Номер провадження: 11-о/813/14/21
Номер справи місцевого суду: 2-6/96
Головуючий у першій інстанції
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

02 листопада 2021 року м. Одеса

Суддя-доповідач Одеського апеляційного суду ОСОБА_1 , розглянувши заяву засудженого ОСОБА_2 про перегляд за виключними обставинами вироку Одеського обласного суду від 21 березня 1996 року та ухвали Одеського обласного суду від 15 червня 2000 року,

встановив:

01 листопада 2021 року до Одеського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_2 про перегляд за виключними обставинами вироку Одеського обласного суду від 21 березня 1996 року та ухвали Одеського обласного суду від 15 червня 2000 року.

Так, вироком Одеського обласного суду від 21 березня 1996 року ОСОБА_2 був засуджений до смертної кари.

Ухвалою Одеського обласного суду від 15 червня 2000 року покарання у виді смертної кари було замінено на довічне позбавлення волі.

Посилаючись на визнання Конституційним Судом України у рішенні № 6-р (ІІ)2021 від 16 вересня 2021 року неконституційними деяких положень ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 82 КК, засуджений просив замінити йому неконституційне покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на визначений строк, який не може перевищувати 15 років.

Перевіривши заяву засудженого ОСОБА_2 про перегляд судового рішення за виключними обставинами, суддя-доповідач дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 463 КПК України заява про перегляд судового рішення за виключними обставинами подається до суду тієї інстанції, який першим допустив помилку внаслідок незнання про існування таких обставин, крім випадку, передбаченого частиною третьою цієї статті.

Засуджений просить переглянути судові рішення, які Одеський обласний суд ухвалював, як суд першої інстанції, оскільки, відповідно до статті 34 КПК України, в редакції 1960 року, чинній на момент ухвалення вироку та ухвали, апеляційним судам були підсудні кримінальні справи зокрема про злочини, за вчинення яких Кримінальним кодексом України передбачене покарання у виді довічного позбавлення волі.

У випадках особливої складності або важливості справи, підсудної місцевому суду, апеляційні суди областей мали право прийняти її до свого провадження.

Однак, Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VІ були внесені зміни до Кримінально-процесуального кодексу України в редакції 1960 року, відповідно до яких визначено, що усі кримінальні справи розглядаються районними, районними у містах, міськими та міськрайонними судами (ст. 33 КПК України в редакції 1960 року).

На підставі змін, внесених наведеним Законом, було виключено статтю 34 КПК України в редакції 1960 року.

Відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, прийнятого у 2012 році, апеляційні суди втратили повноваження суду першої інстанції і, наразі, позбавленні можливості здійснювати кримінальне провадження про перегляд за виключними обставинами вироків, постановлених ними як судами першої інстанції.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 10 квітня 2019 року (справа №1-34/03), 27 лютого 2019 року (справа № 791/130/17), 17 травня 2018 року (справа № 1-3/2007), вирішення апеляційним судом на підставі положень Кримінального процесуального кодексу України в редакції 2012 року питань, пов`язаних із переглядом за нововиявленими (виключними) обставинами вироку цього суду, постановленого ним у порядку Кримінально-процесуального кодексу України в редакції 1960 року як судом першої інстанції, суперечить правилам інстанційної підсудності, визначеним статтями 33, 463 КПК України в редакції 2012 року, та є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

За таких обставин вимоги засудженого ОСОБА_2 про перегляд вироку та ухвали відносно нього за виключними обставинами Одеським апеляційним судом не ґрунтуються на вимогах КПК України.

Крім того, слід зазначити, що за змістом п. 1 ч. 3 ст. 459 КПК України установлення неконституційності окремих положень закону, іншого правового акта чи їх окремого положення є виключною обставиною за умови застосування судом відповідних приписів при вирішенні конкретної справи.

Рішенням Конституційного Суду України від 16 вересня 2021 року № 6-р(ІІ)/2021 визнано неконституційними положення ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 82 КК України, в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у виді довічного позбавлення волі. Цим же Рішенням зобов`язано Верховну Раду України невідкладно привести нормативне регулювання, установлене статтями 81, 82 КК України, у відповідність до Конституції України та цього Рішення.

Таке Рішення Конституційний Суд України постановив з метою реалізації статей 3, 23, 28 Конституції України та приведення Кодексу у відповідність до Конституції України та зазначив, що обов`язком Верховної Ради України є законодавчо забезпечити реалістичну перспективу звільнення осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, від подальшого відбування такого покарання шляхом унормування порядку заміни довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням або умовно-дострокового звільнення.

Тому виконання вищевказаних приписів Конституційного Суду України має бути здійснено шляхом внесення Верховною Радою України змін до норм права, котрі регулюють питання умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та заміну його невідбутої частини більш м`яким, з метою поширення їх дії на такий вид покарання, як довічне позбавлення волі.

Тобто вказаним рішення Конституційного Суду вирішувалося питання конституційності норм Кримінального закону, які регулюють питання відбування призначеного покарання, а не питання призначення покарання при ухваленні вироку.

Згідно з положеннями розділу VIII КПК України зазначені питання вирішуються під час виконання вироку в порядку ст. 539 КПК місцевим судом, у межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в ухвалах № 1-21/2007 від 07 жовтня 2021 року, №13-180зво21 від 05 жовтня 2021 року, 13-173зво21 від 01 жовтня 2021 року.

З огляду на викладене Одеський апеляційний суд, як суд апеляційної інстанції, не має правових підстав для перегляду за виключними обставинами вироку Одеського обласного суду від 21 березня 1996 року та ухвали Одеського обласного суду від 15 червня 2000 року відносно ОСОБА_2 .

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 464 КПК України до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, яка не оформлена згідно з вимогами, передбаченими статтею 462 цього Кодексу, застосовуються правила частини третьої статті 429 цього Кодексу. Копія ухвали невідкладно надсилається особі, яка її подала, разом із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами й усіма доданими до неї матеріалами.

Враховуючи, що діючим КПК України не врегульовано питання повернення заяви про перегляд вироку, або ухвали за виключними обставинами по кримінальній справі, яку апеляційний суд, відповідно до ст. 34 КПК України (в ред. 1960 р.), розглядав як суд першої інстанції, вважаю, що в даному випадку необхідно застосувати дію статті 7 та 9 КПК України.

Так, ч. 6 ст. 9 КПК України передбачено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

Відповідно до положень ст. 7 КПК України зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, законність, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, публічність, диспозитивність, гласність і відкритість судового провадження та його розумність строків.

Пунктом 3 ч. 3 ст. 399 КПК України передбачено, що апеляційна скарга повертається, якщо вона не підлягає розгляду в цьому суді апеляційної інстанції.

Враховуючи те, шо заява засудженого ОСОБА_2 про перегляд за виключними обставинами вироку Одеського обласного суду від 21 березня 1996 року та ухвали Одеського обласного суду від 15 червня 2000 року відносно ОСОБА_2 не підлягає розгляду Одеським апеляційним судом, суддя-доповідач дійшов висновку, що подану заяву слід повернути особі, яка її подала.

Керуючись статтями 7, 9, 399, 429, 463, 464 КПК України, суддя-доповідач,

УХВАЛИВ:

Повернути засудженому ОСОБА_2 його заяву про перегляд за виключними обставинамивироку Одеського обласного суду від 21 березня 1996 року та ухвали Одеського обласного суду від 15 червня 2000 року.
Копію цієї ухвали разом із заявою невідкладно надіслати засудженому ОСОБА_2 .
Ухвала апеляційного суду про відмову у відкритті провадження може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Суддя Одеського апеляційного суду ОСОБА_1