Справа № 154/3405/19 Провадження № 11-кп/802/142/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.152, ч.1 ст.162 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 ,
розглядаючи в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора Володимир-Волинської місцевої прокуратури ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_11 на вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 16 грудня 2020 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:
Вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 16 грудня 2020 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, розлучений, не працює, раніше судимий, засуджений за ч.2 ст.152, ч.1 ст.162, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років 9 (дев`яти) місяців позбавлення волі, із залишенням без змін запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.
Під час апеляційного розгляду обвинувачений подав клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт. Зазначає, що на даний час ризиків не існує, тим більше, що в країні діє воєнний час. ОСОБА_7 стверджує, що у нього наявні міцні соціальні зв`язки, тому просить застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Заслухавши обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які підтримали подане клопотання та просили змінити ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, прокурора та представника потерпілої, які клопотання заперечили і просили залишити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що клопотання задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Приписи ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» визначають, що запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.
Суд першої інстанції, відповідно до положень кримінального процесуального законодавства, а також майнового і сімейного стану ОСОБА_7 , міцності його соціальних зв`язків, інших даних про його особу, ризиків, передбачених ст.177 КПК України, практики Європейського суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, підставно залишив обвинуваченому без змін запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.
Місцевим судом у достатній мірі встановлено, що ОСОБА_7 засуджений судом першої інстанції за ч.2 ст.152, ч.1 ст.162, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років 9 (дев`яти) місяців позбавлення волі, яке слід відбувати реально.
На даний час вирок не набув законної сили, оскільки стороною захисту подано апеляційну скаргу. В якій ставиться питання про повторне дослідження доказів в даному кримінальному провадженні, в тому числі і повторний допит потерпілої.
Обвинувачений ОСОБА_7 раніше судимий, розлучений, офіційно не працевлаштований, законних джерел прибутку не має, що свідчить про те, що він може переховуватися від суду з метою уникнення призначеного судом першої інстанції покарання, а також незаконно впливати на потерпілу, яку слід допитати під час апеляційного розгляду, і свідків, показання яких покладені в основу обвинувального вироку щодо нього.
У ОСОБА_7 встановлений діагноз: ППР (порушення поведінкової реакції) внаслідок вживання опіоїдів. Викривлення носової перегородки. Хронічний вірусний гепатит «С», ст.ремісії. Однак за час перебування у Маневицькій виправній колонії № 42 засуджений ОСОБА_7 за медичною допомогою не звертався, об`єктивного погіршення стану здоров`я не виявлено.
Отже, медичні протипоказання про неможливість утримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою в матеріалах кримінального провадження на момент розгляду даного клопотання відсутні.
Апеляційний суд вважає, що залишаючи обвинуваченому без змін винятковий запобіжний захід до набрання вироком законної сили, суд першої інстанції врахував як обставини, передбачені ст.184 КПК України, так і обставини, визначені ст.199 КПК України.
Що ж стосується доводів ОСОБА_7 про наявність у нього дочки, 2005 року народження, та матері, яка потребує догляду, вони хоча і мають місце, однак жодним чином не зменшують доведених стороною обвинувачення ризиків та не є підставою для зміни обвинуваченому виняткового запобіжного заходу на більш м`який.
Крім того, враховуючи неодноразові судимості ОСОБА_7 та введений в Україні воєнний стан, на переконання суду апеляційної інстанції, орган досудового розслідування буде позбавлений можливості у повній мірі контролювати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, у разі зміни йому запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який. А тому підстави для задоволення клопотання відсутні.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді