Справа № 357/2251/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.11.2021 м. Біла Церква
Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000206 від 01.02.2021за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лебедин, Шполянського району Черкаської області, громадянина України, із повною середньою освітою, розлученого утриманців не має, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
1) 12.11.2008 Звенигородським районним судом Кіровоградської області за ч.1 ст. 289 КК України до 3 років обмеження волі;
2) 06.02.2009 Шполянським районним судом Кіровоградської області по ч. 3 ст. 185, ст. 297, ст. 70 КК України до 6 років позбавлення волі, звільнений умовно-достроково на 1 рік 9 місяців 3 дні;
3) 24.03.2016 Олександрівським районним судом Кіровоградської області по ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, -
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,
сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження: прокурор: Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 , потерпіла ОСОБА_5 , представник потерпілої адвокат ОСОБА_6 , захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 ,
У С Т А Н О В И В:
31.01.2021 близько 01-00 год. ОСОБА_3 , перебував неподалік 1-го під`їзду будинку АДРЕСА_3 разом зі своєю знайомою ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , з якою познайомився цієї ж ночі.
В ході розмови ОСОБА_3 побачив в руках у ОСОБА_5 сумку, в цей час у нього виник намір відкрито заволодіти нею. Після цього ОСОБА_3 , підійшовши ближче до ОСОБА_5 та діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, відкрито викрав - вихопив із рук потерпілої ОСОБА_5 належну їй сумку, яка матеріальної цінності для неї не становить, в середині якої знаходились грошові кошти в суму 16000.00 гривень, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_5 майнової шкоди на вказану суму.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України визнав повністю та пояснив що 31.01.2021 близько 01-00 год. він перебував неподалік 1-го під`їзду будинку АДРЕСА_3 разом зі своєю знайомою ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , з якою познайомився цієї ж ночі. В руках у ОСОБА_5 він побачив сумку та під час розмови вихопив з її рук. У сумці були кошти в сумі 16000.00 грн., які він забрав, а сумку викинув. Коштами він розпорядився на власний розсуд. Фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті не оспорює, у скоєному щиро кається, висловлював щирий жаль з приводу вчиненого та засуджував свою поведінку. Цивільний позов на суму 26 000.00 грн визнав повністю, попросив у потерпілої вибачення та пообіцяв відшкодувати завдані збитки.
Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду не заперечували проти не дослідження доказів щодо тих обставин, що ніким не оспорюються, та судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинуваченийі, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати зазначені обставини у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.
За таких обставин, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину доведена у повному обсязі.
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.
Підстав у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

При визначенні виду і міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у відповідності із ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, а також положення ч. 2 ст. 50 КК України в тому, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.
Вчинений обвинуваченим ОСОБА_3 злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, згідно ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття винного. Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 згідно ст. 67 КК України суд визнає рецидив злочинів.
Про особу обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він раніше не одноразово судимий за злочини проти власності, розлучений, утриманців немає, офіційно не працевлаштований, проте заробляє на життя тимчасовими заробітками, за місцем проживання характеризується негативно, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.
Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_3 , обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, приймаючи до уваги думку прокурора та потерпілої ОСОБА_5 щодо міри покарання, суд вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою, а саме: покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Саме таке покарання, на переконання суду, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 , попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, не буде становити особистий надмірний тягар для його особита призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Вирішуючи заявлений у кримінальному провадженні потерпілою цивільний позов, суд виходить із наступного.

Відповідно до положень ч. 2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано матеріальної або моральної шкоди, має право пред`явити до обвинуваченого цивільний позов. Ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому(ст. 129 КПК України).

Згідно положень ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Статтею 1192 ЦК України визначено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі

Згідно ч. 1 ст. 1177 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується особою яка таку шкоду заподіяла.

Відповідно до ч. 3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

На підставі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У відповідності до постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» потерпілий, як особа, якій злочином заподіяно моральної, фізичної або майнової шкоди, вправі пред`явити позов про стягнення моральної шкоди.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Потерпілою ОСОБА_5 , заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 в рахунок відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди в розмірі 16000.00 грн. та моральної шкоди в розмірі 10 000.00 гривень.

Як вбачається із показань обвинуваченого у судовому засіданні, останній заявлений до нього потерпілою цивільний позов визнав повністю та не заперечував проти його задоволення.

З огляду на встановлені обставини провадження суд вважає, що визнання обвинуваченим пред`явленного до нього цивільного позову не суперечить закону, не порушує права та інтереси інших осіб, а тому судом приймається.

Позов таким чином підлягає задоволенню шляхом стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої в рахунок відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди в розмірі 16000.00 грн. та моральної шкоди в розмірі 10 000.00 гривень.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_3 не обирався.
Підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників кримінального провадження та враховуючи, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Процесуальні витрати у справі відсутні.
Доля речових доказів вирішується відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 7, 349, 368, 370, 373, 374, 394 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 в період іспитового строку:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушення задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди в сумі 16 000.00 (шістнадцять тисяч) грн. та моральної шкоди в сумі 10 000.00 (десять тисяч) гривень, в всього 26 000.00 (двадцять шість тисяч) гривень.

Речові докази:

4 DVD-R диски з відеозаписами за 31.01.2021 з камер відео спостереження, які розташовані в м. Узин по вул.. Поповича неподалік будинку №3, камери на в`їзді до м. Узин неподалік автозаправки «Шелл», камери яка розташована над входом до магазину на автозаправці «Шелл» що на в`їзді в м. Узин, камер яка розташована в готелі «Chalet» в АДРЕСА_4 , камери яка розташована над центральним входом до Узинського ВПД-1 в м. Узин по вул. Поповича 4 після набрання вироком законної сили - зберігати при матеріалах кримінального провадження;

гаманець чорного кольору з білою верхньою частиною, дві банківські картки та сумку, які зі слів потерпілої передані їй на відповідальне зберігання після набрання вироком законної сили - вважати повернутими їх власнику;

пакування від USB шнура після набрання вироком законної сили - повернути потерпілій ОСОБА_5 .

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після проголошення.

Суддя ОСОБА_10