КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/175/2022 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А
08 лютого 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Кіровським районним судом Дніпропетровської області матеріали провадження за апеляційними скаргами представника власників майна ОСОБА_6 , ТОВ «Агро Банк», ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , власника майна ОСОБА_9 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 09 вересня 2021 року, -
прокурора ОСОБА_10 ,
представників власників майна ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

в с т а н о в и л а:
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 09 вересня 2021 року задоволено клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва першого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 про накладення арешту на майно та накладено арешт на земельні ділянки, розташовані на території Дніпропетровської області, з кадастровими номерами:
Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник власників майна ОСОБА_6 , ТОВ «Агро Банк», ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 , подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційні скарги, в яких просить скасувати оскаржувану ухвалу в інтересах ОСОБА_6 в частині накладення арешту який полягає у забороні реєстрації права власності, зміни власника, відчуження вказаних ділянок, передачі земельних ділянок в заставу, іпотеку або поділу, об`єднання, зміни кадастрових номерів земельні ділянки
В інтересах ОСОБА_7 в частині накладення арешту який полягає у забороні реєстрації права власності, зміни власника, відчуження вказаних ділянок, передачі земельних ділянок в заставу, іпотеку або поділу, об`єднання, зміни кадастрових номерів земельні ділянки
На обґрунтування вимог поданих апеляційних скарг адвокат ОСОБА_8 , в інтересах власників майна ОСОБА_6 , ТОВ «Агро Банк», ОСОБА_7 зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною та не обґрунтованою, постановлена з грубим порушенням вимог кримінального процесуального законодавства.
Апелянт вказує на те, що ОСОБА_13 придбав вказані земельні ділянки 11.01.2021 року, ОСОБА_7 12.01.2021 відповідно до договорів купівлі продажу, які були посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_14 , ТОВ «Агро Банк» 15.03.2021 відповідно до договорів купівлі продажу, які було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_15 .
Санкціями ст. ч. 4 ст. 191, ч.2 ст. 358, ч.2 ст. 364 КК України спеціальної конфіскації не передбачено.
Однак судом не враховано, що з 01.07.2020 набрали чинності зміни до Кримінального кодексу України, відповідно до яких ч.ч.1,2,4 ст. 358 КК України виключено з категорії злочинів та віднесено до Кримінальних проступків (Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі (ч.1 ст. 12 КК України), розслідування яких передбачає спрощений порядок розслідування (глава 25 КПК України).
Таким чином, слідчим суддею при винесенні ухвали взагалі не надано оцінку наведеним прокурором Офісу Генерального прокурора доводам у клопотанні про накладення арешту та реальному предмету розслідування у вказаному кримінальному провадженні, а лише було скопійовано доводи клопотання та покладено в основу ухвали, при тому, що вони є вигадкою прокурора, не доведеною належними доказами, та такою, що взагалі не відповідає внесеним у Єдиний реєстр досудових розслідувань відомостям, внаслідок чого ОСОБА_6 , ТОВ «Агро Банк», ОСОБА_7 , як добросовісним власникам таким рішення завдано значної шкоди.
Також апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала винесена у порушення вимог ч.1 ст.172 КПК України, а саме без ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та представника ТОВ «Агро Банк». Судом не було наведено обґрунтувань у відповідності до ч.2 ст.172 КПК України, на підставі чого суд вважає причини відсутності на судовому засіданні ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та представника ТОВ «Агро Банк»поважною та не надає юридичної оцінки відсутності власників майна.
З урахуванням зазначеного апелянт вважає, що арешт накладений оскаржуваною ухвалою на вказані земельні ділянки позбавляє ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ТОВ «Агро Банк» законної можливості володіти, розпоряджатися належним їм майном, що є грубим порушенням їх Конституційних прав.
Згідно з ч.ч. 1, 3, 4 ст. 79-1 Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
Тобто він отримав право власності на земельну ділянку саме на підставі рішення сесії Новоолександрівської сільської ради від 16.10.2009 р. № 27, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Це означає, що ДП «ДГ «Дніпро ІЗК НААН» не могло бути надано дозвіл на розроблення технічної документації щодо інвентаризації вказаної земельної ділянки, оскільки така, по-перше, вже була приватною власністю ОСОБА_9 , а не державною власністю, по-друге, вже була сформованою у Державному земельному кадастрі. Тобто у жодному користуванні ДП «ДГ «Дніпро ІЗК НААН» така земельна ділянка не знаходилася та жодній інвентаризації така ділянка підлягати не могла.
На обґрунтування вимог клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження представник власників майна ОСОБА_6 , ТОВ «Агро Банк», ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 , зазначає, що власники майна дізналися від представника лише 26.11.2021 року.
Прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 , подано заперечення на апеляційні скарги адвоката ОСОБА_8 , подані в інтересах власників майна ОСОБА_6 , ТОВ «Агро Банк», ОСОБА_7 , в яких останній просить вказані апеляційні скарги залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу без зміни.
Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.
Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 113 КПК України, будь-яка процесуальна дія під час кримінального провадження має бути виконана без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.
Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання прокурора про арешт майна розглянуто без повідомлення та у відсутності представника власників майна, дані про направлення власникам майна ухвали слідчого судді у матеріалах справи відсутні. Однак, як зазначає представник власників майна ОСОБА_6 , ТОВ «Агро Банк», ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 , що власники майна дізналися від представника лише 26.11.2021 року, іншої інформації матеріали справи не містять, а тому колегія суддів вважає за необхідне задовольнити вказане клопотання представника власників майна про поновлення строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 09 вересня 2022 року.
Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів справи та зі змісту оскаржуваної ухвали, що 08.09.2021 року прокурор другого відділу процесуального керівництва першого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на земельні ділянки, розташовані на території Дніпропетровської області, з кадастровими номерами:
В обґрунтування вимог даного клопотання прокурор послався на те, що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Метою накладення арешту є забезпечення збереження речових доказів.
Під час проведення досудового розслідування досліджуються, зокрема, обставини неправомірного вилучення у Державного підприємства «Дослідне господарство «Дніпро» Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України» земель сільськогосподарського призначення, що перебували у його постійному користуванні, за сприяння службових осіб Держгеокадастру, та подальшого заволодіння зазначеними земельними ділянками групою осіб за попередньою змовою.
Досудовим розслідуванням встановлено, що згідно з державним актом на право постійного землекористування від 09.04.1994 науково-виробничому об`єднаню «Днепр» (у подальшому реорганізовано у Державне підприємство «Дослідне господарство «Дніпро» Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України») надано у постійне користування 4934,5 гектарів сільськогосподарських земель.
Наказом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 04.08.2020 № 1-13 ДП «ДГ «Дніпро» ІЗК НААН» надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованих за межами населеного пункту на території Новоолександрівської сільської ради Дніпровського районі Дніпропетровської області з орієнтовним розміром земельних ділянок 4934,5 га.
Згідно з довідкою ДП «ДГ «Дніпро» ІЗК НААН», підписаною в.о. директора ДП «ДГ «Дніпро» ІЗК НААН» ОСОБА_17 та головним бухгалтером ОСОБА_18 , станом на 08.09.2020 у постійному користуванні ДП «ДГ «Дніпро» ІЗК НААН» 3788,3509 га землі. Зазначене підтверджується також листом начальника відділу ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 25.08.2020 № 1321/104-20.
При цьому 22.10.2020 наказом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 27-ІЗ було затверджено технічну документацію щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності (несформованих земельних ділянок державної власності та земельних ділянок державної власності, відомості про які відсутні у Державному земельному кадастрі), які перебувають у користуванні (Державне підприємство «Дослідне господарство «Дніпро» Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України») за межами населеного пункту на території Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області загальною площею 3204,7435 га.
Таким чином, внаслідок проведеної інвентаризації площа земель, що перебувала у постійному користуванні ДП «ДГ «Дніпро» ІЗК НААН» за сприяння посадових осіб зазначеного підприємства була безпідставно зменшена на 583,6074 га.
У подальшому за рахунок вилучених земель (583,6074 га) було утворено такі земельні ділянки, які було передано у приватну власність фізичних осіб згідно з пп. «б» ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України (у межах 2,0 га для ведення особистого селянського господарства):
Продовжуючи реалізацію злочинного умислу, направленого на незаконне заволодіння земельними ділянками ДП «ДГ «Дніпро» ІЗК НААН», фізичні особи набувачі вказаних земельних ділянок у період з 11.01.2021 по 03.04.2021 масово відчужили набуті для ведення особистого селянського господарства земельні ділянки шляхом укладення договорів купівлі-продажу:
- на користь громадянина ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , який є засновником та директором ТОВ «Агро Банк», відчужено 31 земельну ділянку (конкретний перелік земельних ділянок, підстав їх набуття та відчуження наведені в Додатку № 2 до цього клопотання);
- на користь громадянина ОСОБА_7 , РНОКПП НОМЕР_2 , відчужено 19 земельних ділянок (конкретний перелік земельних ділянок, підстав їх набуття та відчуження наведені в Додатку № 3 до цього клопотання);
- на користь громадянина ОСОБА_19 , РНОКПП НОМЕР_3 , відчужено 20 земельних ділянок (конкретний перелік земельних ділянок, підстав їх набуття та відчуження наведені в Додатку № 4 до цього клопотання);
- на користь громадянки ОСОБА_20 , РНОКПП НОМЕР_4 , відчужено 5 земельних ділянок (конкретний перелік земельних ділянок, підстав їх набуття та відчуження наведені в Додатку № 5 до цього клопотання).
Таким чином, невстановленими досудовим розслідуванням особами реалізовано протиправний план заволодіння землями сільськогосподарського призначення державної форми власності, що належали ДП «ДГ «Дніпро» ІЗК НААН».
Необхідно врахувати, що державне підприємство «Дослідне господарство «Дніпро» державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України» здійснює, зокрема, дослідження й експериментальні розробки у сфері інших природничих і технічних наук (КВЕД 72.19 основний); вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (КВЕД 01.11); вирощування інших однорічних і дворічних культур (КВЕД 01.19); вирощування інших багаторічних культур (КВЕД 01.29).
Згідно з пп. «в» ч. 1 ст. 150 ЗК України землі дослідних полів науково-дослідних установ відносяться до особливо цінних земель.
Частиною дев`ятою ст. 20 ЗК України встановлений вичерпний перелік випадків, що дозволяють зміну цільового призначення особливо цінних земель, а саме: 1) розміщення на них об`єктів загальнодержавного значення, доріг, ліній електропередачі та зв`язку, трубопроводів, осушувальних і зрошувальних каналів, геодезичних пунктів, житла, об`єктів соціально-культурного призначення, об`єктів, пов`язаних з видобуванням корисних копалин, нафтових і газових свердловин та виробничих споруд, пов`язаних з їх експлуатацією; 2) розміщення об`єктів промисловості на землях, визначених пунктом «а» частини першої статті 150 цього Кодексу; 3) відчуження земельних ділянок для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, віднесення земель, визначених пунктами «а» і «б» частини першої статті 150 цього Кодексу, до земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного призначення, лісогосподарського призначення.
Настання названих випадків, що могли обумовити законну підставу зміни цільового призначення особливо цінних сільськогосподарських земель, не встановлено.
Крім того, відповідно до пп. «б» п. 15 Перехідних положень Земельного кодексу України у редакції, чинній у період з 11.01.2021 по 03.04.2021, не допускалася купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян для ведення особистого селянського господарства.
Угоди (у тому числі довіреності), укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами «а» та «б» цього пункту, в частині їх купівлі-продажу та іншим способом відчуження, а так само в частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення).
Таким чином, будь-яке відчуження вказаних земельних ділянок шляхом їх купівлі-продажу юридичними та фізичними особами не відповідало вимогам земельного законодавства.
На сьогоднішній день існують обґрунтовані підстави вважати, що в діях службових осіб Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області вбачаються ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 191 КК України, у зв`язку з незаконним переданням громадянам у власність особливо цінних земель державної власності (понад 200 га). Крім того, у діях службових осіб ДП «ДГ «Дніпро» ІЗК НААН» вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України у зв`язку з підписанням акту інвентаризації з неправдивими відомостями, що мало наслідком вибуття з державної власності особливо цінних земель загальною площею понад 200 га. Причетність інших осіб до вчинення зазначених кримінальних правопорушень наразі перевіряється.
В межах даного кримінального провадження зазначені земельні ділянки визнано речовими доказами, оскільки вони є об`єктом протиправного посягання, зберегли на собі сліди протиправної діяльності. Також вказані земельні ділянки підлягають поверненню у власність держави у межах судово-претензійної діяльності.
09.09.2021 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва вказане клопотання прокурора задоволено та накладено арешт на земельні ділянки, розташовані на території Дніпропетровської області, з кадастровими номерами:
Оскільки ухвала слідчого судді оскаржена у частині накладення арешту на земельні ділянки, розташовані на території Дніпропетровської області, власниками, яких є ОСОБА_6 , ТОВ «Агро Банк», ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , згідно вимог апеляційних скарг, то колегія суддів, виходячи з положень ч. 1 ст. 404 КПК України, перевіряє ухвалу слідчого судді в межах поданих апеляційних скарг та лише щодо земельних ділянок даних власників.
Ухвала слідчого судді в частині питання законності та обґрунтованості накладення арешту на земельні ділянки інших осіб колегією суддів не перевіряється.
Приймаючи дане рішення слідчий суддя встановив, що є достатні підстави вважати, що майно зазначених власників відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, є об`єктом протиправного посягання, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні та метою такого арешту є забезпечення зберігання речових доказів.
З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується частково, з огляду на наступне.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно ОСОБА_6 , ТОВ «Агро Банк», ОСОБА_7 ,з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.
На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права особи з потребами кримінального провадження.
Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.
Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно можливо стало об`єктом злочинного посягання, може бути майном, яке могло зберегти на собі сліди злочину та містити інші відомості (інформацію), які можуть бути використанні з метою встановлення істини та проведення всебічного, повного розслідування кримінального провадження, а також може слугувати доказами у встановленні певних обставин під час здійснення досудового розслідування, тобто є речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні, постановою прокурора від 07.09.2021 визнано речовим доказами /т. 2 а.с. 183-191/, а тому слідчим суддею арешт накладено обґрунтовано, за наявності для цього достатніх правових підстав.
Також, арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
З урахуванням цього слідчий суддя встановив належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вищевказане майно, що відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, всупереч доводам апелянта.

В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав відповідає вимогам КПК України. Матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні.
Доводи апеляційних скарг в інтересах ОСОБА_6 , ТОВ «Агро Банк», ОСОБА_7 , щодо порушень судом норм КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом в інтересах ОСОБА_6 , ТОВ «Агро Банк», ОСОБА_7 ,не надано та колегією суддів не встановлено.
Окрім того, Європейський суд з прав людини своїми рішеннями неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 4962, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A № 52). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A № 98).
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Враховуючи всі обставини в їх сукупності, слідчий суддя дійшов вірного висновку, що в даному конкретному випадку, накладення арешту на майно ОСОБА_6 , ТОВ «Агро Банк», ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні, забезпечить справедливу рівновагу між суспільним інтересом та правомірною метою, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують - арешт та метою, яку прагнуть досягти збереження речових доказів, оскільки існують обставини, які підтверджують, що їхнє незастосування може призвести до незворотних наслідків.
Проте є слушними доводи апеляційної скарги в частині того, що розгляд клопотання про арешт відбувся без повідомлення власників майна ОСОБА_6 , ТОВ «Агро Банк», ОСОБА_7 . Однак на думку колегії суддів дана обставина не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яка потягла б за собою скасування оскаржуваної ухвали, виходячи з того, права власників майна, які не були присутні під час розгляду клопотання про арешт майна відновлено під час апеляційного розгляду, де вони в особі представника не були обмежені у наданні доказів та пояснень на спростування вимог поданого клопотання про арешт.
При цьому вони наділені правом, з урахуванням даної обставини, звернутися до слідчого судді в порядку ст. 174 КПК України з клопотанням про скасування арешту майна.
Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на вказане майно ОСОБА_6 , ТОВ «Агро Банк», ОСОБА_7 , діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.
Всі інші підстави з яких апелянт вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, не є безумовними підставами для її скасування та підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Істотних порушень вимог КПК України в частині накладення арешту на майно ОСОБА_6 , ТОВ «Агро Банк», ОСОБА_7 ,які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
Також колегія суддів бере до уваги, що деякі кадастрові номери земельних ділянок, які зазначені в апеляційних скаргах в інтересах ОСОБА_6 та ТОВ «Агро Банк» - відсутні в оскаржуваній ухвалі.
Однак під час апеляційного розгляду встановлено, що органом досудового розслідування помилково було віднесено земельну ділянку з кадастровим номером :09:005:0019 власником якої є ОСОБА_9 ,до обставин кримінального провадження, яке розслідується в межах кримінального провадження № 0000682 від 27.08.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 358, ч. 2 ст. 364 КК України.
З наведених обставин вбачається, що доводи власника майна ОСОБА_9 , щодо безпідставності накладення арешту на його земельну ділянку, яка не має жодного відношення до кримінального провадження № 0000682 від 27.08.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 358, ч. 2 ст. 364 КК України є слушними.
Таким чином, як вважає колегія суддів, правових підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, для арешту майна, яке належить ОСОБА_9 , органами досудового розслідування не доведено, а тому слідчий суддя мав відмовити в задоволенні клопотання прокурора в накладенні арешту в цій частині.

Звертає на себе увагу і той факт, що слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, в порушення вимог п. п. 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України, не оцінив розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для його власника, а саме ОСОБА_9 .
В силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

На підставі вищевикладених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги представника власників майна ОСОБА_6 , ТОВ «Агро Банк», ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , - не підлягають задоволенню, а апеляційна скарга власника майна ОСОБА_9 , підлягає задоволенню, з урахуванням вище викладеного, тому в цій частині колегія суддів постановлює відповідно до вимог п.2 ч. 3 ст. 407 КПК України нову ухвалу.
Керуючись ст.ст. 170, 171, 307, 309,376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,
п о с т а н о в и л а:

Поновити представнику власників майна ОСОБА_6 , ТОВ «Агро Банк», ОСОБА_7 адвокату ОСОБА_8 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 09 вересня 2021 року.
Апеляційні скарги представника власників майна ОСОБА_6 , ТОВ «Агро Банк», ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_9 , - задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 09 вересня 2021 року, в частині накладення арешту на земельну ділянку, що розташована на території Дніпропетровської області, з кадастровим номерам: :09:005:0019шляхом заборони реєстрації права власності, зміни власника, відчуження вказаної ділянки, передачі земельної ділянки в заставу, іпотеку або поділу, об`єднання, зміни кадастрового номеру земельної ділянки, - скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва першого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 , про накладення арешту на земельну ділянку, що розташована на території Дніпропетровської області, з кадастровим номерам: :09:005:0019шляхом заборони реєстрації права власності, зміни власника, відчуження вказаної ділянки, передачі земельної ділянки в заставу, іпотеку або поділу, об`єднання, зміни кадастрового номеру земельної ділянки, - відмовити.
В решті ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 09 вересня 2021 року, - залишити без зміни.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4