ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пузикове Глобинського району Полтавської області, громадянина України, офіційно не працюючого, має на утриманні малолітню дитину, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого.
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,
11.01.2021 близько 20 год. 53 хв. ОСОБА_4 перебуваючи на території АЗС «Авіас», що розташована за адресою: Полтавська область, м. Горішні Плавні, вул. Дніпровська, 11, де у туалеті виявив конвертор-обігрівач «Bonjour» білого кольору, після чого у нього виник умисел направлений на таємне викрадення вказаного майна.
Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_4 діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, із приміщення вказаного туалету, здійснив крадіжку конвертора-обігрівача «Bonjour» BL-Meca (1000 W), білого кольору, вартістю 878 грн. 97 коп., що належить ПАТ «УКРНАФТА».
Після цього, ОСОБА_4 місце скоєння кримінального правопорушення покинув та розпорядився майном на власний розсуд, чим спричинив ПАТ «УКРНАФТА» матеріальної шкоди на суму 878 грн. 97 коп.
Таким чином ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України.
В судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та показав, що у встановлений судом спосіб, час і місці викрав належну ПАТ «УКРНАФТА» конвертор-обігрівач. Обвинувачений ОСОБА_4 не оспорював фактичних обставин та доказів по справі за фактом таємного викрадення чужого майна, об`єм викраденого та його вартість не заперечував.
Будучи належно повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, представник ПАТ «УКРНАФТА» в судове засідання не прибув, звернувшись із відповідним клопотанням про розгляд справи у її відсутність, при цьому зазначив про відсутність майнових претензій до обвинуваченого, у вирішенні питання про призначення покарання поклався на розсуд суду.
Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, враховуючи повне визнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 , думку прокурора, обвинуваченого, який пояснив, що бажає закінчити судовий розгляд без дослідження доказів, що маються в матеріалах справи в частині підтвердження фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, судом визнано недоцільним дослідження вказаних доказів.
З урахуванням викладеного та наданих в суді обвинуваченим показань, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у вчиненні умисного злочину проти власності. Його дії суд кваліфікує за ч. 1 ст. 185 КК України, так як він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку).
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд, відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, всі обставини по справі в їх сукупності, а також особу обвинуваченого, його вік і стан здоров`я, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання.
Разом із цим, суд зазначає, що згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, тому особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Обвинувачений ОСОБА_4 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, офіційно не працює, має на утриманні малолітню дитину, суспільно корисною діяльністю не займається, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, за місцем проживання скарг на нього не надходило.
Обставин, які б обтяжували або пом`якшували покарання, судом не встановлено.
При обранні міри покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, його молодий вік, стан здоров`я, відсутність офіційного джерела доходу, сімейний стан, зокрема, обвинувачений є неодруженим, перебування на його утриманні малолітньої дитини, наявність обставин, що пом`якшує покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, щодо повного визнання обвинуваченим вини у скоєному злочині, поведінку обвинуваченого як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду справи, думку потерпілого.
Суд також враховує неналежну поведінку обвинуваченого під час судового розгляду справи, беручи до уваги правову позицію рішення Європейського суду з прав людини «Пономарьов проти України» щодо того, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Обвинувачений систематично (тричі) не з`являвся у судові засідання, про поважності причин неявки суду не повідомляв, підтверджуючих доказів не надавав суду, у зв`язку з чим суд застосував примусовий привід обвинуваченого.
Разом із цим, суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, тому особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Судом враховано, що визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.
Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13.08.2020 за результатами розгляду справи № 716/1224/19.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 слід призначити покарання у вигляді громадських робіт.
Визначаючи строк відбування покарання у вигляді громадських робіт обвинуваченому, суд враховує, що санкцією ч. 1 ст. 185 КК України передбачено строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин. Суд вважає, що без урахування вищевказаної неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, з метою виконання цілей покарання обвинуваченому можна було б призначити менше, ніж середня тривалість строку громадських робіт, визначена санкцією ч. 1 ст. 185 КК України, ближче до мінімальної, проте не мінімальна, і в межах зазначеної частини статті.Проте, з урахуванням неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 185 КК України, у виді громадських робіт, ближче до максимального строку. Таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.
Питання щодо речових доказів належить вирішенню відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Процесуальні витрати у справі підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави в порядку ст.124 КПК України. Згідно із долученими до справи матеріалами, у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 було проведено експертизу, вартість якої становить 878 грн. 97 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд,
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у вигляді громадських робіт, строком на 200 годин.
Витрати на залучення експерта в розмірі 878 грн. 97 коп. стягнути з ОСОБА_4 на користь держави.
Речові докази по справі:
- конвертор-обігрівач «Bonjour» BL-Meca (1000 W), білого кольору після набрання вироком законної сили залишити у користуванні власника;
- оптичний диск DVD-R марки «Videx», об`ємом 4,7 GB, на якому мається інформація у виді трьох відео файлів залишити в матеріалах кримінального провадження.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом 30 діб з моменту його проголошення через Комсомольський міський суд Полтавської області, а обвинуваченим у той же строк з моменту його отримання.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому, потерпілому роз`яснюється право подати клопотання про помилування, а також роз`яснюється учасникам кримінального провадження право ознайомитись із журналом судового засідання та подавати на них зауваження.

Суддя ОСОБА_5