15.11.2021
№642/7439/21
№ 1-кс/642/4242/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 листопада 2021 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , законного представника неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_4 , розглянувши винесене в кримінальному провадженні за №0000838 від 23.10.2021 року клопотання слідчого ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_3 , про арешт майна, -
В С Т А Н О В И В :
Слідчий СВ відділу поліції №2 Харківського РУП №3 ГУ Національної поліції в Харківській області капітан поліції ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова із вкзаним клопотанням.

Як зазначено у клопотанні, досудовим розслідуванням встановлено, що 23 жовтня 2021 року приблизно о 00 годині 05 хвилин неповнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходячись на ділянці території поблизу продовольчого кіоску за адресою: м. Харків, вул. Новий Побут, 12/1 де побачив раніше йому незнайомого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який поряд вказаного кіоску тримав у руках та перераховував власні грошові кошти. В цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Неповнолітній ОСОБА_5 реалізуючи свій злочинний прямий умисел, діючи з корисливого мотиву, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, підійшов впритул до потерпілого ОСОБА_6 та своєю лівою рукою вихопив грошові кошти в сумі 150 гривень 00 копійок з рук ОСОБА_6 та одночасно наніс йому удар правим кулаком у ліву частину щелепи, завдавши фізичний біль, однак не спричинивши тілесних ушкоджень. В результаті отриманого удару ОСОБА_6 втратив рівновагу та впав на землю. Після чого неповнолітній ОСОБА_5 став перевіряти вміст кишень потерпілого ОСОБА_6 , однак його дії помітили перехожі почали наближатися до нього. Тоді, неповнолітній ОСОБА_5 , з місця вчинення кримінального правопорушення втік з викраденим майном та розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 150 гривень 00 копійок.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Крім того, 04 листопада 2021 року приблизно о 19 годині 00 хвилин неповнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з невстановленою в ході досудового розслідування особою, знаходячись у кафе «Кулиничи», яке розташоване за адресою: м. Харків, вул. Іллінська, 61. В цей час у ОСОБА_5 та невстановленої в ході досудового розслідування особи виник злочинний умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна, за попередньою змовою групою осіб, поєднане із насильством яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, поєднане з проникненням у сховище.

Неповнолітній ОСОБА_5 реалізуючи спільний злочинний прямий умисел, діючи з корисливого мотиву, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб, попрохав продавця продовольчих товарів ОСОБА_7 надати йому товар. Коли остання підійшла до холодильника за товаром, невстановлена в ході досудового розслідування особа, діючи умисно за попередньою змовою групою осіб, штовхнула продавця продовольчих товарів ОСОБА_7 у потилицю, яка від поштовху вдарилась об холодильник та відразу повернулась до ОСОБА_5 та невстановленої в ході досудового розслідування особи та побачила як ОСОБА_5 рукою через прилавок вихопив грошові кошти та покинув приміщення кафе.

В подальшому неповнолітній ОСОБА_5 з невстановленою в ході досудового розслідування особою, з місця вчинення кримінального правопорушення втік з викраденим майном, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому ТОВ «Салді Етіл» матеріальну шкоду на суму 1650 гривень 00 копійок.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у сховище.

Крім того, 04 листопада 2021 року приблизно о 20 годині 20 хвилин неповнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходячись у магазині ТОВ «Посад» за адресою: м. Харків, вул. Волонтерська, 71-В, де в цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднане з проникненням у сховище.

Неповнолітній ОСОБА_5 реалізуючи свій злочинний прямий умисел, діючи з корисливого мотиву, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, діючи повторно, попрохав продавця продовольчих товарів ОСОБА_8 надати їй товар. В цей час коли остання пішла за товаром, неповнолітній ОСОБА_5 зайшов за касову зону та усвідомлюючи, що за його діями спостерігає продавець продовольчих товарів ОСОБА_8 , відкрито заволодів грошовими коштами з каси у сумі 1600 гривен. Після чого неповнолітній ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального правопорушення втік з викраденим майном та розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому ТОВ «Посад» матеріальну шкоду на суму 1600 гривень 00 копійок.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, поєднане з проникненням у сховище.

05.11.2021 року ОСОБА_5 затримано в порядку ст.. 208 КПК України. В ході проведення особистого обшуку було виявлено та вилучено наступне: грошові кошти у сумі 40 гривень, 1355 гривень, куртку, кепку, сумку, рукавиці, шарф, мобільний телефон Iphone 7 Plus та 2 сім-картки.

В обгрунтування клопотання слідчий посилається на те, що вищевказане майно є доказами у кримінальному провадженні та відповідає критеріям ст.98 КПК України.

Незастосування тимчасового позбавлення можливості будь-яких осіб відчужувати це майно може призвести до зникнення, втрати, пошкодження вказаного майна, що може перешкодити встановленню істини по справі.

Враховуючи вищевикладене, з метою притягнення винних до кримінальної відповідальності, визнання належними доказами речей, необхідно накласти арешт на: 40 гривень, 1355 гривень, куртку, кепку, сумку, рукавиці, шарф, мобільний телефон Iphone 7 Plus та 2 сім-картки вилучені при особистому обшуку ОСОБА_5 затриманого в порядку ст.. 208 КПК України, тому як вилучене має доказове значення і може бути знаряддям кримінального правопорушення.

Під час судового засідання слідчий клопотання підтримала та просила задовольнити.

Законний представник неповнолітнього підозрюваного у судовому засіданні просила не накладати арешт на мобільний телефон вилучений під час особистого обшуку ОСОБА_5 , посилаючись на те, що іншого телефону він не має. В інші частині проти задоволення клопотання не заперечувала.

Слідчий суддя, вислухавши учасників справи, розглянувши клопотання, дослідивши додані до клопотання документи матеріалів кримінального провадження вважає, що клопотання підлягає задоволенню.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Згідно ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушеннята (або)зберегли на собі його сліди; 2)призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном.

Частиною другої цієї статті визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982 р., будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві».

У даному кримінальному провадженні ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні трьох епізодів кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 186 КК України.

Вказане у клопотанні майно було вилучено в ході проведення особистого обшуку у затриманого в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_9 05.11.2021 року.

Постановою слідчого від 08.11.2021 року вилучені речі були визнані речовими доказами.

В обгрунтування клопотання сторона обвинувачення посилається на необхідність відповідно до вимог ч. 2 ст. 170 КПК України накласти арешт на майно з метою:

- забезпечення збереження речових доказів,

Стороною обвинувачення доведено, що вищевказане майно, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно зі статтею 98 КПК України, речові докази - це матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Оцінка доказів із точки зору їх допустимості є заключним етапом доказування та здійснюється судом за наслідком розгляду справи по суті. Під час здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування, вказане питання не входить до повноважень слідчого судді.

Натомість, під час розгляду клопотання про арешт майна на стадії досудового розслідування у кримінальному провадженні слідчий суддя уповноважений лише оцінити можливість використання майна, на яке слідчий, прокурор бажає накласти арешт, як доказу у кримінальному провадженні.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав до арешту майна, вказаного в клопотанні сторони обвинувачення, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, можливої конфіскації як виду покарання, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.

Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 131-132, 171-173, 376 КПК України, -

У Х В А Л И В :
Клопотання задовольнити.
Накласти арешт на речі вилучені 05.11.2021 року в ході особистого обшуку ОСОБА_5 затриманого в порядку ст. 208 КПК України, а саме: на грошові кошти 40 (сорок) грн., 1355 (одна тисяча триста п`ятдесят п`ять) грн., куртку, кепку, сумку, рукавиці, шарф, мобільний телефон Iphone 7 Plus та 2 сім-картки.
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.
Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п» яти днів з дня її проголошення, а особами які не були присутні при проголошенні ухвали в той же строк з моменту отримання копії ухвали слідчого судді.

Слідчий суддя ОСОБА_1