ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 623/512/21 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/818/7/22 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.ст.125,126-1 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , який взяв захист своїх інтересів на себе, без участі потерпілої ОСОБА_8 , належним чином повідомленої про розгляд справи, від якої надійшла заява про розгляд справи без неї, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою прокурора на вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 11 2021 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізюм, Харківської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не військовозобов`язаного, не одруженого, не маючого на утриманні малолітніх дітей та осіб похилого віку, не працюючого, не є особою з інвалідністю, в силу ст.89 КК України раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1, ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання:
- за ст. 126-1 КК України - у виді 200 (двохсот) годин громадських робіт,
-за ч. 2 ст. 125 КК України - у виді 240 (двохсот сорока) годин громадських робіт.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 240 (двохсот сорока) годин громадських робіт.
Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили не обрано.
Речові докази, судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_7 , 23 січня 2021 року, близько 03 години, прийшов до місця проживання своєї колишньої співмешканки ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 , де, діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер та наслідки своїх протиправних дій і бажаючи їх настання, вчинив відносно ОСОБА_8 психологічне насильство у вигляді словесних образ, які полягали у висловлюваннях на її адресу нецензурної лайки, а також у вигляді демонстративного пошкодження вхідних дверей до квартири ОСОБА_8 , що спричинило приниження гідності та залякування потерпілої, завдало їй психологічних страждань.
Далі, ОСОБА_7 , продовжуючи свої протиправні дії, 23 січня 2021 року, близько 07 години, прийшов до місця проживання своєї колишньої співмешканки ОСОБА_8 за вищезазначеною адресою, де, діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер та наслідки своїх протиправних дій і бажаючи їх настання, вчинив стосовно ОСОБА_8 психологічне насильство у вигляді словесних образ, які полягали у висловлюваннях на її адресу нецензурною лайкою, а також у вигляді демонстративного пошкодження вхідних дверей до квартири ОСОБА_8 , що спричинило приниження гідності та залякування потерпілої, завдало їй психологічних страждань.

Окрім того, ОСОБА_7 , продовжуючи свої протиправні дії, 30 січня 2021 року, близько 15 години 35 хвилин, прийшов до місця проживання своєї колишньої співмешканки ОСОБА_8 за вищезазначеною адресою, де, діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер та наслідки своїх протиправних дій і бажаючи їх настання, вчинив відносно ОСОБА_8 психологічне насильство у вигляді словесних образ, які полягали у висловлюваннях на її адресу нецензурної лайки, а також у вигляді демонстративного пошкодження вхідних дверей до квартири ОСОБА_8 , а також стукання у вікна даної квартири, що спричинило приниження гідності та залякування потерпілої, завдало їй психологічних страждань.
Продовжуючи свої зловмисні дії, ОСОБА_7 , 09 квітня 2021 року, близько 23 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на проспекті Незалежності в місті Ізюм, Харківської область, в ході конфлікту з ОСОБА_8 , який виник на ґрунті особистих неприязних стосунків, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , схопив останню ззаду за волосся, після чого нагнув та вдарив коліном правої ноги в обличчя, внаслідок чого заподіяв ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді синців на обличчі, що по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, та закритий перелом кісток носу, що за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень, що викликали короткочасний розлад здоров`я.
Дії ОСОБА_7 кваліфіковано судом за ст. 126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебував у близьких відносинах, що призвело до психологічних страждань потерпілої особи та за ч.2 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним вироком суду першої інстанції, перший заступник керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуваний вирок скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягає застосуванню ст.91-1 КК України та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

Просив ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання:

-за ст.126-1 КК України у виді 3 (трьох) місяців арешту;

-за ч.2 ст.125 КК України у виді 3 (трьох) місяців арешту;

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання остаточно призначити покарання у виді 5 (п`яти) місяців арешту.

Крім того, просив застосувати щодо ОСОБА_7 на підставі п.п.3,5 ч.1 ст.91-1 КК України обмежувальні заходи у виді заборони наближатись на відстань 500 метрів до місця, де потерпіла ОСОБА_8 може постійно чи тимчасово проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин, а також направити обвинуваченого для проходження програми для кривдників або пробаційної програми.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Прокурор просила вимоги апеляційної скарги задовольнити у повному обсязі.

Потерпіла, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, будь-яких заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи від неї не надходило.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, думку обвинуваченого, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора такою, що підлягає задоволенню,

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначених у вироку суду кримінальних правопорушень, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Наведеним у вироку доказам суд першої інстанції дав належну правову оцінку, вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ст. 126-1, ч.2 ст.125 КК України.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, суд не проводить детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду першої інстанції лише в межах апеляційної скарги.

Згідно із ч.1 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як вбачається із вироку, призначаючи покарання ОСОБА_7 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.126-1, ч.2 ст.125 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, а саме те, що на обліку в лікаря психіатра та нарколога не перебуває, не працює, не одружений, його матеріальне становище, те, що він посередньо характеризується за місцем проживання.

Обставиною, яка згідно ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , суд визнав щире каяття.
Обставиною, яка згідно ст. 67 КК України обтяжує покарання за епізодом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, а за епізодом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, обтяжуючих покарання ОСОБА_7 обставин судом не встановлено.
Поряд з цим, суд першої інстанції належним чином не врахував, що ОСОБА_7 будучи раніше притягнутим до адміністративної відповідальності відповідно до постанов Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 17 червня 2020 року та 18 грудня 2020 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. ч. 1,2 ст. 173-2 КУпАП, а саме за вчинення домашнього насильства в сім`ї відносно своєї співмешканки ОСОБА_8 , що мало місце 06 червня 2020 року, 25 жовтня 2020 року та 26 жовтня 2020 року, належних висновків для себе не зробив та після припинення спільного проживання з останньою, продовжив вчиняти систематичне домашнє насильство відносно потерпілої.

Відповідно до Постанови Верховного Суду колегією Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 25 лютого 2021 року у справі №583/3295/19 словосполучення «систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства» описує діяння. Закінченим кримінальне правопорушення вважається з моменту вчинення хоча б однієї із трьох форм насильства (фізичного, психологічного чи економічного) втретє, у результаті чого настав хоча б один із вказаних в законі наслідків. При цьому не має значення, чи було відображено в адміністративному протоколі поліції, в обмежувальному приписі чи в іншому документі факт перших двох актів насильства. Факт документування має значення для доказування систематичності, але не більше ніж інші передбачені законом докази.
На переконання колегії суддів, покарання призначене обвинуваченому ОСОБА_7 вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 11 2021 року за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.126-1, ч.2 ст.125 КК України у виді громадських робіт, що є найменш суворим видом покарання, передбачених санкціями даних статей, що буде недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений визнав вину у вчиненому повністю. Пояснив, що з потерпілою у справі ОСОБА_8 він у 2020 році перебував у фактичних шлюбних відносинах, проживали разом менше року і за цей час він притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства. Так, він 23 січня 2021 року два рази, приходив додому до колишньої співмешканки ОСОБА_8 , стукав у двері, вона не відчиняла, він лаявся, 30 січня 2021 року також приходив, стукав у вікна та двері, просив, щоб пустила, лаявся через ревнощі. 09 квітня 2021 року, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на проспекті Незалежності в місті Ізюм, Харківської область, він в ході конфлікту з ОСОБА_8 , схопив її за волосся та вдарив обличчям об коліно. У скоєному розкаюється, запевняв суд, що виправиться.
Разом з цим, колегія суддів вважає, що у діях обвинуваченого відсутня обставина, що пом`якшує покарання, а саме щире каяття.

Колегія суддів приходить до переконання, що неодноразове вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 злочинів, пов`язаних із домашнім насильством впродовж короткого проміжку часу, свідчать про відсутність у обвинуваченого щирого жалю з приводу вчиненого злочину, осуду своїх протиправних дій, його схильність вирішувати життєві ситуації шляхом застосування насильства, а відтак про відсутність ознак щирого каяття.

З огляду на те, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки всупереч положенням ст.ст.50,65 КК України при призначенні покарання не враховано дані про особу винного та інші обставини справи, що обумовило призначення ОСОБА_7 покарання, що не відповідає ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого через м`якість, а також істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, оскільки належні та достатні мотиви та підстави призначення покарання у виді громадських робіт не наведені.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, держави повинні мати можливість законно обирати додаткові юридичні заходи у відповідь на соціально небезпечну поведінку особи за допомогою різних процедур, що утворюють єдине ціле, для вирішення різних аспектів соціальної проблеми, яка виникла, за умови, що застосовані заходи в сукупності не являють собою надмірного тягаря для такої особи (справа «А та Б проти Норвегії» від 15 листопада 2016 року).

Враховуючи встановлені апеляційним судом порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, поведінку обвинуваченого на стадії апеляційного розгляду, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи прокурора про ухвалення відносно ОСОБА_7 нового вироку в частині призначення покарання заслуговують на увагу, а тому вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі ст.ст.409,413 КПК України з постановленням, за правилами ст.420 КПК України, апеляційним судом у цій частині нового вироку.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.407 КПК України суд апеляційної інстанції вправі скасувати вирок суду першої інстанції повністю або частково та ухвалити новий вирок.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 420, 423, 424-426, ч.2 ст.439 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора, задовольнити.

Вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 11 2021 року, в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, - скасувати.

Постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання:

-за ст.126-1 КК України у виді 3 (трьох) місяців арешту;

-за ч.2 ст.125 КК України у виді 3 (трьох) місяців арешту;

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом часткового складання визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) місяців арешту.

Застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_7 на підставі п.п.3,5 ч.1 ст.91-1 КК України обмежувальні заходи у виді заборони наближатись на відстань 500 метрів до місця, де потерпіла ОСОБА_8 може постійно чи тимчасово проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин, а також направити обвинуваченого для проходження програми для кривдників або пробаційної програми.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на це судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:

___________ _______________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3