Справа № 446/1818/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/719/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 31 травня 2021 року,
з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

встановила:
цим вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.2 ст. 190 КК України до одного року позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України частково приєднано невідбуте покарання призначене вироком Залізничного районного суду м. Львова від 24 листопада 2016 року та остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді п`яти років одного місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з часу звернення вироку до виконання.

Вирішено питання з процесуальними витратами.

Цивільний позов про відшкодування збитків, завданих злочином задоволено та постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь Фермерського господарства «ЛІМ» матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок вчинення кримінального правопорушення в розмірі 75 314 грн. 60 коп.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 13 лютого 2019 року у невстановлений час, представившись працівником ТзОВ «ЕКО-ТЕРРА», перебуваючи по вул. Шевченка, 1а в с. Товмач, Кам`янка-Бузького району, Львівської області на території ФГ «ЛІМ», діючи з прямим умислом повторно, під час іспитового строку, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою заволодіння чужим майном шляхом обману, з корисливих мотивів увійшов у довіру ОСОБА_9 , працюючої головним бухгалтером ФГ «ЛІМ» та під приводом купівлі відходів вторинної сировини у вигляді вживаних автомобільних шин загальною масою 5400 кг та вживаних акумуляторних батарей загальною масою 3620 кг, з метою їх подальшої утилізації, заволодів такими, не здійснивши обумовленої оплати та у подальшому, розпорядився на власний розсуд.

Так, ОСОБА_6 у ході приватної розмови із приватним підприємцем ОСОБА_10 домовився про надання йому послуг з приводу перевезення вторинної сировини з території ФГ «ЛІМ», що знаходиться по вул. Шашкевича, 1а в с. Товмач, Кам`янка-Бузького району, Львівської області. Після цього, транспортний засіб, що належнить ОСОБА_10 марки «Рено» н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_11 прибув на територію ФГ «ЛІМ». Водій представився представником ОСОБА_6 , повідомив, що приїхав з метою здійснення перевезення вторинної сировини від імені ОСОБА_6 в м. Тернопіль. У подальшому, згаданий транспортний засіб на території ФГ «ЛІМ» було завантажено вживаними автомобільними шинами загальною масою 5400 кг, вартістю 16 200 грн. та вживаними акумуляторними батареями загальною масою 3620 кг, вартістю 59 114,60 грн. Після цього, транспортний засіб під керуванням водія ОСОБА_11 прибув у м. Тернопіль та після зустрічі з ОСОБА_6 на території ТОВ «ІНВЕСТМЕТАЛ» було проведено вигрузку акумуляторних батарей загальною масою 3,620 кг. В подальшому, за вказівкою ОСОБА_6 водій ОСОБА_11 поїхав у с. Дружба, Теребовлянського району, Тернопільської області де наступного дня, 14 лютого 2019 року було проведено вивантаження автомобільних шин загальною масою 5400 кг. Після реалізації отриманих у ФГ «ЛІМ» вторинної сировини у вигляді вживаних автомобільних шин загальною масою 5400 кг та вживаних акумуляторних батарей загальною масою 3620 кг ОСОБА_6 обумовленої оплати не здійснив. Своїми протиправними діями ОСОБА_6 заподіяв матеріальної шкоди ФГ «ЛІМ» на загальну суму 75 314,60 грн.

Крім цього, на початку березня 2019 року ОСОБА_6 , будучи раніше знайомим із ОСОБА_10 , діючи повторно, з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, шляхом зловживання довірою останнього, з корисливих мотивів, у телефонному режимі, домовився із ОСОБА_10 про транспортні послуги щодо перевезення вантажу з ФГ «Молочні ріки», що знаходиться у с. Пониковиця, Бродівського району, Львівської області до території ТОВ «Інвестметал», що знаходиться у м. Тернопіль, по вул. Лукяновича, 8. Так, ОСОБА_10 на виконання вищевказаної домовленості доручив своєму водієві ОСОБА_12 здійснити перевезення вантажу, вартість транспорних послуг становила 7500 грн. Однак, після виконання ОСОБА_10 домовленості щодо перевезення вантажу ОСОБА_6 за вказані послуги не розрахувався, спричинивши ОСОБА_10 матеріальні збитки на суму 7500 грн.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 покликається на те, що призначене ОСОБА_6 покарання є надто суворим і не відповідає тяжкості та особі обвинуваченого.

Вважає вирок суду незаконним і таким, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано щире каяття обвинуваченого ОСОБА_6 як пом`якшуючу покарання обставину, а також сприяння розкриттю злочину.

Просить скасувати вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 31 травня 2021 року, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України і призначити йому покарання у вигляді штрафу, а вирок Залізничного районного суду м. Львова від 24 листопада 2016 року виконувати самостійно.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та виступ його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора про її заперечення та залишення вироку суду без зміни, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Так, ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Наведеним у вироку доказам місцевий суд дав належну правову оцінку, вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст. 190 КК України.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, суд не проводить детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.ст. 50, 65 КК України суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначення покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення та інші обставини.

Санкція інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_6 за ч.2 ст. 190 КК України кримінального правопорушення проти власності, окрім позбавлення волі, як альтернативні види, передбачає покарання у виді штрафу, або виправних робіт, або обмеження волі.

У справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03) зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Так, відповідно до ч.2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

З огляду на вищезазначені положення закону, суд при призначенні покарання має виходити не тільки з меж караності діяння, встановлених у відповідній санкції Особливої частини КК України, а й із тих норм Загальної частини КК України, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються інші питання, пов`язанні з призначенням покарання.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених та для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Так, колегія суддів вважає, що в даному випадку, суд першої інстанції, належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, його особу, обставину, що пом`якшує покарання щире каяття та відсутність обставин, що обтяжують покарання і призначив обвинуваченому ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч.2 ст. 190 КК України у вигляді позбавлення волі, яке відповідає вимогам ст.ст. 50, 65, 71 КК України, що, на думку колегії суддів, є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ті обставини, на які покликається захисник обвинуваченого у своїй апеляційній скарзі, місцевим судом теж враховані.

Відтак, колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 .

Окрім цього, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
постановила:
апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 31 травня 2021 року відносно ОСОБА_6 без зміни.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3