печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 листопада 2021 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва Департаменту організації, процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку із масовими протестами 2013-2014 роках, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:
до провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва Департаменту організації, процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку із масовими протестами 2013-2014 роках, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, в рамках кримінального провадження № 0001048 від 10.10.2014.

Вказане клопотання обґрунтовує тим, що Управлінням з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001048 від 10.10.2014. У цьому кримінальному провадженні досліджуються факти створення окремими особами спільно з ОСОБА_4 злочинної організації, участі у ній та у злочинах, вчинюваних такою організацією, перешкоджання проведенню у м. Києві в листопаді 2013 року - лютому 2014 року мирних мітингів, організації перевищення у цей період часу влади та службових повноважень працівниками правоохоронних органів України, що призвело до тяжких наслідків, а також організації вчинення умисних вбивств мітингувальників і заподіяння їм тілесних ушкоджень.

Так, ОСОБА_5 будучи призначеним Указом Президента України ОСОБА_4 від 31.05.2012 на посаду начальника Головного управління - командуючого внутрішніми військами Міністерства внутрішніх справ України надав згоду на участь у створеній Президентом України ОСОБА_4 разом з іншими її членами злочинної організації, брав активну участь у ній, і, з метою досягнення поставленої ОСОБА_4 мети, вчинив ряд тяжких злочинів.

У період листопада 2013 року лютого 2014 року, перебуваючи на посаді начальника Головного управління - командуючого внутрішніми військами Міністерства внутрішніх справ України, діючи за вказівкою та в інтересах Міністра внутрішніх справ України ОСОБА_6 і Президента України ОСОБА_4 у складі злочинної організації ОСОБА_5 перешкоджав проведенню в місті Києві мирних мітингів і акцій протесту, умисно вчинив дії, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, надаючи завідомо незаконні вказівки підлеглим військовослужбовцям внутрішніх військ Министерства внутрішніх справ України щодо застосування надмірної сили, спеціальних засобів і техніки для силового розгону учасників акцій протесту в місті Києві, що спричинило тяжкі наслідки.

11.03.2014 відносно ОСОБА_7 складено письмове повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України, 17.11.2015 повідомлення про підозру змінено та повідомлено про нову підозру у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ст. 340, ч. 4, ст. 28, ч. 3ст. 27, ч. 3 ст. 365 КК України.

Таким чином ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ст. 340, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 365 КК України.

У зв`язку із невстановленням місця перебування підозрюваного ОСОБА_7 , що позбавило орган досудового розслідування можливості вручити йому письмові повідомлення про підозру, у день їх складань, зазначені повідомлення, відповідно до вимог ч. 1 ст. 278, ст. 111, ст. 135 КПК України, направлено у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень на всі відомі адреси проживання підозрюваного.

Крім того, 11.03.2014 у зв`язку із не встановленням місцеперебування підозрюваного ОСОБА_7 , органом досудового розслідування оголошено розшук останнього.

На цей час місце перебування ОСОБА_7 не встановлено, за місцем реєстрації та проживання останній відсутній.

У кримінальному провадженні № 0001048 від 10.10.2014 потерпілими заявлено цивільні позови про відшкодування завданої внаслідок кримінальних правопорушень шкоди на загальну суму 40 млн. гривень.

Разом з цим, під час досудового розслідування встановлено збитки, завдані юридичним особам внаслідок кримінальних правопорушень, на суму більш ніж 10 млн. гривень, що підтверджується висновками судово-економічних експертиз.

Так, 28.08.1983 виконкомом Розумницької сільської ради Ставищенського району Київської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та підозрюваним ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 09.04.2008 року на праві власності за ОСОБА_9 зареєстровано об`єкт нерухомості квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ( реєстраційний номер 22855766).

Відповідно до ч. 2 ст. 60 Сімейного кодексу України: «.. кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя».

Таким чином, оскільки вищевказана квартира за адресою: АДРЕСА_1 ( реєстраційний номер 22855766) набута під час шлюбу ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , вона є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, отже є, у тому числі, власністю підозрюваного ОСОБА_7 .

Прокурором у клопотанні зазначено, що незастосування заборон відчуження та розпорядження вказаною квартирою надасть можливість ОСОБА_7 , ОСОБА_9 або їх представникам за дорученням, безперешкодно відчужувати її або іншим способом розпорядитися нею, що може призвести до зникнення чи втрати цього майна та в подальшому перешкодить виконанню вироку в частині можливої конфіскації майна підозрюваного.

Таким чином, на цей час існують ризики втрати зазначеного майна, що призеде до втрати можливості відшкодування шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 .

В судове засідання прокурор не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив, подав заяву про розгляд клопотання у його відсутність та зазначив, що клопотання підтримує, просить накласти арешт на майно ОСОБА_9 у частині, яка на праві спільної сумісної власності належить її чоловіку підозрюваному у кримінальному провадженні № 0001048 ОСОБА_7 і не виділена в натурі, а саме накласти арешт на ? частку від зазначеного у клопотанні нерухомого майна.

На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, слідчий суддя розглянув клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у зв`язку з наявною можливістю вчинення дій, спрямованих на відчуження та розтрату вказаного майна.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів на підставі ч. 1 ст. 107 КПК України не здійснювалась.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

У випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено на нерухоме, рухоме майно, яке перебуває у власності у підозрюваного, з метою відшкодування шкоди завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні.

Як передбачено ч. 8 ст.170 КПК України, вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Частиною 10 ст. 170 КПК України, передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно положень ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Надані суду матеріали свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що їх сукупність, відповідно до вимог ст. 170 КПК України, є достатньою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, майно набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено законом. Дружина, чоловік розпоряджається майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою відповідно до положень ст. 65 Сімейного кодексу України.

Згідно ст. 63 Сімейного кодексу України, подружжя володіє, користується та розпоряджається майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності на рівних засадах, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 357 Цивільного кодексу України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Таким чином, рівність часток у праві спільної часткової власності є загальним правилом. Виняток із нього має бути спеціально встановлено або договором, або законом.

Дослідивши надані матеріали, враховуючи відповідно до вимог ст. 173 КПК України наявність даних про достатність доказів, що вказують на наявність кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ст. 340, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 365 КК України, наявність даних про належність майна, на яке прокурор просить накласти арешт, з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, слідчий суддя вважає необхідним частково задовольнити клопотання, накласти арешт на майно, оскільки вважає наявні передбачені ст. 170 КПК України підстави для його накладення.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 357 Цивільного кодексу України, ст.70 Сімейного кодексу України про рівність часток майна чоловіка та дружини, що знаходиться у спільній сумісній власності, слідчий суддя вважає за можливе накласти арешт на 1/2 частину спільного майна подружжя з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України, -

УХВАЛИВ:
Накласти арешт на нерухоме майно 1/2 частки квартири, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ( реєстраційний номер 22855766), яка належить підозрюваному ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності, з метою відшкодування шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями (цивільних позовів), заборонивши відчужувати та розпоряджатися будь-яким чином зазначеним майном.

В задоволенні інших вимог клопотання відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1