ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справи: 648/1288/21 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/764/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: умовно-дострокове звільнення
від відбування покарання
У Х В А Л А
іменем України
28 вересня 2021 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Херсоні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 , засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 22 червня 2021 року про відмову у задоволенні спільного клопотання комісії при ДУ «Дар`ївська виправна колонія №10» та спостережної комісії Білозерського району Херсонської області про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Одеської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ;
засудженого вироком Святошинського районного суду м. Києва від 30.12.2015 року за ч.2 ст.305 ч.2, ч.2 ст.15 - ч.2 ст.307, ст.70 КК України на 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Початок строку: 28.08.2018 року, кінець строку: 16.04.2023 року.

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні спільного клопотання комісії при ДУ «Дар`ївська виправна колонія №10» та спостережної комісії Білозерського району Херсонської області про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 . В обґрунтування свого рішення суд послався на те, що засуджений ОСОБА_8 відбув 2/3 частини призначеного йому судом покарання фактично у зв`язку із зарахуванням йому в строк відбуття покарання попереднього ув`язнення відповідно до ст.72 КК України із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 05.03.2015 року по 10.11.2015 року.
ОСОБА_8 засуджений за тяжкі злочини, пов`язані з контрабандою психотропних речовин. За місцем відбування покарання характеризується посередньо, має 7 заохочень за дотримання правил поведінки, стягнень не має, працевлаштований працівником їдальні, приймає участь у роботах по благоустрою установи та відділення, що є обов`язком засуджених. Відповідно до рішення комісії за місцем відбуття покарання в 2019-2020 роках засудженому було відмовлено у застосуванні заохочувальних норм, як такому, що не став на шлях виправлення, за попереднім місцем відбуття покарання працевлаштований не був, після набрання вироком законної сили перебував у розшуку. Наведені обставини свідчать про те, що він не довів свого виправлення.

У поданих апеляційних скаргах:

- захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції з підстав невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування доводів указує про те, що засуджений не допускав порушень вимог встановленого режиму відбування покарання, зарекомендував себе позитивно, виявив бажання працювати та працевлаштований робітником їдальні-кухні,, має заохочення. Крім того, поза увагою суду залишено те, що ставлення засудженого ОСОБА_8 до вчиненого ним злочину побудоване на критичній оцінці своїх дій та він довів своє виправлення.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити спільне клопотання комісії при ДУ «Північна виправна колонія №10» та спостережної комісії Білозерського району Херсонської області про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання;

- засуджений ОСОБА_8 вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим. Свої доводи мотивує тим, що до уваги суду не прийнято відомості, наявні в матеріалах справи про те, що його поведінка та ставлення до праці є сумлінними, він характеризується позитивно, має 8 заохочень, повністю визнав вину у вчиненні злочину та розкаявся. Не погоджується з висновками суду про те, що 2/3 частини покарання відбув за рахунок застосування положень ст.72 КК України та вважає, що такі мотиви суду не відповідають вимогам ст.81 КК України. Також апелянт зазначає про те, що є працевлаштованим, що не має змоги відшкодувати завдані злочином збитки, оскільки до установи виконання покарань не надходив виконавчий лист.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції скасувати та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданих апеляційних скарг, доводи захисника ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_8 , які підтримали свої апеляційні вимоги, просили їх задовольнити, думку прокурора про залишення апеляційних скарг без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно зі ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до сформованої судової практики «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним не є факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Судом першої інстанції при розгляді клопотання дотримано зазначених вище вимог закону в повному обсязі.

Як випливає з матеріалів провадження та наданої характеристики, засуджений ОСОБА_8 утримуючись у слідчому ізоляторі м. Одеси, порушень вимог установленого режиму утримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, заохочень не мав. Під час відбування покарання у ДУ «Південна виправна колонія №51» режим утримання не порушував, 2 рази заохочувався адміністрацією установи.
В ДУ «Дар`ївська виправна колонія №10» відбуває покарання з 21.06.2019 року, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, отримав 5 заохочень за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки.
За період відбування покарання зарекомендував себе позитивно, на сьогодні працевлаштований робітником їдальні-кухні та приймає участь у роботах по благоустрою установи та відділення.
Зважаючи на те, що висновок про застосування умовно-дострокового звільнення має ґрунтуватися на оцінці поведінки засудженого за весь час відбування покарання, колегія суддів не може прийняти до уваги твердження захисника та засудженого, викладені в апеляційних скаргах про те, що засуджений ОСОБА_8 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи.

У 2019-2020 роках засудженому ОСОБА_8 було відмовлено у застосуванні заохочувальних норм, зокрема у переведенні до дільниці соціальної реабілітації, заміні невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-достроковому звільненні від відбування покарання, як такому, що не став на шлях виправлення, за попереднім місцем відбуття покарання він не був працевлаштований, після набрання вироком суду законної сили перебував у розшуку.

Відповідно до вимог ст.6 КВК України, виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

З наявної в матеріалах справи характеристики вбачається, що засуджений ОСОБА_8 в місцях позбавлення волі перебуває з 29.08.2018 року. За весь час відбування покарання має 7 заохочень за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, більшість з яких датована за 2020 рік, що не свідчить про наявність позитивного процесу змін в особистості засудженого, а лише підтверджує виконання ним обов`язків, тобто пристосування до умов відбування покарання, при цьому заохочення він отримав перед настанням строку для можливості застосування заохочуваних норм, працевлаштований робітником їдальні-кухні з 2019 року, що не дає жодних підстав вважати, що ОСОБА_8 довів своє виправлення.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_8 засуджений за вчинення умисних тяжких злочинів, після набрання вироком законної сили перебував у розшуку.

Посилання апелянтів на позитивні відомості про особу ОСОБА_8 , що він своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, самі по собі ще не свідчать про те, що він довів своє виправлення, та, зважаючи на характеристику особи в цілому, не мають достатнього ступеня доведеності обставин, які мають бути прийняті до уваги для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Наведені вище обставини в їх сукупності свідчить про те, що засуджений ОСОБА_8 лише стає на шлях виправлення, але не довів його в обсязі достатньому для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відповідно до положень ст.81 КК України.

А тому процес змін в особистості засудженого ОСОБА_8 за весь час відбування покарання, ще не свідчить про його виправлення.

Отже висновок суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_8 не довів свого виправлення, є обґрунтованим, з яким погоджується і колегія суддів та не приймає до уваги доводи захисника та засудженого, які фактично обґрунтовані тими же обставинами та відомостями про особу засудженого, які були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Порушень кримінального процесуального закону при розгляді клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання, апеляційним судом не встановлено.

Підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення апеляційних скарг захисника ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_8 , колегія судів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 , засудженого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 22 червня 2021 року про відмову у задоволенні спільного клопотання комісії при ДУ «Дар`ївська виправна колонія №10» та спостережної комісії Білозерського району Херсонської області про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_8 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_4
(підпис) ОСОБА_3