справа №474/321/21
Провадження №1-кс/474/379/21
УХВАЛА
Іменем України
26.10.21р. Смт.Врадіївка
Слідчий суддя Врадіївського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
скаржника ОСОБА_3
без участі:
дізнавача ВП №2 Первомайського РВП ОСОБА_4
розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову дізнавача у кримінальному провадженні - начальника СД ВП №2 Первомайського РВП ОСОБА_4 від 23.09.2021р. про закриття кримінального провадження №0000209 від 14.07.2020р. за ст. 172 ч.1 КК України, поданої в порядку ст. 303 КПК України, -
встановив:
ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із скаргою на постанову дізнавача у кримінальному провадженні - начальника СД ВП №2 Первомайського РВП ОСОБА_4 від 23.09.2021р. про закриття кримінального провадження №0000209 від 14.07.2020р. за ст. 172 ч.1 КК України, за фактом грубого порушення директором Покровської ЗОШ ОСОБА_5 законодавства про працю, що виявилося у необґрунтованій відмові в укладенні трудового договору з ним.
В своїй скарзі ОСОБА_3 посилається на те, що вважає постанову дізнавача незаконною виходячи з наступного.
- постанова винесена, без врахування вказівок по кримінальному провадженні наданих СУ ГУ НП в Миколаївській області та вказівки процесуального прокурора;
- зміст постанови є фактично переписаним змістом попередньої постанови про закриття кримінального провадження, яка була скасована;
- обґрунтовуючи постанову про закриття кримінального провадження дізнавач послався на рішення судів у цивільній справі, які не мають преюдиціального значення у кримінальному провадженні, що суперечить нормам ст. 90 КПК;
- посилаючись на рішення судів у цивільній справі дізнавач не дала оцінки тому, що вони приймалися не за тими обставинами та доказами, на які посилається директор школи Маркітан у письмовій відмові у прийнятті на роботу, та потерпілий - у позовній заяві про визнання відмови у прийнятті на роботу неправомірною;
- дізнавач під час досудового розслідування витребувала ряд документів від різних установ, яким при винесенні оскаржуваної постанови не надала жодної оцінки, в т. ч. не послалася чому вона надала перевагу одним доказам перед іншими;
- дізнавачем не була дана оцінка тому, що відмовляючи у прийнятті на роботу своє рішення викладене у письмовій відмові директор школи мотивувала тим, що на посаду вчителя вже було призначено ОСОБА_6 на підставі направлення Врадіївської РЦЗ, який має додаткові гарантії в працевлаштуванні, хоча таке направлення, на думку скаржника, не мало юридичної сили, оскільки на момент його видачі Гуляницької ЗОШ, на працевлаштування до якої надавалося направлення, вже не існувало, а була лише Покровська ЗОШ. Та не дала оцінки тому, що відповідно до ст. ст. 44, 46 ЗУ «Про зайнятість населення» таке направлення не давало право на першочергове працевлаштування особи якій воно було видано, та, що згідно листа Врадіївського РЦЗ у ОСОБА_6 не було будь-яких додаткових гарантій на працевлаштування, хоча лист-відмова в прийнятті на роботу був обґрунтований саме наявністю таких.
- не дала оцінку і щодо наявності (відсутності) в діях ОСОБА_7 складу злочину передбаченого ст. 172 КК України, виходячи із диспозиції цієї статті яка передбачає відповідальність за порушення інших норм законодавства про працю та наявність грубого характеру цього порушення, та ст. 22 КЗпП згідно якої забороняється необґрунтована відмова у прийнятті на роботу, а також не встановила наявність (відсутність) в діях директора елементів суб`єктивної сторони злочину.
- не спростувала доводи заявника, в т.ч. щодо того, що направлення Врадіївського РЦЗ та наявність додаткових гарантій для працевлаштування ОСОБА_6 на посаду вчителя, якими директор школи мотивувала відмову у прийнятті на роботу не є законними підставами вважати надану йому відмову у прийняття на роботу обґрунтованою, з наведених вище підстав, в їх сукупності;
- не дала оцінки тому, чому заява одного кандидата на посаду вчителя реєструється у день надходження, а його пізніше за часом, та чому з одним кандидатом проводилася співбесіда, а з ним ні, та чому директор школи ОСОБА_6 приймає на посаду за заявою останнього від 23.10.2017р., а за його ж, скаржника, заявою від того сама числа ні, та чому відмова у прийнятті на роботу була надана йому не в день надходження його заяви, а лише 14.11.2017р., хоча за роз`ясненнями Державної служби зайнятості вважається що така відмова має бути надана одразу;
- обґрунтовуючи постанову дізнавач послалася на показання допитаних нею свідків, що на думку скаржника ніяк не спростовують його доводів щодо наявності обставин необґрунтованої відмови йому у прийнятті на роботу. Та крім того правова оцінка цим свідченням дізнавачем надана не була, зокрема і свідченням директора Врадіївського РЦЗ ОСОБА_8 яка підтвердила обставини відсутності додаткових гарантій у ОСОБА_6 на працевлаштування.
- не було допитано свідка ОСОБА_9 щодо обставин звільнення його з посади вчителя фізичної культури, що мало місце, як стверджує заявник, саме 23.10.2017р., оскільки його допит має значення для встановлення моменту з якого вказана посада вивільнилася.

В судовому засіданні скаржник підтримав вимоги скарги з зазначених вище підстав, та просив скасувати оскаржувану постанову, як таку, що не відповідає вимогам ст. 110 КПК.

Дізнавач ОСОБА_4 будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду скарги, в судове засідання не з`явилася, що відповідно до ч.3 ст. 306 КПК України, не є перешкодою для розгляду скарги..

Заслухаши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали скарги та кримінального провадження, вважаю встановленим таке.
24.07.2018р. ОСОБА_3 звернувся із заявою до Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області щодо факту внесення директором Покровської ЗОШ ОСОБА_5 завідомо неправдивих відомостей до офіційних документів, про що за даним фактом до ЄРДР внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України з присвоєнням № 0000251.
01.06.2019 року до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 від 31.05.2019р. також внесено відомості щодо факту грубого порушення директором школи ОСОБА_5 законодавства про працю при наданні необґрунтованої відмови в укладенні з ним трудового договору.
12.07.2019р. названі кримінальні провадження об`єднані, з присвоєнням їм єдиного номеру 0000251.
14.07.2020 року з матеріалів кримінального провадження 0000251 виділено матеріали досудового розслідування щодо розслідування кримінального проступку за ч.1 ст. 172 КК України, в окреме провадження, з присвоєнням йому № 0000209.
Під час проведення досудового розслідування слідчим проведено ряд слідчих дій щодо допиту свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 ; витребувано від органів влади копію направлення РЦЗ на працевлаштування, відмову у прийнятті на роботу, а також витребувано посадову інструкцію директора Покровської ЗОШ І-ІІІ ступенів, наказ про виконання обов`язків діловода та робочу інструкцію діловода, рішення Врадіївського районного суду від 10.09.2018р., постанову Апеляційного суду від 03.12.2018р., наказ про заміну тимчасово відсутнього вчителя, лист мінсоцполітики від 04.05.2016р., копію військового квитка, відповідь Врадіївського РЦЗ, наказ про звільнення з роботи ОСОБА_9 , копію трудової книжки ОСОБА_6 , його ж заяву про взяття на військовий облік, та його ж заяву про взяття на посаду вчителя фізичної культури, акт, статут Покровської ЗОШ, рішення Врадіївської районної ради від 25.10.2016р., заяву ОСОБА_3 та відповідь відділу освіти на його ж заяву від 14.11.2017р., відповідь з управління держпраці, копію особової справи ОСОБА_6 , копії наказів про звільнення та призначення ОСОБА_5 , копію журналу обліку особистого прийому громадян, рішення суду від 10.01.2015р.. постанову Апеляційного суду від 28.03.2018р.. постанову Апеляційного суду від 03.12.2018р., постанову ВС від 14.04.2020р..
При цьому, згідно з заявою від 23.10.2017р. ОСОБА_3 - вказаної дати він звернувся до директора Покровської ЗОШ з заявою про прийняття на роботу вчителем фізкультури.
Відповідно до заяви від 23.10.2017р. з аналогічною заявою на ім`я директора шкоди звернувся і ОСОБА_6 .
За наказом №43 від 25.10.2017р. ОСОБА_9 звільнено з посади вчителя фізичної культури з 25.10.2017р. Підстава- його заява від 23.10.2017р.
При цьому у журналі обліку особистого прийому громадян по Покровській ЗОШ містяться записи про звернення ОСОБА_3 23.10.217 р. з приводу прийняття на роботу учителем фізичної культури, в резолюції «відмовити», дата прийнятого рішення відсутня. Та вказаної ж дати також наявний запис про звернення ОСОБА_6 з аналогічною заявою, в резолюції «прийняти», дата прийнятого рішення відсутня.
За записами в трудовій книжці ОСОБА_6 він прийняти на посаду учителя фізичної культури Покровської ЗОШ 01.11.2017р.
У відповіді про відмову у прийнятті на роботу датованій 14.11.2017 р. за підписом директора школи ОСОБА_11 зазначено про відмову ОСОБА_3 у прийнятті на роботу так, як Врадіївським РЦЗ на цю посаду було направлено на працевлаштування ОСОБА_6 , який має відповідну освіту і додаткові гарантії в працевлаштуванні (лист мінсоцполітики від 04.05.2016 р. за №137/06/186-16);
За змістом направлення на працевлаштування від 31.10ю2017р. на ім`я ОСОБА_6 зазначено, що він направляється на працевлаштування вчителем навчального закладу на вільне робоче місце до Гуляницької ЗОШ, відповідно до інформації останньої про потребу у працівниках від 31.10.2017р. У графі «Особа належить до категорії громадян, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню» - відмітки відсутні.
У відповіді №751 від 01.12.2017р. Врадіївського РЦЗ зазначено, що при реєстрації в службі зайнятості ОСОБА_6 не повідомлялося про те, що він відноситься до будь-якої категорії громадян, що мають додаткові гарантії в сприянні працевлаштуванню, визначені ст. 14 ЗУ «Про зайнятість населення». Та лист центру від 19.07.2019р. про те, що ОСОБА_6 перебував на обліку, останнього разу, з 26.10.2017р. по 01.11.2017р., та за поданням Покровської ЗОШ про попит на робочу силу, був працевлаштований за направленням РЦЗ 01.11.2017р.
Також у кримінальному провадженні надавалися вказівки як СУ ГУ НП в Миколаївській області, так і прокурором у кримінальному провадженні, зокрема, щодо систематизації матеріалів кримінального провадження, їх аналізу, складання детального плану слідчих та інших процесуальних дій з визначенням виконавців та строків виконання; витребування , в порядку статті 93 КПК України, у відділі освіти Врадіївської районної державної адміністрації відомості щодо проведення перевірок законності прийняття директором Покровської ЗОШ ОСОБА_5 рішення про відмову ОСОБА_3 у працевлаштуванні та вжитих заходів реагування, та за наявності таких - щодо витребування матеріалів таких перевірок та наказів про покарання ОСОБА_5 ; А також щодо встановлення обставин реорганізації Гуляницької Покровської шкіл.
23.01.2019р. слідчим було винесено постанову про закриття кримінального провадження, яка ухвалою слідчого судді від 05.02.2019р. була скасована, як така, що винесена в порушення приписів ст. 110 КПК України.
16.08.2019р. слідчий в черговий раз закрив кримінальне провадження за ст. ст. 366 ч.1, 172 ч.1 КК України, яка ухвалою слідчого судді від 10.10.2019р. була скасована, та направлено для проведення досудового розслідування, встановлення обставин чи являється ОСОБА_5 службовою особою, чи являється виданий нею ОСОБА_3 документ, - відповідь щодо відмови у прийнятті на роботу, офіційним документом в розумінні норм чинного законодавства, зокрема і ст. 358 КК України (примітка), обставин чи є відомості внесені до даного документу завідомо неправдивими, наявність (відсутність) зв`язку між вчиненим діянням і посадою, яку особа обіймала або ж службовою діяльністю, яку вона здійснювала, чи є відмова у прийнятті на роботу грубим порушенням законодавства про працю в розумінні норм ст. 172 КК України, виходячи з тяжкості можливих наслідків, злісності мотивів, тощо, чи є ОСОБА_5 суб`єктом злочину за ст. 172 КК України, а також інших обставин, відповідно до ст. 91 КПК України.
Останнього разу вказане кримінальне провадження закривалося дізнавачем ОСОБА_4 30.06.2021р., постанова про що знову була скасована ухвалою слідчого судді від 27.08.2021р. .
23.09.2021р. дізнавач ОСОБА_4 винесла постанову про закриття цього ж кримінального провадження, в якій зазначила підстави внесення відомостей до ЄРДР, та в описовій частині послалася на наступне:
- допит як свідка директора Покровської ЗОШ ОСОБА_5 , яка зазначила, що 23.10.2017р. ОСОБА_3 звернувся з заявою про прийняття на роботу вчителем фізкультури, яка вільною не була, так як на ній ще працював його син ОСОБА_9 , який не звільнившись поїхав до Польші. Коли вакансія була вільною з 25.10.2017р. з заявами про її зайняття звернулися ОСОБА_3 та ОСОБА_6 . Про те, що направлення РЦЗ не надає право на першочергове працевлаштування дізналася лише на першому судовому засіданні. В показах послалася, що направлення не є підставою для відмови ОСОБА_3 в прийнятті на роботу. Відмова була обґрунтована прийняттям на роботу іншої особи, без порушень конституційних вимог щодо рівності прав громадян, та недопустимості обмеження прав чи встановлення переваг при укладенні трудового договору;
- допит ОСОБА_3 , щодо обставин звернення з заявою про прийняття на роботу, та те, що така мала бути розглянута невідкладно, але відповідь він отримав лише 14.11.2017р. При цьому при первинному зверненні 23.10.2017р. йому відмовлялися проставити вхідний штамп.
- допит свідка директора Врадіївського РЦЗ ОСОБА_8 , що ОСОБА_6 26.10.2017р. звернувся з питання отримання консультації щодо працевлаштування. 31.10.2017 р. повторно звернувся з вказаного питання, на що йому було підібрано посаду вчителя по Покровській ЗОШ, та видано направлення. Та що оскільки в направленні відсутні будь-які відмітки щодо наявності в нього додаткових гарантій при працевлаштуванні, то він не являється такою особою.
- допит свідка ОСОБА_10
- допит свідка ОСОБА_6
- постанову про виділення матеріалів досудового розслідування від 14.07.2020р.;
- витребування від різних організацій та осіб ряду документів з зазначенням їх переліку;
- опис рішення суду від 10.01.2018р.;
- результати розгляду рішення суду від 10.01.2018р. в апеляційній інстанції, та опис їх описових та мотивувальних частин;
- опис рішення суду від 10.09.1018 року №474/321/18
- результати розгляду рішення від 10.09.2018р. в апеляційній та касаційній інстанціях, та опис їх описових та мотивувальних частин;
- результати огляду журналу реєстрації звернень громадян по Покровській ЗОШ в якому наявний запис про звернення ОСОБА_3 23.10.217 р. з питання про прийняття на роботу та наявність відмітки в журналі про відмову:
- опис статуту Покровської ЗОШ в частині повноважень директора школи щодо укладення трудового договору з педагогічними працівниками;
- опис п.3 ч.3 ст. 26 ЗУ «Про освіту»;
- опис ч.3 ст. 50 ЗУ «Про зайнятість населення»;
- опис, того що під іншим «грубим порушенням законодавства про працю» слід розуміти випадки обмеження трудових прав громадян або зневажливого до них ставлення. Поняття «грубе порушення» має оціночний характер, і у кожному конкретному випадку воно має встановлюватися виходячи з кількості потерпілих, тяжкості можливих наслідків, тривалості, систематичності порушень, злісності мотивів тощо.
- опис моменту закінчення злочину, та його суб`єктивної сторони - що даний злочин вважається закінченим з моменту порушення трудових прав громадян, наприклад, при незаконному звільненні з роботи - з моменту фактичного припинення трудових відносин з конкретним працівником; а при іншому грубому порушенні законодавства про працю - з моменту фактичного вчинення такого діяння. Суб`єктивна сторона даного злочину виражається у прямому умислі;
Після цього, в мотивувальній частині постанови, дізнавач зробила наступні висновки, що:
- ОСОБА_5 при виборі одного з кандидатів на прийняття на посаду вчителем фізичного виховання Покровської ЗОШ від 14.11.2017р. дотримувалася вищевказаних вимог законодавства, а тому в розумінні положень ст. 172 КК України відмова ОСОБА_5 у прийнятті на роботу ОСОБА_3 не є порушенням законодавства про працю. Виходячи з викладеного в ході досудового розслідування встановлено що в діях ОСОБА_5 відсутній склад кримінального право рушення за ч.1 ст. 172 КК, а тому кримінальне провадження підлягає закриттю на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.

Частинами 1 та 2 ст. 9 КПК України визначено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Слідчий, дізнавач зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Пунктом 3 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути: про скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора;
Згідно приписів ч. 4 ст. 38 КПК України орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.
Статтею 91 КПК України, встановлено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема:
1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);
2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;
3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;
4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;
5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Частинами 1 та 2 ст. 93 КПК України визначено, що збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом, шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади відомостей, висновків експертів, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 94 КПК України, слідчий керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
У відповідності до ч. 4 ст. 284 КПК України, про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.
Слідчий приймає постанову про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9 частини першої цієї статті, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру.
В свою чергу, ч. 5 ст. 110 КПК України визначено, що постанова слідчого, прокурора складається з:
1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову;
2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу;
3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

З огляду на наведені вище положення КПК України, постанова слідчого про закриття кримінального провадження у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, крім іншого, повинна містити:
- встановлені слідчим фактичні обставини події, яка є предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні;

- докази, які підтверджують ці фактичні обставини події;

- мотиви, з яких слідчий не приймає до уваги інші докази, які не узгоджуються з прийнятими ним або суперечать їм, і у той же час спростовують фактичні обставини події, які слідчий вважає встановленими;

- обґрунтування висновку про відсутність у події, встановленої слідчим, складу будь-якого кримінального правопорушення, як передбаченого нормою КК України, за якою діянню надано попередню кваліфікацію при внесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, так і кримінального правопорушення, на можливість наявності якого вказують фактичні обставини встановленої події. Зокрема відсутність об`єкту, об`єктивної сторони, суб`єкту чи суб`єктивної сторони вказаних кримінальних правопорушень.
Однак оскаржувана постанова про закриття кримінального провадження, не відповідає вищевказаним вимогам КПК та ст. 110 цього кодексу, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 172 Кримінального кодексу України (далі КК) грубим порушенням законодавства про працю є незаконне звільнення працівника з роботи з особистих мотивів, а також інше грубе порушення законодавства про працю.

Об`єктивна сторона злочину полягає у вчиненні наступних суспільно небезпечних діянь:1) незаконному звільненні працівника з роботи; 2) іншому грубому порушенні законодавства про працю. При цьому під іншим грубим порушенням законодавства про працю слід розуміти будь-яке інше, крім незаконного звільнення працівника з роботи, порушення трудових прав людини.
Під законодавством про працю у контексті ст. 172 КК слід розуміти норми, які є законодавчими актами України.
Порушення законодавства про працю визнається грубим, виходячи з оцінки об`єктивних та суб`єктивних критеріїв, кожен з яких має самостійне значення. Грубим визнається порушення тих основних прав людини, які передбачені Конституцією України або самостійними законодавчими актами.
Під час вирішення питання про грубе порушення законодавства про працю важливе значення має також аналіз самого діяння, його наслідків, способу, обставин, в яких воно здійснюється. На визнання порушення законодавства грубим суттєво впливають мотиви та мета вчинення злочину (особисті неприязні стосунки, злісні мотиви значно підвищують ступінь суспільної небезпеки даних правопорушень).
Інше грубе порушення законодавства про працю вчинюється шляхом дії або бездіяльності (наприклад, встановлення матеріальних стягнень за порушення трудової дисципліни, відмова від контролю за дотриманням законодавства про працю, відмова у прийнятті на роботу тощо).
Даний злочин вважається закінченим з моменту скоєння самого діяння (незаконного звільнення або іншого грубого порушення законодавства про працю) незалежно від настання та характеру суспільно небезпечних наслідків.
Його може вчинити тільки спеціальний об`єкт, тобто одна із сторін трудових відносин роботодавець (наймач), а саме особа, на яку покладені повноваження в законному порядку забезпечити дотримання і реалізацію трудових прав громадян (приймати працівників на роботу, забезпечити 40-годинний робочий тиждень, своєчасно надати відпустку та ін.). Таким чином, суб`єктом даного злочину можуть бути наступні особи: службова особа підприємства, установи чи організації, громадянин суб`єкт підприємницької діяльності або фізична особа, на яких покладено повноваження в законному порядку щодо забезпечення, дотримання та реалізації трудових прав громадян. Визначення службової особи наведено в примітці до ч. 1 ст. 364 КК України.
Суб`єктивна сторона іншого грубого порушення законодавства про працю характеризується виною у вигляді прямого умислу. При реалізації злочинного наміру винна особа повинна усвідомлювати суспільно небезпечний характер свого діяння. Усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру свого діяння означає розуміння нею як фактичних ознак, так і соціальної значущості вчиненого. При вирішенні питання про відповідальність за посягання на трудові права людини необхідно встановлювати не тільки сам факт порушення конкретних правил, але й усвідомлення особою того, що вона порушує вимоги чинного законодавства.

При складанні оскаржуваної постанови дізнавачем, не встановлено чи мало місце (не мало місце) інше грубе порушення законодавства про працю в контексті статті 172 КК України, за встановлених під час досудового розслідування обставин, та в контексті якої саме норми (спеціальної) законодавства про працю розглядалося звернення потерпілого щодо необґрунтованої відмови у прийнятті його на роботу.
Не проведено дізнавачем і аналізу самого діяння, його наслідків, способу, обставин, та, відповідно, не встановлено і наявність (відсутність) в діях ОСОБА_5 об`єктивної сторони кримінального правопорушення за названою статтею.
Не містить оскаржувана постанова і висновків щодо того чи є ОСОБА_5 суб`єктом даного злочину, натомість дізнавач при складанні постанови обмежилася в ній лише наведенням переліку нормативних актів, викладенням змісту їх статтей та змісту пункту статуту школи, які визначають повноваження директора щодо укладення трудового договору, без аналізу та оцінки таких.
При цьому, при визначенні повноважень роботодавців щодо проведення добору працівників, дізнавач послалася на ч.3 ст. 50 ЗУ «Про зайнятість населення», хоча таке право роботодавців передбачене ч.4 цієї статті.
Не було проведено нею і аналізу обставин, щодо наявності (відсутності) суб`єктивної сторони діяння за ч.1 ст. 172 КК України.
При цьому, дізнавач, в оскаржуваній постанові обмежився лише викладенням висновків, що ОСОБА_5 при виборі одного з кандидатів на прийняття на посаду вчителем фізичного виховання Покровської ЗОШ від 14.11.2017р. дотримувалася вищевказаних вимог законодавства, не звертаючи увагу на ту обставину, що 14.11.2017р. ОСОБА_3 отримав відмову у прийняття на роботу, тоді як ОСОБА_6 був прийнятий на роботу ще 01.11.2017р.. Тобто вибір обох кандидатів відбувався не 14.11.2017р. як зазначає дізнавач.
В оскаржуваній постанові дізнавач також посилається на ряд документів, однак в матеріалах кримінального провадження наявні і інші докази, яким вона не дає жодної оцінки, в тому числі не обґрунтовує надання нею переваги одним доказам перед іншими.
Нею ж не надано оцінки і тим обставинами, що у відповіді про відмову у прийнятті на роботу датованій 14.11.2017 р. за підписом директора школи ОСОБА_5 зазначено про відмову ОСОБА_3 у прийнятті на роботу так, як Врадіївським РЦЗ на цю посаду було направлено на працевлаштування ОСОБА_6 , який має відповідну освіту і додаткові гарантії в працевлаштуванні (лист мінсоцполітики від 04.05.2016 р. за №137/06/186-16), однак за змістом направлення на працевлаштування від 31.10.2017р. на ім`я ОСОБА_6 зазначено, що він направляється на працевлаштування вчителем навчального закладу на вільне робоче місце до Гуляницької ЗОШ, відповідно до інформації останньої про потребу у працівниках від 31.10.2017р. та у графі «Особа належить до категорії громадян, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню» цього ж направлення - відмітки відсутні, а у відповіді №751 від 01.12.2017р. Врадіївського РЦЗ, його ж листі від 19.07.2019р. зазначено про перебування ОСОБА_6 на обліку РЦЗ останнього разу, з 26.10.2017р. по 01.11.2017р., та що при реєстрації в службі зайнятості ОСОБА_6 не повідомлялося про те, що він відноситься до будь-якої категорії громадян, що мають додаткові гарантії в сприянні працевлаштуванню, визначені ст. 14 ЗУ «Про зайнятість населення».
Не надано ним і оцінки отримання відмови 14.11.2021 року, тоді як скаржник стверджує про невідкладність отримання такої, згідно з позицією Державної служби зайнятості, та не допитано як свідка ОСОБА_9 щодо обставин подання ним заяви про звільнення з посади вчителя та самого звільнення.
Також, складаючи оскаржувану постанову, дізнавачем не було виконано вказівки процесуальних керівників, зокрема і щодо витребування, в порядку статті 93 КПК України, у відділі освіти Врадіївської районної державної адміністрації відомостей щодо проведення перевірок законності прийняття директором Покровської ЗОШ ОСОБА_5 рішення про відмову ОСОБА_3 у працевлаштуванні, щодо витребування матеріалів таких перевірок та наказів про покарання ОСОБА_5 ..
Дізнавач лише обмежився направленням запиту про наявність таких, відповідь на які станом на день складення постанови не надійшла.
Також не виконано вказівку щодо встановлення обставин реорганізації Гуляницької Покровської шкіл. Та відповідно не дану оцінку таким в постанові.

Крім того, дізнавач, мотивуючи оскаржувану постанову описом змісту рішень судів І, апеляційної та касаційної інстанцій, не звернув увагу на ту обставину, що рішення національних судів, за умови, що ними встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованихКонституцією України і міжнародними договорами, включаються в процедуру доказування пізніших проваджень та мають преюдиціальне значення для суду, який вирішує питання про допустимість доказів.

З огляду на сутність та підсумковий характер рішення про закриття кримінального провадження в загальній динаміці кримінального процесу, особливе значення набуває забезпечення його своєчасності, законності та обґрунтованості.
Так, ЄСПЛ у своїх рішеннях наголошує, що ст. 3 КЗПЛ вимагає від органів влади проведення ефективного офіційного розслідування, а неодноразове закриття кримінального провадження і його поновлення стосовно заявника слід розглядати як неефективність розслідування (рішення у справі «Никоненко О. проти України», «Сорокоходов Д. проти України»).
Згідно з мінімальними критеріями ефективності, які ЄСПЛ визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю («Мута проти України»).
Ретельність розслідування означає, що органи влади завжди повинні намагатися добросовісно з`ясувати, що трапилося й не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень.

З огляду на вищевикладене в сукупності, слідчий суддя приходить до висновку що дізнавачем при закритті кримінального провадження вказаних вище вимог у повному обсязі дотримано не було.

Отже вимоги скарги є законними та обґрунтованими, а тому скарга підлягає задоволенню.
Керуючись вимогами ст.ст. 303-307, 372 КПК України, -
ухвалив:
Скаргу ОСОБА_3 на постанову дізнавача у кримінальному провадженні - начальника СД ВП №2 Первомайського РВП ОСОБА_4 від 23.09.2021р. про закриття кримінального провадження №0000209 від 14.07.2020р. за ст. 172 ч.1 КК України, поданої в порядку ст. 303 КПК України, - задовольнити.
Скасувати постанову дізнавача у кримінальному провадженні - начальника СД ВП №2 Первомайського РВП ОСОБА_4 від 23.09.2021р. про закриття кримінального провадження №0000209 від 14.07.2020р. за ст. 172 ч.1 КК України, та кримінальне провадження направити для проведення досудового розслідування .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала в повному обсязі буде проголошено 29.10.2021 р. о 15.40 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1