Справа № 466/1160/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/981/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 10 вересня 2021 року про відмову в задоволенні його клопотання про зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення,

за участі прокурора ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

вищевказаною ухвалою (з врахуванням ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 30 вересня 2021 року про виправлення описки) відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо нього ч. 5 ст. 72 КК України та зарахувати йому у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 1 жовтня 2015 року по 11 листопада 2015 року, з 6 травня 2016 року по 3 березня 2017 року, з 19 жовтня 2017 року по 20 листопада 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Подану апеляційну скаргу мотивує тим, що вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 1 жовтня 2015 року він засуджений за ч. 2 ст. 307 КК України до 6 років позбавлення волі (злочин скоїв 30 січня 2015 року). Вироком Сихівського районного суду м. Львова від 28 грудня 2016 року він засуджений за ч. 2 ст. 307, ч. 4 ст. 70 КК України до 8 років позбавлення волі (злочин скоїв 10 квітня 2015 року), початок терміну відбування покарання 11 січня 2016 року.

Вважає, що до нього має бути застосована ч. 5 ст. 72 КК України.

Заслухавши виступ прокурора, яка запер ечила проти задоволення апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Із матеріалів провадження слідує, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув клопотання засудженого, дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи і прийшов до обґрунтованого висновку.

За змістом ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII) у разі засудження до позбавлення волі зарахуванню підлягає строк попереднього ув`язнення в межах того самого кримінального провадження, в якому до особи було застосовано попереднє ув`язнення.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» (з наступними змінами та доповненнями) попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом.

В той самий час, апеляційний суд керується ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до якої висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 29 серпня 2018 року №13-31кс18 надала правовий висновок про те, що суди, призначаючи покарання, мають враховувати, що якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (пряма дія Закону № 838-VIII), а якщо злочини вчинені особою, починаючи з 21 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII (пряма дія Закону № 2046-VIII).

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 1 жовтня 2015 року засуджено за ч. 2 ст. 307 КК України та призначено йому покарання у виді шести років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна. Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_6 вирішено рахувати з дня звернення вироку до виконання.

Зазначений вирок набрав законної сили 11 листопада 2015 року. Засуджений ОСОБА_6 перебував у розшуку та 11 січня 2016 року був затриманий працівниками поліції. Таким чином до ОСОБА_6 у межах вказаного кримінального провадження запобіжний захід, пов`язаний з перебуванням під вартою, не обирався, тобто попереднє ув`язнення до останнього не застосовувалось.

4 лютого 2016 року засуджений ОСОБА_6 прибув до Державної установи «Личаківська виправна колонія (№30») для подальшого відбування покарання. 25 червня 2016 року ОСОБА_6 був етапований до Державної установи «Львівська установа виконання покарань (№19)».

Вироком Франківського районного суду м. Львова від 28 грудня 2016 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 3 березня 2017 року, ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та призначено йому покарання у виді шести років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна. Призначено ОСОБА_6 остаточне покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом частково складання покарань, призначених даним вироком та вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 1 жовтня 2015 року, у виді 8 (восьми) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна. До набрання вироком законної сили обрано стосовно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утримуванням в Львівському слідчому ізоляторі № 19 УДПтС України у Львівській області. Строк покарання засудженому ОСОБА_6 визначено рахувати з 11 січня 2016 року. Зараховано ОСОБА_6 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 25 травня 2016 року по дату набрання вироком законної сили (тобто по 3 березня 2017 року) на підставі ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Враховуючи зазначені обставини, а також те, що засудженому ОСОБА_6 вироком Сихівського районного суду м. Львова від 28 грудня 2016 року був зарахований строк попереднього ув`язнення з 25 травня 2016 року по дату набрання вироком законної сили (відповідно до ухвали Апеляційного суду Львівської області по 3 березня 2017 року) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для зарахування ОСОБА_6 строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дня позбавлення волі відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII).

Аналізуючи наведені обставини, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбуття покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку судом не виявлено.

З огляду на викладене, апеляційна скарга засудженого до задоволення не підлягає.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 10 вересня 2021 року залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4