ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/233/22 Справа № 202/1388/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000808 від 11 червня 2020 року, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_5 та потерпілої ОСОБА_6 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2021 року, ухвалений щодо
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпро, громадянина України, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
за участю:
секретаря ОСОБА_8 ,
прокурора ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_10 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Окрім того, судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат та долю речових доказів.
ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за таких обставин.
Так, 08 червня 2020 року близько о 03 годині 45 хвилин обвинувачений ОСОБА_7 , знаходився біля домоволодіння №32 по вул. Броварській у м. Дніпро, де помітив гараж з металевими воротами, в цей час у останнього раптово виник умисел на повторне викрадення чужого майна, поєднане із проникненням в інше сховище.
В подальшому, у зазначений дату та час, обвинувачений ОСОБА_7 перебуваючи біля вищезазначеного гаражу, який знаходиться на території домоволодіння АДРЕСА_2 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне повторне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням в інше приміщення, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, та вони є таємними для оточуючих, шляхом віджиму металевих воріт, проник у приміщення гаражу, де на полиці помітив верстат заточувальної з гнучким валом марки «FDB Maschinen» модел «LT-450» та зварювальну маску марки «Compass», які він визначив предметами свого злочинного посягання.
Після чого, обвинувачений ОСОБА_7 із викраденим майном, а саме: верстат заточувальної з гнучким валом марки «FDB Maschinen» модел «LT-450», вартістю 1851 гривня 90 копійок; зварювальна маска марки «Compass», вартістю 323 гривні 33 копійки, з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 2175,23 гривні.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок змінити та призначити ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки й, на підставі ст. 75 КК України, звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладенням обов`язків в силу п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
Обгрунтовуючи заявлені вимоги, захисник посилається на незаконність вироку суду в частині призначення покарання обвинуваченому. Так, на переконання захисника, суд при призначення покарання, не надав належної оцінки характеру та ступеню тяжкості злочину, вчиненого ОСОБА_7 , його особі, який провину визнав та покаявся, характеризується позитивно, страждає на тяжку хворобу, а також думці потерпілої, та тому, що завдана злочином матеріальна шкода повністю відшкодована. Разом з цим, захисник вважає, що суд, взагалі не обгрунтував неможливість застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, внаслідок чого вирок підлягає зміні в частині призначення покарання.

В апеляційній скарзі потерпіла просить вирок змінити, призначивши обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки та, із застосуванням положень ст. 75 КК України, звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням з покладенням обов`язків, визначених п.п. 1, 2 ч. 1 п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.
В обгрунтування заявлених доводів апеляційної скарги потерпіла посилається на те, що суд, належним чином не рахував, що ОСОБА_7 визнав винуватість повністю, щиро розкаявся, активно сприяв слідству, позитивно характеризується, має міцні соціальні зв`язки, проживає разом з матір`ю та сестрою, хворіє на невиліковну хворобу, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, та призначив обвинуваченому занадто суворе покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості і його особі, та, на переконання потерпілої, з урахуванням вищенаведених обставин, у суду були всі підстави для призначення покарання без його реального відбування, із застосуванням положень ст. 75 КК України, тому вирок підлягає зміні в частині призначення покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які апеляційні скарги підтримали, прокурора, який заперечував проти задоволення скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційних скарг.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за обставин, встановлених судом та викладених у вироку, а також кваліфікація його дій, з огляду на положення ч. 3 ст. 349 КПК України, в апеляційних скаргах не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.
Перевіряючи доводи апеляційних скарг захисника та потерпілої про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на таке.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
На переконання колегії суддів, судом першої інстанції вказаних вимог закону було дотримано в повній мірі.
Матеріалами провадження підтверджено, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України в повному обсязі відповідає наведеним вище нормам закону.
Так, призначаючи покарання, суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином, а також особу обвинуваченого ОСОБА_11 , який за місцем мешкання характеризується задовільно, страждає на ВІЛ-інфекцію, IV клінічна стадія, хронічний вірусний гепатит С, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря нарколога з 05.03.2015 з діагнозом "Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів".
Обставиною, що пом`якшує покарання суд визнав щире каяття, а обставиною, що обтяжує покарання - рецидив злочинів.
Вказаним обставинам суд надав у сукупності належну і обґрунтовану оцінку й дійшов законного і справедливого висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованого злочину на мінімальний строк, з його реальним відбуванням.
Згідно ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
В силу ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Колегія суддів погоджується з встановленими судом обставинами, що впливають на вид і розмір покарання, й вважає, що покарання ОСОБА_7 призначене у виді позбавленні волі, в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України на мінімальний строк з його реальним відбуванням, за своїм видом та розміром, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Разом з цим, доводи сторони захисту та потерпілої про те, що суд не надав належної оцінки особі обвинуваченого, який провину визнав та покаявся, характеризується позитивно, страждає на тяжку хворобу, завдана злочином шкода повністю відшкодована, а також думці потерпілої, яка не наполягала на суворому покаранні, є необґрунтованими, оскільки ці обставини судом взято до уваги при призначенні покарання у сукупності з іншими обставинами у провадженні. При цьому, колегія суддів наголошує на тому, що призначення покарання обвинуваченому відноситься до дискредиційних повноважень суду, й думка потерпілої, хоча і приймається до уваги, однак не може слугувати вирішальним фактором при визначення виду та міри покарання.
Отже, призначене судом покарання ОСОБА_7 в повній мірі відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, й підстав вважати його занадто суворим, як і підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, не убачається.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає вирок законним, обґрунтованим, вмотивованим і справедливим, у зв`язку з чим подані апеляційні скарги слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 та потерпілої ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2021 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4