КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/1892/2022 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 115 КК України Суддя - доповідач ОСОБА_2 Суддя - доповідач ОСОБА_2 Суддя - доповідач ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

15 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференцзв`язку з ДУ " Київський слідчий ізолятор" апеляційні скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 24.01.2022,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 , ОСОБА_8

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 24.01.2022 продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. ч. 1, 3 ст. 301 КК України, строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 24.03.2022 включно.
Суд першої інстанції своє рішення мотивував тим що, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 301 КК України, та нетяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 301 КК України, за вчинення яких обвинуваченому може загрожувати покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, а тому, усвідомлюючи невідворотність покарання, яке може бути йому призначено судом у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, існує ризик того, що обвинувачений ОСОБА_6 може вживати заходів, спрямованих на переховування від суду, окрім того протягом 2016, 2018, 2019, 2020 років обвинувачений неодноразово виїжджав з України, що може свідчити про існування ризику того, що перебуваючи на волі, обвинувачений може вчиняти дії, спрямовані на виїзд за межі України з метою уникнення від кримінальної відповідальності, яка може йому загрожувати у випадку встановлення судом під час розгляду справи по суті винуватості останнього у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях. Також суд першої інстанції, визнав доведеним та таким що продовжує існувати, ризик того, що обвинувачений ОСОБА_6 може впливати на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні з метою зміни останніми своїх показів, оскільки обвинуваченому ОСОБА_6 під час виконання вимог ст. 290 КПК України стали відомими анкетні та контактні відомості потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні.
Крім того, суд першої інстанції визнав доведеним також і продовження існування ризику, що обвинувачений ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки ОСОБА_6 пред`явлено обвинувачення у вчиненні іншого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, яке перебуває на розгляді Вишгородського районного суду Київської області та в межах якого щодо ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на два місяці, із правом внесення застави у розмірі 300 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 681 000 грн., яка була внесена за обвинуваченого ОСОБА_6 26.11.2021, у зв`язку із чим його було звільнено з-під варти з ДУ «Київський слідчий ізолятор» 26.11.2021. Також при оцінці наявності даного ризику, судом першої інстанції врахована і та обставина, що ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 07.02.2018 ОСОБА_6 було звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК України з нереабілітуючих підстав, у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Крім того, при вирішенні питання доцільності продовження тримання під вартою, суд першої інстанції врахував особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який має постійне місце проживання, раніше не судимий, відносно нього на розгляді Вишгородського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.
При цьому суд першої інстанції, звернув увагу на те, що учасниками кримінального провадження до суду не були подані документи, на підтвердження сімейного статусу обвинуваченого, наявності на його утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей, непрацездатних осіб, доказів працевлаштування останнього, інші характеризуючи матеріали, що б могло свідчити про наявність в обвинуваченого ОСОБА_6 стійних соціальних зв`язків.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 24.01.2022, якою продовжено запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою строком на 2 місяці, до 24.03.2022 включно та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 не був врахований та досліджений жоден аргумент сторони захисту, що на переконання апелянта є істотним порушенням кримінального процесуального законодавства.
Крім того, апелянт зазначає, що клопотання прокурора не містить додаткових матеріалів, які б підтверджували виклад обставин, які б давали підстави підозрювати, обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, а також мотивації того, що наявні ризики існують та продовжують існувати з посиланням на матеріали справи, і що застосування іншого запобіжного заходу окрім тримання під вартою, не може запобігти наявним ризикам.
При цьому захисник посилається на те, що наведені прокурором в клопотанні доводи повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження, а докази на які посилається прокурор самостійно, або у своєї сукупності не підтверджують обставин, що підлягають встановленню та доказуванню в порядку визначеному ч. 1 ст. 91 КПК України. На переконання апелянта, в матеріалах кримінального провадження взагалі відсутні докази, чи дійсно мало місце саме умисне вбивство потерпілої, а не нещасний випадок, та якими доказами підтверджуються обставини протиправності дій по відношенню до потерпілої. Вважає, що надані прокурором докази на підтвердження обґрунтованості вчинення ОСОБА_10 вбивства потерпілої ОСОБА_11 , є неналежними та недопустимими доказами.

На думку апелянта, наявні в матеріалах кримінального провадження докази навпаки спростовують доводи сторони обвинувачення про кримінальні ознаки причини смерті потерпілої, оскільки відповідно до наявного в матеріалах кримінального провадження висновку судово-медичної експертизи №1067 від 20.05.2016, потерпіла ОСОБА_11 померла в результаті отриманих тілесних ушкоджень, які утворились в результаті падіння з висоти, та звертає увагу, на ту обставину, що відповідно до даних судово-медичних досліджень, на тілі потерпілої, на її одягу, відсутні сліди боротьби, насилля, або застосування до неї фізичної сили.

Також, апелянт посилається на показання допитаних під час досудового розслідування свідків, які, як зазначає захисник, вказують про непричетність ОСОБА_6 до інкримінованого йому злочину. Вказує захисник і на те, що суд першої інстанції, розглядаючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою не вдався до оцінки обґрунтованості підозри ОСОБА_6 за ст.. 115 КК України.

Крім того, апелянт зазначає, що твердження суду першої інстанції про те, що ОСОБА_12 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, що свідчить про наявність ризику переховування від суду, не узгоджується із вимогами Національного законодавства.
Звертає увагу суду апелянт і на те, що в рамках кримінального провадження, яке перебуває у Вишгородському районному суді Київської області по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України, останньому було продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою та визначено розмір застави, який було сплачено та ОСОБА_6 звільнено з-під варти. На наступне судове засідання ОСОБА_12 з`явився, чим підтвердив доводи сторони захисту, про відсутність ризику переховування. Крім того, у вказаному кримінальному проваджені щодо ОСОБА_6 запобіжний захід раніше не обирався, за викликом до суду обвинувачений з`являвся добровільно, що вказує про те, що наміру ухилятись від суду та перешкоджати у встановлені істини у справі ОСОБА_12 не має. Більш того, закордонний паспорт ОСОБА_6 був вилучений органами досудового розслідування під час обшуку, і знаходиться у них на зберіганні, що в свою чергу вказує на безпідставність доводів про те, що ОСОБА_6 , який виїжджав за межі України може ухилитися від суду покинувши територію України.
Крім того, як вказує захисник, ОСОБА_6 має неповнолітню дитину 2005 року народження, місце реєстрації та проживання, а також нерухомість у виді земельної ділянки у Київській області, також його підзахисний має кваліфікацію лікаря і за вагомі трудові здобутки та багаторічну сумлінну працю був відзначений подякою Київського міського голови у 2003 році.
Зазначені обставини на переконання апелянта свідчать про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді домашнього арешту або застави з покладенням додаткових обов`язків. Вважає, що обрана Вишгородським районним судом Київської області застава обвинуваченому ОСОБА_6 свідчить про достатність для забезпечення виконання покладених на обвинуваченого судом обов`язків та мінімізацію ризиків викладених прокурором.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_13 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 24.01.2022 та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з застосуванням засобів електронного контролю. При цьому апелянт вказує, що доводи на обґрунтування апеляційної скарги будуть наведені після отримання повного тексту оскаржуваної ухвали суду.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_14 та його захисників адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляційні скарги, думку прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисників, перевіривши надані судом першої інстанції матеріали провадження, проаналізувавши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку що апеляційні скарга захисників не підлягають задоволенню з таких підстав.

Як встановлено ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, в провадженніСолом`янського районного суду міста Києва перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000181 від 25.02.2021, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. ч. 1, 3 ст. 301 КК України.
24 січня 2022 року в судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 , строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою посилаючись на те, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які суд першої інстанції встановив та зазначив в ухвалі від 15.12.2021 про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовжують існувати і до тепер.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 24.01.2022 продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. ч. 1, 3 ст. 301 КК України, строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 24.03.2022 включно.

Так, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали судом першої інстанції при розгляді питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано та враховано всі обставини за яких таке продовження можливе.

Так, судом першої інстанції, були заслухані пояснення прокурора, обвинуваченого, його захисників, та представника потерпілої для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

Всупереч доводам апеляційної скарги захисника, суд першої інстанції при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , належним чином дослідив всі обставини, які мають значення при вирішенні даного питання, та правильно встановив, що продовжують існувати обґрунтовані ризики, передбачені п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, ступінь яких не зменшився та на даний час виключає можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, то вони є безпідставними з огляду на наступне.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
З врахуванням характеру висунутого ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні нетяжкого, тяжкого та особливо тяжкого злочину, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, за вчинення яких обвинуваченому може загрожувати покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, а також враховуючи всі наявні в матеріалах провадження дані про особу обвинуваченого, який протягом 2016, 2018, 2019, 2020 років неодноразово виїжджав за межі України, не одружений та не має достатніх стримуючих соціальних зв`язків, колегія суддів дійшла висновку, що обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватися від суду, такий ризик не зменшився і виправдовує подальше його тримання під вартою.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_6 в 2003 році позитивно характеризувався, має місця проживання та реєстрації, а також нерухомість у виді земельної ділянки, а його паспорт знаходиться у органів досудового розслідування, у сукупності з усіма обставини, які враховані судом першої інстанціїпри продовженні запобіжного заходу, на даному етапі провадження не будуть стримуючими факторами для запобігання встановленим ризикам кримінального провадження, а також не спростовують доцільність продовження строку тримання під вартою.
Що стосується, посилання захисника на те, що його підзахисний має неповнолітню дочку, то такі посилання захисника колегія суддів вважає їх неспроможними, оскільки належних доказів про те, що обвинувачений має дитину апеляційна скарга не містить, не надано таких відомостей і до суду апеляційної інстанції, більш того згідно наданої копії обвинувального акту щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , то останній не одружений, відомостей про наявність у обвинуваченого неповнолітньої дитини зазначений обвинувальний акт не містить.

Доводи апеляційної скарги захисника, про те, що в іншому кримінальному провадженні, яке перебуває у Вишгородському районному суді Київської області ОСОБА_6 було визначено заставу, яку було сплачено і ОСОБА_6 було звільнено з-під варти, та останній продовжував з`являтись на судові засідання, що вказує на відсутність ризику переховування, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки, те, що обвинувачений з`являвся в судові засідання в іншому кримінальному провадженні, не можуть слугувати підтвердженням його належної процесуальної поведінки у даному провадженні, яке наразі триває, а також жодним чином не дає достатніх підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 , не зможе здійснити дії, передбачені п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.
Що стосується ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливості обвинуваченого впливати на свідків та потерпілих у даному кримінальному, то на переконання колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що обвинувачений ОСОБА_6 , якому під час виконання вимог ст. 290 КПК України стали відомими анкетні та контактні відомості потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні може впливати на свідків та потерпілих з метою зміни останніми своїх показань.
Також, колегія суддів погоджується з встановленими судом першої інстанції ризиками, передбаченими, п. 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки з урахуванням обсягу обвинувачення, конкретних обставини кримінальних правопорушень, які інкриміновані обвинуваченому, а також даних про його особу, який не працює, тобто не має офіційного джерела доходута попередню поведінку, а саме те, що ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 07.02.2018 ОСОБА_6 було звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК України з нереабілітуючих підстав, у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, та ОСОБА_6 пред`явлено обвинувачення у вчиненні іншого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, яке перебуває на розгляді Вишгородського районного суду Київської області, існують достатні підстави вважати, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення та перешкоджати кримінальному правопорушенню іншим чином.

Доводиапеляційної скарги захисника про те, що стороною обвинувачення не було надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували вину ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, а також посилання захисника на показання свідків та докази у кримінальному провадженні, колегія суддів до уваги не бере, оскільки обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом першої інстанції на підставі обвинувального акту шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів, яким за результатами судового розгляду суд надає оцінку, як кожному окремо, так і в сукупності, в нарадчій кімнаті шляхом ухвалення остаточного рішення у кримінальному провадженні, тоді як під час розгляду питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого обставини кримінального правопорушення не досліджуються та оцінка доказам не надається.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, оскільки прокурором доведено продовження існування ризиків, передбачених п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою жодним чином не зменшились і в сукупності з даними про особу обвинуваченого підтверджують на даному етапі провадження, потребу в подальшому триманні під вартою. З огляду на викладене, підстав вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, колегія суддів не вбачає. Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також твердження апелянта про те, що наведені у судовому рішенні ризики не ґрунтуються на жодному доказі і не відповідають фактичним обставинам, колегія суддів вважає безпідставними.
Рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення, а тому доводи захисника в цій частині є неспроможними.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегія суддів, не вбачає.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, а не інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, як про це просять захисники, має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст. 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 24.01.2022, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 24.03.2022 включно без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4