Справа № 522/7075/21
Провадження № 1-кп/522/501/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
здійснивши судовий розгляд у відкритому судовому засіданні у залі Приморського районного суду м. Одеси № 106 на підставі обвинувального акту, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000417 від 11.03.2021 року стосовно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Тарутино, Тарутинського району, Одеської області, громадянина України, який має середню освіту, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого до затримання за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:
- 14.10.2014 року Тарутинським районним судом Одеської області за ч. 1 ст. 122 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75, 76 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим терміном 3 роки;
- 31.10.2018 року Приморським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 186 КК України, до позбавлення волі строком до 4 років 6 місяців, на підставі ст. 71 КК України частково приєднано покарання за Тарутинського районного суду Одеської області від 14.10.2014 року та визначено 5 років позбавлення волі;
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
11.03.2021 року близько 18 години 50 хвилин, ОСОБА_3 , знаходився біля магазину «Цитрус» за адресою: м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 64, де в останнього раптово виник злочинний намір направлений на таємне викрадення чужого майна. З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_3 наблизився до вітрини магазину «Цитрус», біля якої стояв велосипед марки «Азімут», темно-синього кольору, та власника даного велосипеда не було поблизу. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливі мотиви ОСОБА_3 в той же час та місці наблизився до велосипеда марки «Азімут», темно-синього кольору та переконавшись, що власника не має поруч, та його дії непомітні для оточуючих та мають таємний характер, схопив велосипед марки «Азімут», темно-синього кольору.
В подальшому, ОСОБА_3 , розуміючи протиправність своїх дій та з метою уникнення бути викритим сів на вищезазначений велосипед та поїхав в напрямку вул. Пушкінська, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
В результаті вчинення злочинних дій, в яких підозрюється ОСОБА_3 , потерпілому ОСОБА_5 , завдано майнову шкоду на загальну суму 2252 гривень.
Таким чином, встановлені достатні підстави вважати винним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за кваліфікуючими ознаками таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.
Суд з`ясував, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи, та упевнився у добровільності їх позиції, їм було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини у апеляційному порядку.
При таких обставинах, за згодою учасників кримінального провадження, які визнали недоцільним дослідження доказів по справі, докази у судовому засіданні не досліджувались, згідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, визнав в повному обсязі та підтвердив всі обставини справи, які описані у обвинувальному акті.
Пояснив, що він 11.03.2021 року близько 18 години 50 хвилин, знаходячись біля магазину «Цитрус» в м. Одеса, в центрі міста в районі вулиць Пантелеймонівська, побачивши велосипед марки «Азімут», темно кольору, який стояв без власника, таємно його викрав, сівши на вищезазначений велосипед та поїхавши в напрямку вул. Пушкінська, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
У вчиненому щиро кається, просив вибачення, вказав, що зробив відповідні висновки та завіряв суд більше не порушувати закон. Злочин вчинив через скрутне матеріальне становище. Просив суворо його не карати, врахувати його щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні та призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.
Прокурор, посилаючись на характеризуючі особу обвинуваченого дані, просила призначити покарання у виді чотирьох місяців арешту.
Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, в поданій до суду заяві просив розглядати справу без його участі.
Приймаючи до уваги вищевказане, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, повністю доведена.
Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, оскільки обвинувачений вчинив злочин в період непогашеної судимості, приблизно через рік після звільнення його з місць позбавлення волі.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Призначаючи покарання обвинуваченому суд, керуючись положеннями ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Статтею 65 КК України передбачено, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.
Виходячи з засади співмірності, призначене покарання за своїм видом і розміром має відповідати характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.
Відповідно до абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що суди не повинні допускати спрощений та однаковий підхід до розгляду справи та застосовувати індивідуалізацію покарання, з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №207/5011/14-к (провадження №51-1985км 18).
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відносяться до нетяжкого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих покарання обставин.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує його особу, який є громадянином України, не одружений, осіб на утриманні не має, зареєстрований в Одеській області без постійного місця проживання в м. Одесі, офіційно не працевлаштований, у лікаря на наркологічному та психіатричному обліку не значиться, раніше неодноразово судимий, в тому числі за корисливий злочин проти власності, після звільнення з місць позбавлення волі на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, що характеризує його особу як таку, що схильна до вчинення правопорушень, а також те, що він обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину.
Як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд враховує те, що він щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення.
В обвинувальному акті зазначено обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , вчинення злочину повторно.
Разом з тим, оскільки дії ОСОБА_3 вже містять кваліфікуючу ознаку повторність, суд вважає, що у даному випадку вчинення злочину повторно не може бути обтяжуючою покарання обставиною та згідно усталеної судової практики є неприпустимим.
Згідно матеріалів провадження майно потерпілому було повернуто працівниками поліції після затримання обвинуваченого, який активно сприяв розкриттю злочину на стадії досудового розслідування.
За вчинення кримінального правопорушення, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 185 КК України, передбачено покарання у виді арешту на строк від трьох до шести місяців або обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк.
Згідно ч. 1 ст. 60 КК України покарання у виді арешту полягає в триманні засудженого в умовах ізоляції і встановлюється на строк від одного до шести місяців.
Згідно ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.
Враховуючи обставини вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, дані щодо особи обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований та раніше судимий за вчинення злочину проти власності, належних висновків для себе не зробив, що свідчить про його схильність до протиправної поведінки, однак наявність пом`якшуючих покарання обставин, а саме щирого каяття, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_3 покарання в межах мінімальної санкції ч. 2 ст. 185 КК України, у виді арешту.
Суд вважає, що вказаний вид реального покарання, який передбачає тимчасову ізоляцію особи від суспільства, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, та відповідатиме меті призначення покарання. Крім того, призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинувачених і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Підстав для застосування положень ст. 75 КК України судом не встановлено.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.
Судом встановлено, що обвинувачений був затриманий співробітниками поліції 29.01.2022 року та 31.01.2022 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси йому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Прокурор просила запобіжний захід, застосований ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 31.01.2022 року обвинуваченому ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою, залишити без змін до вступу вироку в законну силу.
Враховуючи особу обвинуваченого, який переховувався від суду, був оголошений у розшук та доставлений в приміщення суду працівниками поліції, суд вважає, що запобіжний захід застосований ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 31.01.2022 року обвинуваченому ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою необхідно залишити без змін до вступу вироку в законну силу.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк покарання ОСОБА_3 термін його попереднього ув`язнення у період з 29.01.2022 року по день набрання вироком законної сили включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день покарання у виді арешту.
Процесуальні витрати на залучення експертів у зв`язку з проведенням експертиз відсутні та цивільний позов не заявлено.
Питання щодо речових доказів судом вирішується в порядку вимог ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 15, 50, 56, 65, 68, 70, 185, 395 КК України, ст. 100, 124, 367-371, 373, 374, 376, 395, 532 КПК України,

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді арешту строком на три місяці.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з 29.01.2022 року з моменту його фактичного затримання.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк покарання ОСОБА_3 термін його попереднього ув`язнення у період з 29.01.2022 року по день набрання вироком законної сили включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день покарання у виді арешту.
Застосований стосовно ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.
Речові докази по справі:
- велосипед марки «Азімут», темно-синього кольору, який належить потерпілому ОСОБА_5 , вважати повернутим його власнику;
- цифровий диск з відеозаписами з камер відеоспостереження магазину «Цитрус» за адресою: м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 64, - зберігати при матеріалах кримінального провадження.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та на нього може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня проголошення вироку через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду.

Суддя Приморського районного
суду м. Одеси ОСОБА_1