УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 жовтня 2021 року м.Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчинені злочину, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, у кримінальному провадженні, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000186 від 14.06.2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

До Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшли матеріали кримінального провадження №0000186 від 14.06.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого 5 ст. 185 КК України.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні просив призначити обвинувальний акт до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, в яке викликати учасників згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування, зазначив, що підстави для закриття кримінального провадження, передбачені ст. 284 КПК України, відсутні, кримінальне провадження підсудне Орджонікідзевському районному суду м. Запоріжжя.

Окрім того, посилаючись на те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які встановлені під час досудового розслідування продовжують існувати, просив продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Представник потерпілого підтримала позицію прокурора щодо призначення обвинувального ата до судового розгляду та обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Крім того подала до суду цивільний позов, який просила прийняти до розгляду у кримінальному провадженні та розглянути його.

Обвинувачений та захисник у підготовчому судовому засіданні не заперечували щодо призначення обвинувального акту до судового розгляду. Щодо клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, останні заперечували, просили обрати відносно ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід, а саме запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки ОСОБА_6 має постійне місце проживання та реєстрації, має міцні соціальні зв`язки, його стан здоров`я потребує лікування, має на утриманні двох малолітніх дітей, має позитивні характеристики з місця роботи та проживання, судимостей не має. Крім того захисник зазначив, що під час перебування ОСОБА_6 під домашнім арештом, відповідно до ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя, останній протиправних дій щодо ухилення від органів досудового слідства не вчиняв, своєчасно прибував на усі виклики до слідчого та суду, порушень запобіжного заходу не встановлено.

Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши обвинувальний акт і додані до нього матеріали, суд дійшов висновку, що кримінальне провадження підлягає призначенню до судового розгляду з таких підстав.

Дане кримінальне провадження підсудне Орджонікідзевському районному суду м. Запоріжжя відповідно до ст. ст. 32, 33 КПК України.

Підстави для закриття кримінального провадження, передбачені п.п. 4-8 ч. 1 або ч. 2 ст. 284 КПК України, відсутні.

Обвинувальний акт складений у відповідності до вимог ст. 291 КПК України, при його затвердженні прокурором дотримані вимоги процесуального закону, відтак підстави для його повернення відсутні.

З указаних мотивів суд доходить до висновку про необхідність призначення судового розгляду у даному кримінальному провадженні. Судове засідання з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження слід проводити відкрито.

Коло осіб, які беруть участь у судовому розгляді, є наступним: прокурор, обвинувачений, захисник обвинуваченого та потерпілий, представник потерпілого.

Згідно ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншими суспільно небезпечними діяннями завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства (ч. 4 ст. 128 КПК України). Згідно ч. 5 цієї статті, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.

У відповідності до норм ч. 1 ст. 61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов. Частиною 2 цієї статті визначено, що права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.

Враховуючи, що потерпілий цивільний позов у даній справі поданий до початку розгляду справи по суті, його форма та зміст відповідають вимогам, встановленим до позовів, що пред`являються у порядку цивільного судочинства (ч. 4 ст. 128 КПК України), тому в даний час необхідно прийняти до розгляду разом з кримінальним провадження щодо обвинувачення ОСОБА_6 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, та визнати ОСОБА_4 цивільним позивачем згідно ч. 1 ст. 61 КПК України.

13.08.2021 року ОСОБА_6 ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком до 11.10.2021 року включно, завершити розгляд справи до указаної дати неможливо.

В підготовчому судовому засіданні, суд, в порядку ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Стаття 176 КПК України визначає, що запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про продовження (зміну) запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачений ст. 177 КПК України, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам зазначеним у клопотанні.

Додатково, суд враховує, що запобіжний захід не є мірою покарання, а сама лише тяжкість кримінального правопорушення і покарання за нього, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою, оскільки нормами КПК та відповідно практикою застосування Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це не визнається.

З урахуванням вимог ч.1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також наявність ризиків, передбачених цим Кодексом.

Частиною другою статті 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Як вбачається з п. 1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 p. N 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний пам`ятати, що критерії для обрання того чи іншого запобіжного заходу передбачені у ч.1 ст.194 КПК, а тому слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу, якщо за результатами розгляду клопотання встановить: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні; а також враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі, наявність у нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи; репутацію підозрюваного, його майновий стан; наявність судимостей у підозрюваного.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до вимог пунктів 1, 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Так, у пункті 80 рішення від 10 лютого 2011 р. у справі "Харченко проти України" ЄСПЛ вказував, що на етапі розгляду питання щодо взяття заявника під варту аргументами на користь такого рішення стали серйозність звинувачень, пред`явлених заявникові, та ризик його втечі. Після цього прокурори і суди не навели жодних підстав для продовження тримання заявника під вартою, лише зазначили, що запобіжний захід було обрано правильно. Проте згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зі спливом певного часу лише наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші аргументи для продовження тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані національними судами. Крім того, національні владні органи не розглядали можливість застосування інших запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою. Аналогічна позиція ЄСПЛ викладена і у пункті 60 рішення у справі "Єлоєв проти України".

У своєму Рішенні "Подвезько проти України" № 74297/11 від 12.02.15р. Європейський Суд з прав людини у п. 21 вказує, що аргументи "за" і "проти" звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно, але мають підтверджуватись фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватись, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою.

Незважаючи на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, але раніше не судимий, має постійне місце проживання та реєстрації, офіційно не працевлаштований, має стійкі соціальні зв`язки, має ряд захворювань, на його утриманні перебуває двоє малолітніх дітей, позитивно характеризується за місцем роботи і проживання.

Враховуючи наявність обвинувачення ОСОБА_6 до скоєння інкримінованого йому кримінального злочину, обсяг пред`явленого обвинувачення, всі ризики, встановленні під час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, які не змінилися до теперішнього часу, суд вважає, що прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу, а тому продовження застосування до ОСОБА_6 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не викликано об`єктивною необхідністю і не виправдовує такий ступінь втручання у його права і свободи, про який йдеться у клопотанні прокурора.

Отже, оцінюючи в сукупності вищевикладені обставини, а також беручи до уваги відомості щодо особи обвинуваченого, які зазначені вище, суд вважає, що саме такий запобіжний захід, як цілодобовий домашній арешт, є найбільш доцільним та ефективним засобом для запобігання встановленим у суді ризикам, відповідає особі обвинуваченого, та є обґрунтованим заходом забезпечення процесуальної поведінки обвинуваченого.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

При цьому, суд враховує, що обґрунтування клопотання прокурора стосується також необхідності забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а тому суд, враховуючи відповідні вимоги ч. 5 ст. 194 КПК України, вважає, що на обвинуваченого слід покласти обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати на виклик суду; не відлучатися за межі населеного пункту, в якому проживає без дозволу суду; утримуватись від спілкування зі свідками, потерпілим по даному кримінальному провадженні.

З цього приводу у суду відсутні достатні доводи та докази для продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тому суд вважає, що останньому можливо змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт строком на два місяці, оскільки саме цей запобіжний захід забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 314-316, 369-372 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Призначити судовий розгляд у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, на 18 жовтня 2021 року на 15-00 год. у залі судових засідань Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, розташованого за адресою: вул. Перемоги, 107-б, м. Запоріжжя.

Судовий розгляд проводити у відкритому судовому засіданні суддею одноособово.

Викликати у судове засідання учасників кримінального провадження.

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.185 КК України, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, шляхом заборони цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , строком до 06.12.2021 року включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:

- прибувати на виклик суду;

- не відлучатися за межі населеного пункту, в якому проживає без дозволу суду;

- утримуватись від спілкування зі свідками, потерпілим по даному кримінальному провадженні.

Звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з під варти в залі суду.

Роз`яснити ОСОБА_6 , положення ч. 5 ст. 181 КПК України, у відповідності до якої працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

В разі невиконання покладених обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Ухвалу передати органу Національної поліції, за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_6 для виконання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 в особі представника адвоката ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення - прийняти до розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 7 днів з дня її проголошення.

Вступна та резолютивна частини ухвали виготовлені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 07 жовтня 2021 року.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено12 жовтня 2021 року о 14-00 год.

Суддя ОСОБА_1