Справа № 481/1492/20
Провадж.№ 1-кп/481/21/2021
В И Р О К
іменем України

13.12.2021 року Новобузький районний суд Миколаївської області у складі: головуючої судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Новий Буг, Миколаївської області кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 червня 2020 року за № 0000248 по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новий Буг, Миколаївської області, громадянина України, з повною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
09.10.2012 року Новобузьким районним судом Миколаївської області за ч.1 ст.185 КК України до покарання, у виді 4 місяців арешту;
21.01.2013 року Новобузьким районним судом за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки з застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України з вироком від 09.10.2012 року до позбавлення волі строком 3 роки 1 місяць;
19.04.2018 року Казанківським районним судом Миколаївської області за ч.1 ст.187 КК України до покарання у виді 04 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України, звільненого від відбування покарання;

по даному кримінальному провадженню обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
Суд визнав доведеним, що 24.06.2020 року о 17:44 год., ОСОБА_3 реалізуючи свій таємний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, переконавшись в тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, викрав велосипед спортивного типу, синього кольору, вартістю 4233,33 грн., який належить ОСОБА_5 , та був припаркований біля службового входу до магазину «Продукти 571» ТОВ «АТБ-маркет», що розташований за адресою: вул. Гагаріна, 7, м. Новий Буг, Миколаївської області.
В подальшому, вказаний велосипед ОСОБА_3 відкотив до свого домоволодіння де залишив для власного використанні, тобто розпорядився викраденим на власний розсуд. Однак, в подальшому з метою приховання факту вчинення крадіжки, обвинувачений ОСОБА_3 відкотив викрадений велосипед спортивного типу, синього кольору за залишив на території пасовища, поблизу магазину «Дункан», який розташований за адресою: Миколаївська область м. Новий Буг, вул.. Харчука, 35.
Таким чином своїми протиправними діями обвинувачений ОСОБА_3 спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальні збитки на суму 4233,33 грн.
Позиція обвинуваченого ОСОБА_3 .
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнав.
Пояснив, що він не має ніякого відношення до викрадення велосипеда ОСОБА_5 . Обвинувачений має у своєму користуванні три велосипеда різних типів. Він не пам`ятає, чи проходив він біля приміщення магазину АТБ 24.06.2020 року, оскільки пройшло вже багато часу, але велосипед він точно не викрадав.
Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні не визнав, його вина доведена і підтверджується наступними доказами дослідженими в судовому засіданні.

Показаннями потерпілого ОСОБА_5 , який суду пояснив, що приблизно за пів року до викрадення, він купив собі велосипед за 5000,00 грн. Потерпілий працює в магазині «АТБ Маркет» і коли влітку 2020 року прийшов на роботу, близько 7:30 год, то велосипед, на якому приїхав, залишив біля дверей заднього входу до магазину, під навісом, де залишали на стоянку свої велосипеди і інші працівники магазину. Після закінчення роботи, близько 17:45 год він пішов забрати велосипед, однак його на місці не було. Повернувись в магазин, потерпілий разом із свідком ОСОБА_7 , який працює охоронцем в магазині «АТБ Маркет» , переглянули запис із камери відео спостереження, і побачили, що хлопець пройов повз місце, де стояли велосипеди а потім відразу ж повернувся, забрав велосипед потерпілого, сів на нього і поїхав. Потерпілий також суду пояснив, що він обвинуваченого не знав, а ОСОБА_7 відразу пізнав його, оскільки візуально він його знав, хоча і не був знайомий із ним особисто.

Показаннями свідка ОСОБА_7 , який суду пояснив, що він працює охоронцем в магазині «АТБ Маркет» і разом з ним працює потерпілий ОСОБА_5 . Точної дати свідок не пам`ятає, приблизно влітку 2020 року, потерпілий ОСОБА_5 пішов додому, однак відразу ж повернувся в магазин, і повідомив, що його велосипед зник с місця стоянки. Коли свідок разом із потерпілим переглянули відеозапис з камери відео спостереження, то побачили, що молодий чоловік, у кепці, викрав велосипед потерпілого, і втік. Крім того, свідок суду пояснив, що він відразу ж упізнав на відео хлопця, якого неодноразово бачив у магазині і візуально знай його, хоча його прізвище було свідку невідоме.

Крім того, вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, підтверджується дослідженими письмовими доказами:

- витягом з ЄРДР № 0000248 про кримінальне правопорушення, внесене 24.06.2020 року, рапортом ст.інспектора - чергового від 24.06.2020 року, та заявою ОСОБА_5 , згідно з якими 24.06.2020 року до чергової частини Новобузького ВП ГУН надійшло повідомлення від ОСОБА_5 , про те, що в 24.06.2020 року, невідома особа, викрала від будівлі магазину «АТБ Маркет» велосипед, який належить ОСОБА_5 ( а.к.п.1-6 том 2);

- протоколом огляду місця події від 24.06.2020 року з фото таблицями до нього, в ході якого, в період часу з 18:10 год до 18:40 год. була оглянута площадка, розташована із задньої частини будівлі магазину «АТБ-Маркет», за адресою: Миколаївська область, м.Новий Буг, вул. Гагаріна, 7, де мається навіс, під яким крім іншого, стоять велосипеди ( а.к.п.7-10 том 2).

- відеозаписом з камер відеоспостереження магазину «АТБ Маркет» за 24.06.2020 року, на якому зафіксовано як ОСОБА_3 заходить під навіс, бере звідти велосипед, та сів на нього і покинув місце злочину (а.к.п.17-23 т.2);
- протоколом огляду місця події від 27.06.2020 року, із фототаблицею до нього, який проведено з 09:00 год до 09:40 год на пасовищі, розташованому навпроти магазину «Дункан», в м. Новий Буг, по вул. Харчука, 35, Миколаївської області, та на якому виявлено велосипед спортивного типу, синього кольору ( а.к.п. 27-32 т.2);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання, від 30.06.2021 року, з якого встановлено, що свідок ОСОБА_7 , серед інших фото, впізнає фото із зображенням обвинуваченого ОСОБА_3 , як особи, яку він знає на ім`я « ОСОБА_8 » та за прізвиськом « ОСОБА_9 », та впізнав його на відеозапису, як особу, що викотив із під навісу велосипед потерпілого ( а.к.п. 33-36 т.2). Доводи захисника щодо визнання протоколу пред`явлення особи для впізнання недопустимим доказам, на переконання суду є неспроможним. Положення кримінального процесуального закону дозволяють за необхідності, провести впізнання за фотознімками з додержанням вимог, зазначених у ч. 1, 2 ст. 228 КПК України. Зазначену слідчу дію було проведено та оформлено з дотримання вимог статей 104, 105, 106, 223 та 228 КПК України. Жодних заяв, доповнень чи зауважень до протоколу не надходило. Отже, протокол пред`явлення особи для впізнання від 30.06.2020 року як за формою, так і за змістом відповідають вимогам ст.ст. 228, 231 КПК України, а тому, отримані під час вказаних слідчих дій фактичні дані є допустимими доказами в даному кримінальному провадженні. Крім того, свідок як працівникам поліції, так і у суді під час його допиту, пояснював, що він упізнав обвинуваченого відразу ж на відеозапису, оскільки знав його візуально, лише не знав його прізвище;

-висновком експерта судово-товарознавчої експертизи № 2195 від 13.07.2020 року ( а.к.п.57-63 т.2), згідно якої ринкова вартість бувшого у використанні велосипеду спортивного типу, синього кольору, станом на 24.06.2020 року складала 4233,33 грн.

Надаючи оцінку доказам у даній конкретній справі, суд взяв до уваги, що Верховний Суд у постанові від 2 березня 2021 року у справі № 480/100/17 зазначав, що порушення порядку отримання доказів, яке призводить до їх недопустимості, визначається правилами допустимості доказів, передбаченими главою 4 § 1 КПК та іншими статтями КПК, в яких такі правила сформульовані. Також суд визнавав, що не будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи, про що зазначено у Постанові Верховного Суду від 01 грудня 2020 року у справі № 318/292/18. Таким чином, у Постанові Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 236/4268/18, зазначено, що сторона, яка стверджує про процесуальні порушення, має не лише довести наявність таких порушень, а й обґрунтувати, що ці порушення позначилися або могли позначитися на результаті судового розгляду, у тому числі на допустимості доказів, використаних у судовому розгляді. Відповідно до частини 1 статті 87 КПК недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, а саме відомості (фактичні дані), які отримані саме завдяки такому порушенню. Тобто закон вимагає встановити прямий причиновий зв`язок між порушенням прав людини і отриманими доказами. Веровний Суд зазначив, що не у всіх випадках порушення навіть фундаментальних прав і свобод особи під час кримінального провадження має прямий вплив на дотримання гарантій справедливого судового розгляду, зокрема й на допустимість доказів. Тому, навіть якщо докази отримані в той час, коли сталося порушення того чи іншого права, однак це порушення прямо не впливало на отримання доказу, а лише співпадало у часі, це не є достатньою підставою для висновку, що докази отримані «внаслідок» такого порушення. Таким чином, для вирішення питання, чи може порушення певних основоположних прав і свобод особи стати підставою для визнання доказів недопустимими, необхідно взяти до уваги не лише сам факт такого порушення, але й встановити його вплив на процес і характер отримання доказів.

Оцінюючи перелічені докази сторони обвинувачення, суд визнає ці докази належними, оскільки вони як прямо, так і непрямо підтверджують існування обставин, які підлягали доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження.

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено події кримінальних правопорушення, винуватість обвинуваченого та інші обставини визначені у ст.91 КПК України, зібрані вони у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Судом врахована також практика Європейського суду з прав людини. Зокрема, у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року та «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, згідно яких Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).

Аналіз вищенаведених показів та досліджених письмових доказів у їх сукупності дозволяє суду зробити висновок про те, що доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у таємному викраденні велосипеда потерпілого ОСОБА_5 випливає із сукупності вищевстановлених ознак та неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, що дозволяє суду поза розумним сумнівом дійти до висновку, що вина обвинуваченого у судовому засіданні доведена повністю.

В ході дослідження наданих стороною обвинувачення доказів, суд, крім цього, установив і ряд неналежних доказів у розумінні ст. 85 КПК України.
Оцінюючи докази надані стороною обвинувачення суд не може прийняти в якості допустимого та належного доказу два протоколи пред`явлення речей для впізнання від 10.07.2020 року, із фотознімками до них, згідно яких потерпілий ОСОБА_5 та свідок ОСОБА_10 пізнавали велосипед, який був викрадений у ОСОБА_5 ( а.к.п.42 44, та 45-47 т.2), оскільки дані процесуальні дії були вчиненні з грубим порушенням вимог КПК.

Пред`явлення речей для впізнання регулюється статтею 229 КПК України. Перед тим, як пред`явити для впізнання річ, слідчий спочатку запитує в особи, яка впізнає, чи може вона впізнати цю річ, опитує про ознаки цієї речі і обставини, за яких вона цю річ бачила, про що складається протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати ознаки, за якими впізнає річ, проте може впізнати її за сукупністю ознак, особа, яка проводить процесуальну дію, зазначає це у протоколі.

Забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, річ, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про її прикмети. Річ, що підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, в числі інших однорідних речей одного виду, якості і без різких відмінностей у зовнішньому вигляді, у кількості не менше трьох. Особі, яка впізнає, пропонується вказати на річ, яку вона впізнає, і пояснити, за якими ознаками вона її впізнала. Якщо інших однорідних речей не існує, особі, яка впізнає, пропонується пояснити, за якими ознаками вона впізнала річ, яка їй пред`являється в одному екземплярі.

Однак дані вимоги процесуального закону слідчим були грубо порушені.

Як пояснили суду свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які були понятими при проведенні впізнання велосипеда свідком ОСОБА_10 та потерпілим ОСОБА_5 , то в їхній присутності ( і понятих, і осіб, які будуть впізнавати) працівники поліції знаходили схожі, за зовнішнім виглядом велосипеди, в їхній присутності вони їх доставили до відділу поліції, на подвірї якого і відбувалась процесуальна дія. При цьому, в присутності свідка, потерпілого та понятих, працівники поліції організовували впізнання, розставляли велосипеди, нумерували їх, тощо. При цьому, під час впізнання велосипеда потерпілим ОСОБА_5 , був присутній і свідок ОСОБА_10 .. Так само, відразу ж було проведене впізнання велосипеду свідком ОСОБА_10 , і був присутній потерпілий ОСОБА_5 , і фактично дані слідчі дії проводились у їх присутності, одночасно.

Також суд не може прийняти в якості допустимого та належного доказу протокол проведення слідчого експерименту від 10.07.2020 року із фотознімками до нього, який було проведено з участю свідка ОСОБА_10 ( а.к.п. 48-56 т.2), оскільки під час безпосереднього допиту свідка судом, ОСОБА_10 надав дещо інші пояснення, ані ж ті, які зафіксовані в протоколі слідчого експерименту.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що він дійсно одного дня, але дати він не пам`ятає, коли знаходився біля магазину «АТБ Маркет», звернув увагу на чоловіка, який пройшов повз нього, а через деякий час повертався у зворотньому напрямку, але вже на велосипеді, здається синього кольору із червоними вставками, спортивного типу. Однак, свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що він не знає хто то був, оскільки він бачив чоловіка лише зі спини, він його не впізнає. Про те, що велосипед викрав ОСОБА_3 свідку повідомили самі працівники поліції. Свідок не бажає нікого обмовляти, і не може стверджувати, що чоловік якого він бачив на велосипеді, був саме обвинувачений, оскільки він його обличчя не бачив.

Так само і свідок ОСОБА_13 , який був понятим при проведенні слідчого експерименту, суду пояснив, що він не пам`ятає, щоб під час вказаної слідчої дії, хтось називав прізвище особи, яка викрала велосипед.

Виходячи з вищевикладеного, до показів свідків обвинувачення ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , суд відноситься критично, оскільки під час допиту даних свідків в судовому засіданні останні надали дещо інші пояснення, ці покази є різними по суті проведення слідчих дій, що обґрунтовано викликає сумнів в їх достовірності.

При цьому суд дійшов висновку, що виключення протоколу проведення слідчого експерименту , а також протоколів пред`явлення речей для впізнання з доказової бази не впливає на незаперечність та переконливість решти доказів у провадженні, сукупність яких є достатньою для доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні таємного викрадення велосипеду.

Суд також ряд доказів, не оцінює, як докази винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, оскільки вони є лише процесуальними документами, які регулюють досудове розслідування, та дії слідчого і прокурора. Це: постанова про визнання територіальної підслідності від 09.07.2020 року ( а.к.п.37-38); постанова про проведення досудового розслідування по кримінальному провадженні від 09.07.2020 року (а.к.п. 40-41 т.2); протокол про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 29.10.2020 року ( а.к.п. 110-113, 114, 115 т.2).

Щодо матеріалів на підставі яких, було проведено обшук у домоволодінні ОСОБА_3 , та надано суду стороною обвинувачення на підтвердження винуватості останнього у вчиненні крадіжки (а.к.п.65-84 т.2), то суд також не може оцінити такі матеріали як належний доказ винуватості, оскільки будь - яких речей, які б мали відношення до викрадення велосипеду ОСОБА_5 під час обшуку, виявлено не було.

Тобто інформація зафіксована в даних документах, не є доказами винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, не вказує на жодну із обставин, із числа передбачених ст. 91 КПК України.

Стаття Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений ОСОБА_3 .
Аналізуючи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у таємному викрадені 24.06.2020 року о 17:44 год. велосипеда, який належить ОСОБА_5 .

За таких обставин дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.2 ст. 185 КК України, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Обставин які, відповідно до ст.66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд не встановив.
Обставин, які, відповідно до ст.67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд не встановив.
Мотиви призначення покарання .
При вирішенні питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових злочинів, суд приймає до уваги роз`яснення, надані в пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Суд у відповідності до ст. 65 КК України, приймає до уваги те, що відповідно до ст. 12 КК України обвинувачений ОСОБА_3 вчинив нетяжкий злочин. Також судом враховується те, що даний злочин є умисним, обвинувачений реалізував свій умисел в повному обсязі, відтак злочин є закінченим.

Суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_3 , зокрема те, що він за місцем проживання характеризується негативно, не військовозобов`язаний, офіційно не працевлаштований, законного джерела доходів не має, утриманців не має, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться ( а.к.п. 91-109 т.2).

Суд також приймає до відома висновок, викладений в досудовій доповіді Новобузького РС філії ДУ «Центр пробації» в Миколаївській області про наявність високого ризику небезпеки обвинуваченого для суспільства та для окремих осіб, та високого ризику вчинення ним повторного кримінального правопорушення, можливість його виправлення лише за умови позбавлення чи обмеження волі.

За такого, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у виді арету в межах санкцій ч. 2 ст. 185 КК України та у мінімальному розмірі.

Саме такий вид покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Під час вчинення злочину, за даним кримінальним провадженням, обвинувачений ОСОБА_3 був осудні в розумінні до ст. 19 КК України.
Питання про застосування відносно ОСОБА_3 запобіжного заходу судом не розглядалось.
Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.
Цивільний позов потерпілим по справі не заявлено.
Доля речового доказу, підлягає вирішенню в порядку, передбаченому статтею 100 КПК України.
Доказів на підтвердження процесуальних витрат суду не надано..
Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,
УХВАЛИВ :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді трьох місяців арешту .
Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту виконання вироку та його фактичного затримання.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не застосовувати.
Речовий доказ велосипед спортивного типу, синього кольору, залишити ОСОБА_5 , як власнику.
На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду через Новобузький районний суд Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому, захиснику, потерпілому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні під час оголошення вироку.
Головуюча суддя ОСОБА_1