність заохочень, застосованих до засудженого ОСОБА_7 не можуть самі по собі свідчити про виправлення засудженого, оскільки сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку ст. 67 КВК України, але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених. Під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відсутність порушень дисципліни.
Згідно характеристики, наданої установою, засуджений ОСОБА_7 характеризується посередньо, працевлаштований, роботи виконує, проте власної ініціативи не проявляє, вісім разів заохочувався, дотримується правомірних відносин із персоналом установи з метою поблажливого ставлення до себе, не завжди має охайний вигляд, не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно, безвідповідально ставиться до робіт із благоустрою, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні, не приймає активної участі в реалізації програми диференційованого впливу на засуджених «Підготовка до звільнення».
Поза увагою суду залишились висновки адміністрації установи про недоцільність застосування до ОСОБА_7 такої пільги, як заміна невідбутого покарання на більш м`яке, передбаченої ст. 82 КК України.
Також судом не враховано поведінку засудженого ОСОБА_7 щодо відшкодування збитків, завданих потерпілим вчиненим кримінальним правопорушенням. Відбуваючи покарання з січня 2012 року та будучи в установі працевлаштований ОСОБА_7 до цього часу не відшкодував завдані злочином збитки. Згідно вироку суду з ОСОБА_7 стягнуто завдані ним збитки за проведення експертиз 39920, 67 грн, за моральну шкоду 240000 грн та матеріальну шкоду 15039,80 грн, бажання щодо їх відшкодування не висловлював.
Згідно довідки ДУ «Стрижавська виправна колонія (№ 81) за № 136 від 22.12.2021 засуджений ОСОБА_7 упродовж 2021 року залучався до праці лише 7 місяців, йому за вказаний період було нараховано винагороди на загальну суму 7836,99 грн, що ніяким чином не свідчить про сумлінне ставлення його до праці.
Колегія суддів погоджується з позицією прокурора, що така поведінка засудженого не свідчить про його виправлення та бажання усунути наслідки кримінального правопорушення.
Згідно оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення засуджений ОСОБА_7 має середній рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, що також залишено судом першої інстанції поза увагою.
Апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав однозначно стверджувати про доведення засудженим ОСОБА_7 свого виправлення, оскільки відбутий ним строк покарання є недостатнім для об`єктивного висновку щодо виправлення засудженого, а застосування до нього більш м`якого покарання є передчасним.
Враховуючи викладене, ухвала про заміну ОСОБА_7 невідбутої частини покарання більш м`яким підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду, викладених в судовому рішенні фактичним обставинам справи.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 410, 411 КПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 21.01.2022, якою задоволено клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким засудженому ОСОБА_7 , скасувати.
Відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4