н/п 1-кп/490/957/2019
Центральний районний суд м. Миколаєва
____________________________________________________________________________
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2021 року місто Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
захисника ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,
потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальні акти у кримінальних провадженнях № 0003491, № 0000572, № 0000927, відомості про які внесено до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за обвинуваченням:
ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Аркалик, Тургайської області, Казахстан, українця, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, який не має на утриманні малолітніх дітей, фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- вироком Заводського районного суду міста Миколаєва від 16.06.2020 року за ч.1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, відповідно до ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік. Звільнений від відбування покарання, у зв`язку із закінченням іспитового строку, відповідно до ухвали Центрального районного суду міста Миколаєва від 09.07.2021 року;
- вироком Центрального районного суду міста Миколаєва від 03.08.2020 року за ч.2 ст. 190, ч.1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, відповідно до ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Досудовим розслідуванням встановлено, що 30.06.2018 року, у вечірній час доби, ОСОБА_17 перебував в гостях у знайомого ОСОБА_18 за адресою: АДРЕСА_2 . Після розпиття алкогольних напоїв, ОСОБА_18 заснув, а ОСОБА_17 побачив у останнього вдома мобільний телефон та планшет, після чого, у ОСОБА_17 виник злочинний умисел спрямований на таємне заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, керуючись корисливим мотивом, діючи повторно, скориставшись тим, що за ним ніхто не спостерігає, ОСОБА_17 , взяв зі столу планшет «Lenovo TAB4 10» імей: НОМЕР_1 вартістю 5999,90 гривень та мобільний телефон «Lenovo С2 (K10a40)» імей: НОМЕР_2 , імей2: НОМЕР_3 , вартістю 1200, які належать подружжю ОСОБА_19 та ОСОБА_18 .
Утримуючи вказане майно при собі, ОСОБА_17 з місця події зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_15 та ОСОБА_18 майнову шкоду на загальну суму 7199,90 гривень.
Крім того, 07.02.2020 року, близько о 18.00 годині (точної дати та часу в ході досудового розслідування встановити не представилося можливим), ОСОБА_17 , перебував у кімнаті за адресою: АДРЕСА_3 та в цей час у нього виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_17 , діючи таємно, повторно, із корисливих мотивів, переконавшись, що за його протиправними діями ніхто не спостерігає, знаходячись у кімнаті, таємно, шляхом вільного доступу викрав зі столу мобільний телефон марки «Xiaomi» моделі «Redmi 8», вартістю 2 813 грн., із сім-картою оператора мобільного зв`язку «МТС», що належить потерпілому ОСОБА_20 .
В подальшому ОСОБА_17 розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_20 матеріальну шкоду на суму 2 813 гривень.
Крім того, 24.06.2021 приблизно о 16:00 годині ОСОБА_17 , перебуваючи біля будинку №131-Б по вул. Потьомкінській в м. Миколаєві виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення.
Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, ОСОБА_17 шляхом вільного доступу проник до приміщення громадської організації СЗПД «Час життя», яка розташована за адресою: м. Миколаїв вул. Потьомкінська, 131-Б, де діючи таємно, повторно, із корисливих мотивів, переконавшись, що за його протиправними діями ніхто не спостерігає побачив в коридорі зовнішній блок спліт системи кондиціонеру SVS ASW-H09A4/EL, вартістю 1200,00 грн. та взявши вказаний зовнішній блок спліт системи кондиціонеру ОСОБА_17 покинув місце вчинення злочину.
В подальшому ОСОБА_17 розпорядилися викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_21 матеріальну шкоду на суму - 1200 гривень.
Умисні дії ОСОБА_17 , які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинені повторно, кваліфіковані за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.185 КК України.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_17 провину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень визнав повністю та зазначив, що підтверджує обставини, викладені в обвинувальному акті в повному обсязі. Обвинувачений показав суду, що ввечорі 30.06.2018 року, він перебував в гостях у знайомого ОСОБА_18 , з яким вони розпивали алкогольні напої. Після того, як ОСОБА_22 заснув, він таємно заволодів планшетом та мобільниим телефоном марки «Lenovo», які лежали на столі, після чого залишив домоволодіння потерпілого. ОСОБА_17 показав суду, що викрадене майно він заклав в ломбард «Капітал», що знаходиться на вулиці 3-я Слобідська у місті Миколаєві та отримав за викрадене майно приблизно 800 гривень.
Крім того, як зазначив ОСОБА_17 , взимку 2020 року, він перебуваючи за адресою: по АДРЕСА_3 , де проживав його сусід ОСОБА_23 разом із своєю співмешканкою. Обвинувачений зазначив, що у сумці співмешканки ОСОБА_16 він побачив телефон марки «Xiaomi», яким таємно заволодів і заклав у ломбард за 2000 гривень.
Разом із тим, обвинувачений показав суду, що влітку 2021 року, перебуваючи біля будинку вул. Потьомкінській в м. Миколаєві, побачив зовнішній блок кондиціонеру, який викрав, а в подальшому здав на прийом металобрухту за 300 гривень.
У вчиненому обвинувачений щиро покаявся, просив суд його суворо не карати, оскільки він зробив длясебе належні висновки та усвідомив ганебність своїх вчинків.
Оскільки в судовому засіданні обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а так само визнав всі фактичні обставини його вчинення, потерпілі надали суду заяви щодо розгляду справи за їх відсутності із зазначенням підтримання сторони обвинувачення щодо міри покарання, а прокурор не висловив жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, за відсутності їх заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, переконавшись у тому, що всі зазначені особи правильно розуміють зміст встановлених обставин, в порядку ст. 349 ч. 3 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені показами обвинуваченого, наданими ним безпосередньо в судовому засіданні, які відповідають всім фактичним обставинам інкримінованих ОСОБА_17 діянь і ніким не оспорюються, суд приходить до переконання, що діяння, які вчинені обвинуваченим дійсно мали місце, вони містять склад кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України і ОСОБА_17 винуватий у їх вчиненні.
Відповідно до положень ст. 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_17 , суд визнає його щире каяття.
Відповідно до положень ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_17 , судом не встановлено.
При призначенні покарання ОСОБА_17 суд, відповідно до положень ст. 65 враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до вимог ст. 12 КК України відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості та нетяжких злочинів, данні про особу обвинуваченого, який має постійне місце мешкання, характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, однак з 2010 року перебуває на обліку у лікаря-нарколога, офіційно не працює, раніше судимий за вчинення корисливих злочинів, тобто на шлях виправлення не став, висновків належних для себе не зробив та продовжив вчиняти кримінальні правопорушення, а тому приходить до висновку про необхідність призначити ОСОБА_17 покарання у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для його виправлення та запобігатиме вчиненню ним нових злочинів.
Відповідно до частини 3 статті 78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.
Згідно позиції Верховного суду, викладеної у постанові по справі №127/25037/17 від 14.09.2021 року: у випадку вчинення злочину під час іспитового строку, покарання, від якого особа була звільнена з випробуванням, вважається невідбутою частиною покарання та стає реальним, яке має приєднуватися до покарання за новим вироком. Таким чином, законодавець звільнення від покарання з випробуванням не вважає невід`ємною частиною покарання, призначеного попереднім вироком, а лише способом виконання такого покарання, який змінюється на реальне відбування покарання у випадку вчинення нового злочину під час іспитового строку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Відповідно до позиції Верховного суду, викладеної у постанові по справі №390/235/19 від 08.02.2021 року: «якщо в діях особи має місце повторність кримінальних правопорушень, передбачена ч. 1 ст. 32 КК, і ця особа засуджується за вчинення кількох тотожних кримінальних правопорушень, які кваліфікуються за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК, і при цьому одне або кілька з них були вчинені до ухвалення попереднього вироку, а ще одне або декілька - після його ухвалення, то спеціальні правила ч. 4 ст. 70 КК не застосовуються. У такому випадку суд кваліфікує зазначені кримінальні правопорушення за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК та призначає покарання, передбачене її санкцією, а остаточне покарання визначає за правилами ст. 71 КК за сукупністю вироків».
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що при призначені остаточного покарання ОСОБА_17 , необхідно, враховуючи вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 03.08.2020 року, призначити йому покарання, відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, призначивши покарання шляхом часткового приєднання до призначеного ОСОБА_17 покарання за цим вироком, не відбутої частини покарання за попереднім.
Разом із тим, суд вважає за необхідне зазначити, що вирок Заводського райнного суду м. Миколаєва від 16.06.2020 року судом при призначенні остаточного покарання обвинуваченому не враховується, оскільки відповідно до ухвали Центрального райнного суду м. Миколаєва, ОСОБА_17 звільнено за вказаним вироком від покарання, у зв`язку із закінченням іспитового строку.
Крім того, потерпілою ОСОБА_15 до ОСОБА_17 було заявлено цивільний позов про відшкодування ним матеріальних збитків у сумі 10000 грн. (десять тисяч гривень) та судових витрат у розмірі 900 грн. (дев`ятсот гривень).
Згідно ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діянням підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.
Так, частиною першою статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, та підтверджено в ході судового розгляду, майнова шкода завдана потерпілій ОСОБА_15 становить 4200 гривень.
Таким чином, з урахуванням позиції обвинуваченого ОСОБА_17 , який повністю визнав свою провину у вчинених кримінальних правопорушеннях, однак частково визнав цивільний позов потерпілої ОСОБА_15 , враховуючи, що заявлений цивільним позивачем розмір матеріальних збитків, на підтвердження якого суду не надано жодного документу, не співпадає із розміром завданої їй майнової шкоди, зазначеним у матеріалах кримінального провадження, позовні вимоги щодо відшкодування майнової шкоди підлягають частковому задоволенню.
Так, на підставі вимог ст. 1166 ЦК України, слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_17 на користь ОСОБА_15 4200 грн. (чотири тисячі двісті гривень) відшкодування матеріальної шкоди, яка підтверджується матеріалами кримінального провадження.
З приводу позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_17 судових витрат, на підставі вимог ст.141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що в цій частині цивільний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі, а тому слід стягнути з обвинуваченого документально підтверджені та понесені потерпілою витрати на правову допомогу в розмірі 900 грн. (дев`ятсот гривень).
Як слідує зі змісту ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів.
Тому з огляду на це, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з обвинуваченого ОСОБА_17 на користь держави витрат на проведення судової товарознавчої експертизи №201 від 19.02.2020р. у кримінальному провадженні №0000572 вартістю 1099,07 грн. (одна тисяча дев`яносто дев`ять гривень, сім копійок); товарознавчої експертизи №СЕ-19/115-21/10317-ТВ від 30.07.2021р. у кримінальному провадженні №0000927 вартістю 1372,96 грн. (одна тисяча триста сімдесят дві гривні, дев`яносто шість копійок), тобто на загальну суму 2472,03 грн. ( дві тисячі чотириста сімдесят дві гривні, дев`яносто шість копійок).
Під час судового розгляду стороною обвинувачення не надано відповідних відомостей про наявні речові докази у кримінальному провадженні, а тому суд позбавлений об`єктивної можливості відповідно до вимог ст. 100 КПК України вирішити питання про долю речових доказів.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_17 не обирався.
З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 81, 82, 1166 ЦПК України, ст. ст. 8, 9, 124, 128, 368, 370- 374, 394 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_17 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у виді 3-х (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, призначити ОСОБА_17 покарання шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 03.08.2020 року, остаточно призначити ОСОБА_17 покарання у виді 3-х (трьох) років 6-ти (шести) місяців позбавлення волі.
Стягнути з ОСОБА_17 на користь держави процесуальні витрати на загальну суму 2472,03 (дві тисячі чотириста сімдесят дві гривні, дев`яносто шість копійок).

Цивільний позов ОСОБА_15 до ОСОБА_17 про відшкодування відшкодування ним матеріальних збитків у сумі 10000 грн. (десять тисяч гривень) та судових витрат у розмірі 900 (дев`ятсот гривень) - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_17 на користь ОСОБА_15 4200 (чотири тисячі двісті гривень) матеріальної шкоди та 900 (дев`ятсот) гривень судових витрат.

Строк початку відбуття покарання ОСОБА_17 слід раховувати з моменту звернення вироку до виконання.
Вирок суду набирає законної сили після спливу тридцяти денного строку, встановленого ст. 395 КПК України для його оскарження. Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили та його виконання.
Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 (тридцяти) днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з часу отримання вироку суду.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку в порядку ст. 376 КПК України негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1