ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №639/324/21 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11кп/818/1960/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.162 КК України

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-при секретарі ОСОБА_5 ,

-за участю прокурора ОСОБА_6 ,

-захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 березня 2021 року, -

УСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 15.11.2019 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, на 4 роки позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки;

засуджено за ч.1 ст.162 КК України на 2 роки обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.71, з урахуванням вимог п.п «б» п.1 ч.1 ст.72 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком, приєднано невідбуту частину покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.11.2019 року у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі та призначено ОСОБА_8 остаточне покарання 4 роки 1 місяць позбавлення волі.

Кримінальне провадження було розглянуто в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КК України.

Як установив суд, ОСОБА_8 12 грудня 2020 року приблизно о 15 годині, діючи з прямим умислом, направленим на незаконне проникнення на територію будь-якого домоволодіння, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, в порушення ст. 30 Конституції України, яка гарантує кожному громадянину недоторканість житла чи іншого володіння особи протиправно, тобто без згоди власника будинку, незаконно, безперешкодно, через паркан, переліз на територію домоволодіння АДРЕСА_1 , що належить раніше знайомій йому ОСОБА_9 , чим порушив право останньої на недоторканість іншого володіння особи.

Таким чином, ОСОБА_8 виконав всі дії, які вважав за необхідне для незаконного проникнення до іншого володіння особи, яким слід вважати територію приватного домоволодіння.

Крім цього, ОСОБА_8 06 січня 2021 року приблизно о 18 годині, діючи з прямим умислом, направленим на незаконне проникнення на територію будь-якого домоволодіння, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, в порушення ст. 30 Конституції України, яка гарантує кожному громадянину недоторканість житла чи іншого володіння особи протиправно, тобто без згоди власника будинку, незаконно, безперешкодно через паркан, переліз на територію домоволодіння АДРЕСА_1 , що належить раніше знайомій йому ОСОБА_10 , чим порушив право останньої на недоторканість іншого володіння особи.

Протиправні дії ОСОБА_8 були припинені ОСОБА_11 , очевидцем вказаного правопорушення, яка мешкає в сусідньому домоволодінні, яка 06 січня 2021 року помітила його на території двору домоволодіння АДРЕСА_2 натиснула тривожну кнопку для виклику екіпажу охорони, які в подальшому, діючи правомірно, затримали останнього до приїзду співробітників поліції, які зафіксували даний факт, склавши протокол огляду місця події.

Таким чином, ОСОБА_8 виконав всі дії, які вважав за необхідне для незаконного проникнення до іншого володіння особи, яким слід вважати територію приватного домоволодіння.

В апеляційній скарзі обвинувачений посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Зазначив, що суд при призначенні покарання не врахував його стан здоров`я. Просить призначити йому покарання за ч.1 ст.162 КК України 3 роки позбавлення волі.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, який просив задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, про законність та обґрунтованість вироку суду, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Фактичні обставини кримінального правопорушення і кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.1 ст.162 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються, тому згідно положень ч.1 ст.404 КПК України висновки суду першої інстанції щодо цих обставин в апеляційному порядку не перевірялися.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначено необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, згідно з вимогами ст.65 КК України.

При цьому суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку у лікарів наркологів не перебуває, неодружений, має на утриманні неповнолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає окремо, офіційно не працевлаштований, тяжких захворювань чи інвалідності обвинувачений ОСОБА_8 не має.

Суд також взяв до уваги пом`якшуючу покарання обставину щире каяття та відсутність обставин, які обтяжують покарання, у зв`язку із чим дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання у виді обмеження волі у розмірі, який колегія суддів вважає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.

Відповідно до ч.4 ст.71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Враховуючи, що ОСОБА_8 вчинив нове кримінальне правопорушення, в період іспитового строку призначеного за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.11.2019 року, яким його засуджено за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України на 4 роки позбавлення волі, суд першої інстанції був позбавлений можливості призначити остаточне покарання за сукупністю вироків, менш ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком, яка становила 4 роки.

Що стосується посилання в скарзі обвинуваченого на його поганий стан здоров`я, то це саме по собі, за наявності вищевказаних обставин, не є підставою для призначення більш м`якого покарання.
Крім того, матеріали кримінального провадження не містять даних про поганий стан здоров`я обвинуваченого.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що призначене покарання, за своїм видом і розміром, є справедливим і підстав для його пом`якшення не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 березня 2021 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий:

Судді: