ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 1-368/11Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/35/22 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ст.537 КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2022 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючої - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

засудженого - ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Бучацького районного суду Тернопільської області від 11 листопада 2021 року, -

Встановила:

Цією ухвалою клопотання ОСОБА_7 , засудженого 29 січня 2013 року Печерським районним судом м. Києва до довічного позбавлення волі, про приведення вироку у відповідність до ст.48 КК України (1960), - повернуто особі, яка його подала.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить вказану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою вирок Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2013 року у частині призначеного йому покарання у виді довічного позбавлення волі привести у відповідність до чинного законодавства та звільнити його від подальшого відбування покарання у зв`язку з повним відбуттям ним максимального строку покарання, передбаченого КК України 15 років позбавлення волі.
Вказані вимоги мотивує, що ухвалюючи вирок Печерський районний суд м. Києва не врахував того, що усі інкриміновані йому злочини були скоєні до набуття чинності КК України 2001 року, а на час ухвалення вироку минуло понад 10 років, при цьому, від органів слідства та суду він не ухилявся та не переховувався, не перешкоджав здійсненню правосуддя.

Вважає, що суд у відповідності до пункту 4 частини 1 та частини 4 статті 48 КК України 1960 року зобов`язаний призначити йому покарання у виді позбавлення волі на певний строк, який не може перевищувати 15 років , посилаючись на те, що згідно частини 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотньої дії у часі, крім випадків коли пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Заслухавши доповідь судді, засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу і просять її задовольнити, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляції засудженого, вивчивши подані матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Як вбачається з оскаржуваної ухвали, до суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про приведення вироку Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2013 року у відповідність до ст.48 КК України (1960 року).

Так, згідно вироку Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2013 року (справа № 1-368/11) ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 365, ч. 3 ст. 364 КК України і ч. 3 ст. 166 та п. п. «в»,«і» ст. 93 КК України 1960 року та йому призначено покарання:

- за ч. 2 ст.365 КК України - позбавлення волі строком на 8 років з позбавленням права обіймати атестовані посади, пов`язані з виконанням функцій представника влади строком на три роки;

- за ч. 3 ст.364 КК України - позбавлення волі строком на 9 років з позбавленням права обіймати атестовані посади, пов`язані з виконанням функцій представника влади строком на три роки та з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;

- за ч. 3 ст.166КК України 1960 року - позбавлення волі строком на 12 років з позбавленням права займати атестовані посади, пов`язані з виконанням функцій представника влади строком на три роки;

- за п. п. «в», «і» ст.93 КК України 1960 року - довічне позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України остаточно призначено ОСОБА_7 за сукупністю злочинів покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді довічного позбавлення волі з позбавленням права обіймати атестовані посади, пов`язані з виконанням функцій представника влади строком на три роки та з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

На підставі ст.54 КК України позбавлено ОСОБА_7 спеціального звання - генерал-лейтенант міліції.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_7 вирішено обчислювати з 21 липня 2009 року, зарахувавши строк перебування під вартою з 22 жовтня 2003 року по 05 листопада 2003 року.

06 січня 2016 року ухвалою апеляційного суду м. Києва в порядку ст.365 КПК України 1960 року вирок Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2013 року відносно ОСОБА_7 змінено. Уточнено, що ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за ч. 2 ст.265 КК України 2001 року в редакції статті від 05 квітня 2001 року, за ч. 3 ст.364 КК України 2001 року в редакції статті від 15 квітня 2008 року, за ч. 3 ст.166 КК України 1960 року в редакції статті від 11 липня 1995 року, за п. п. «в», «і» ст.93 КК України 1960 року в редакції статті від 22 лютого 2000 року. Перекваліфіковано дії ОСОБА_7 за ч. 3 ст.364 КК України 2001 року на ч. 2 ст.357 КК України 2001 року та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України 2001 року, звільнено ОСОБА_7 від призначеного за ч. 2 ст.357 КК України 2001 року покарання у зв`язку із закінченням строків давності. На підставі ст.5 КК України пом`якшено призначене ОСОБА_7 за ч. 3 ст.166 КК України 1960 року основне покарання до 10 років позбавлення волі з позбавленням права займати атестовані посади, пов`язані з виконанням функцій представника влади, на строк три роки. На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, передбачених ч. 2 ст. 365 КК України 2001 року, ч. 3 ст. 166, п. п. «в», «і» ст. 93 КК України 1960 року, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, вирішено вважати ОСОБА_7 засудженим до покарання у виді довічного позбавлення волі з позбавленням права обіймати атестовані посади, пов`язані з виконанням функцій представника влади строком на три роки. В решті вирок Печерського районного суду в м. Києві від 29 січня 2013 року відносно ОСОБА_7 залишено без зміни.

Вирок набрав законної сили і ОСОБА_7 доставлено в Державну установу «Чортківська установа виконання покарань № 26» для відбування покарання призначеного цим вироком.

На підставі листа ВССУ від 19 серпня 2016 року його переведено до Київського слідчого ізолятора на час перегляду касаційної скарги.

02 липня 2021 року касаційна інстанція залишила рішення попередніх інстанцій без змін.
Згідно п.4 ч.2 ст.539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: до суду, який ухвалив вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 1,10 (в частині клопотання про заміну покарання відповідно до частини п`ятої статті 53 Кримінального кодексу України), 12 (у разі якщо вирішення питання необхідне в зв`язку із здійсненням судового розгляду, воно вирішується судом, який його здійснює), 14 частини першої статті 537, статті 538 цього Кодексу.

Так, повертаючи ОСОБА_7 клопотання, судом першої інстанції відповідно до вказаних вимог Закону було вірно враховано, що він засуджений вироком Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2013 року до довічного позбавлення волі за ст.93 Кримінального кодексу України (в редакції 1960 року), який залишений без зміни судами апеляційної та касаційної інстанцій, а тому Бучацький районний суд Тернопільської області не наділений повноваженнями щодо розгляду клопотання засудженого.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, про те, що суд першої інстанції на підставі належно оцінених матеріалів справи, обґрунтовано повернув клопотання засудженого ОСОБА_7 про приведення вироку щодо нього у відповідність до чинного законодавства, що не перешкоджає останньому звернутися із вказаним клопотанням до суду, що ухвалив вирок, відповідно до вимог ст.539 КПК України.

Таким чином, жодних істотних порушень вимог КПК України при розгляді клопотання, які перешкодили чи могли б перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів не встановлено, в зв`язку з чим апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 до задоволення не підлягає.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Бучацького районного суду Тернопільської області від 11 листопада 2021 року без змін.

Головуючий

Судді