Справа № 372/1526/21 Головуючий в суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3593/2021 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2021 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Обухівського районного суду Київської області від 27 травня 2021 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця: м. Луганськ, українця, громадянина України, непрацюючого, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, з професійно-технічною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05.04.2021 року за ч.1 ст. 185 КК України до 100 годин громадських робіт,-

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15 ч.2 ст.186 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Відповідно до вироку суду, 31.03.2021 року близько 18 год. 15 хв. ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 побачив раніше незнайому ОСОБА_9 та вирішив відкрито заволодіти майном останньої. Реалізуючи свій умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна та переслідуючи корисливі мотиви, ОСОБА_7 , діючи відкрито, повторно, з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ззаду підбіг до потерпілої ОСОБА_9 застосувавши насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, рукою вдарив у ліве плече, позбавивши її можливості чинити йому опір, внаслідок чого потерпіла впала на землю. Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , намагався зірвати з плеча потерпілої ОСОБА_9 жіночу сумку, яка для останньої матеріальної цінності не представляє, в якій знаходилось її майно, а саме, гаманець, який для потерпілої матеріальної цінності не представляє, в якому знаходились грошові кошти в сумі 4 300 гривень та паспорт громадянина України на ім`я потерпілої, в якому знаходились грошові кошти в сумі 200 доларів США, які у перерахунку на Національну валюту, станом на 31.03.2021, згідно курсу НБУ становить 5 577, 04 грн. Потерпіла почала кричати та кликати на допомогу в зв`язку з чим ОСОБА_7 намагався залишити місце вчинення злочину та побіг в бік зупинки громадського транспорту «Школа», розташованої на перехресті вулиць Київська та Каштанова в м. Обухів Київської області, тобто свої злочинні дії до кінця не закінчив з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, оскільки був зупинений чоловіком потерпілої ОСОБА_10 .
Вироком Обухівського районного суду Київської області від 27 травня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною ч.3 ст.15 ч.2 ст.186 КК України та призначено йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.На підставі ст.70 ч.4, 72 КК України частково приєднано ОСОБА_7 до покарання визначеного за даним вироком покарання за вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05.04.2021 та призначено остаточне покарання у виді чотирьох років п`яти днів позбавлення волі.Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу ОСОБА_7 залишено тримання під вартою. Час відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту затримання, зарахувавши йому в строк відбування покарання час перебування під вартою з 31 березня 2021 року.Вирішено питання стосовно речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Обухівського районного суду Київської області від 27 травня 2021 року. Застосувати до ОСОБА_7 ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.
В обґрунтування апеляційної скарги захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 зазначає, що призначене покарання є незаконним, необґрунтованим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного. Сторона захисту вважає, що при призначенні покарання судом першої інстанції не було враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Не враховано або не в повному обсязі враховано, що обвинувачений одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, має професійно-технічну освіту, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, цивільний позов потерпілою не заявлено, претензій не пред`явлено, щодо міри покарання, потерпіла також не заявила вимог. Зазначає, що у зв`язку з викладеним вище ОСОБА_7 необґрунтовано призначено максимально можливий строк покарання.

Також апелянт вважає, що у зв`язку з наявних сукупностей пом`якшуючих покарання обставин та відсутності обтяжуючих обставини, достатнім у даному випадку призначити покарання з випробуванням з урахуванням ст.75 КК України.
Сторона захисту стверджує, що строк проведений ОСОБА_7 у місцях позбавлення волі та максимальний іспитовий строк тривалістю 3 роки, буде достатнім та необхідним для досягнення основної мети покарання: кара, виправлення засудженого та попередження скоєння нових злочинів.
Заслухавши доповідь судді,
пояснення прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги,
перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Розгляд вказаного провадження було проведено судом першої інстанції в порядку ч.3 ст.349 КПК України. Вирок суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_7 та кваліфікації його дій за вчинення інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.3 ст.15 ч.2 ст.186 КК України учасниками судового розгляду не оспорюється.
Щодо доводів захисника про те, що оскаржуваний вирок не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного, тобто є занадто суворим, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно із ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Всупереч доводам апеляційної скарги захисника, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 повністю дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону. Так, призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання, обставинами, які пом`якшують покарання відповідно до ст.66 КК України суд першої інстанції визнав і врахував щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Також, судом першої інстанції враховано дані щодо особи обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, одружений, офіційно не працевлаштований. Врахувавши зазначені обставини, суд першої інстанції обґрунтовано призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, в межах, установлених санкцією інкримінованої статі, відповідно до положень КК України, у виді позбавлення волі, а також правильно визначив вид і розмір остаточного покарання на підставі ч.4 ст.70, ст.72 КК України частково приєднавши ОСОБА_7 до покарання визначеного за оскаржуваним вироком покарання за вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05.04.2021 у виді 4 (чотирьох) років 5 (п`яти) днів позбавлення волі.
Таке покарання, на переконання колегії суддів, відповідає принципу індивідуалізації покарання, з огляду на вимоги ст.50 КК України узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, відповідає основній меті покарання, за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Посилання в апеляційній скарзі захисника на те, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання не в повному обсязі було враховано дані про його особу, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, оскільки суд першої інстанції врахував всі обставини, які враховуються при призначені покарання, передбачені статтею 65 КК України, в тому числі обставини, що пом`якшують покарання, сімейний стан обвинуваченого, думку потерпілої, надав їм правову оцінку і призначив обвинуваченому таке покарання, яке є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів.
Крім того, колегія суддів, звертає увагу на те, що ОСОБА_7 раніше судимий за вчинення злочину проти власності, злочин у даному кримінальному провадженні вчинив за п`ять днів до ухвалення вироку в іншому кримінальному провадженні, що свідчить про його стійке небажання стати на шлях виправлення, та виключає можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України.
Отже, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання дотримався вимог кримінального закону, врахував всі, передбачені ним обставини у їх сукупності, і підстав для застосування ст.75 КК України, як про це ставить питання захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 , колегія суддів не вбачає.
Додаткових доводів, які б могли бути підставою для скасування вироку захисником до апеляційного суду не надано.
Істотних порушень кримінально-процесуального законодавства, які б ставили під сумнів правильність висновків суду, колегією суддів не встановлено.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_7 , а також про безпідставність доводів апеляційної скарги захисника.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Обухівського районного суду Київської області від 27 травня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту отримання судового рішення.

Судді ____________________ ___________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4