ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/762/22 Справа № 184/278/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Головуючий суддя - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000668 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора Покровського відділу Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2021 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Покров Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середня спеціальна, працював: АТ «Покровський ГЗК» Чкаловський кар`єр № 2 черговий слюсар, не одружений, має трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
11 квітня 2018 року Орджонікідзевським міським судом за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70, 75, 76 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі з випробувальним терміном 2 (два) роки,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м .Дніпропетровськ, громадянина України, не одружений, освіта середня, не працює, постійного місця реєстрації не має, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
16 червня 2004 року Орджонікідзевським міським судом за ч. 3 ст. 185, ст. 75, 76 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі з іспитовим строком 3 (три) роки;
06 жовтня 2004 року Орджонікідзевським міським судом за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано не відбутий строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців за вироком Орджонікідзевського міського суду від 16 червня 2004 року і до відбуття 3 (три) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі. Звільнився 05 січня 2008 року по відбуттю строку покарання;
24 весреня 2009 року Апостоловським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі. Звільнений 11 травня 2013 року із Солонянської ВК №21 Дніпропетровської області по відбуттю строку покарання;
11 червня 2014 року Орджонікідзевським міським судом за ч. 2 ст. 185, ст. 75, 76 КК України до 3 (трьох) років позбавлення з випробувальним терміном 2 (два) роки. 13 квітня 2017 року знятий з обліку в зв`язку з новим вироком;
12 жовтня 2016 року Кіровським районним судом м. Дніпро за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі;
13 грудня 2016 року Орджонікідзевським міським судом за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначеним вироком Кіровського районного суду м. Дніпро від 12 жовтня 2016 року призначено остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі. Звільнився 20 березня 2020 року по відбуттю строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,
В С Т А Н О В И Л А:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України та призначено йому покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі із конфіскацією всього майна, ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України та призначено йому покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі із конфіскацією всього майна.

Запобіжні заходи відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишено у виді тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 рахується з моменту їх фактичного затримання, тобто з 24 грудня 2020 року.

Цивільний позов по справі заявлено не було.

Вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат у відповідності з вимогами кримінального процесуального закону.

За обставин встановлених судом першої інстанції, 24 грудня 2020 року близько 17 години 50 хвилин в м. Покров Дніпропетровської області ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , знаходячись на ділянці місцевості по вул. Гудзя, в ході спілкування між собою, досягли згоди щодо спільного вчинення кримінального правопорушення, направленого на заволодіння чужим майном, таким чином вступили між собою у злочинну змову незаконного збагачення шляхом заволодіння чужим майном. В цей же день та час ОСОБА_7 та ОСОБА_8 дійшли згоди відповідно способу вчинення кримінального правопорушення, а саме вчинення нападу поєднаного із погрозами застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, поєднаного з проникненням у житло та визначили об`єктом нападу домоволодіння АДРЕСА_3 , в якому мешкає особа похилого віку ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що було відомо ОСОБА_7 .

Після цього, 24 грудня 2020 року близько 18 години ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , реалізуючи спільний злочинний намір, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, за попередньою змовою між собою з метою заволодіння майном ОСОБА_15 через хвіртку зайшли до території домоволодіння АДРЕСА_3 , де шляхом відкриття незачинених вхідних дверей будівлі літньої кухні, незаконно проникли всередину, де в цей час знаходилась ОСОБА_15 .. Перебуваючи в будівлі літньої кухні, діючи спільно з єдиним умислом, з метою заволодіння майном потерпілої, ОСОБА_7 , обхопивши своєю рукою в області ліктьового суглобу за шию ОСОБА_15 та притиснувши її до свого тулубу, почав душити останню, після чого пальцями руки почав хаотично здавлювати обличчя ОСОБА_15 , наносивши їй таким чином тілесні ушкодження та в подальшому штовхнув потерпілу, від чого остання впала на підлогу. В свою чергу ОСОБА_8 , спостерігаючи за діями ОСОБА_7 , почав обшукувати кишені потерпілої, яка в цей час лежала на підлозі, погрожуючи при цьому спричиненням їй тілесних ушкоджень та завданням смерті, якщо остання не віддасть їм належне їй майно, а також гроші. ОСОБА_15 за обставин, що склалися, сприймала висловлені погрози та дії ОСОБА_7 і ОСОБА_8 як реальну загрозу її безпеці та, не вчиняючи будь-яких активних дій до опору, погодилась на вимогу останніх та в супроводі ОСОБА_8 пішла до житлового будинку, розташованого на території вказаного домоволодіння, де проти власної волі передала йому 50 грн., вважаючи, що протиправні дії з боку нападників відносно неї будуть припинені. Проте ОСОБА_8 , не вдовольнившись отриманою сумою коштів, продовжуючи виконання свого спільного злочинного умислу, керуючись корисливим мотивом, маючи на меті незаконне збагачення, продовжив вимагати у потерпілої ОСОБА_15 грошові кошти, на що остання повідомила про їх відсутність.

Після чого ОСОБА_8 , штовхнувши ОСОБА_15 , повалив її на підлогу та схопивши руками за плечі, застосовуючи фізичну силу, вдарив кілька разів головою об підлогу, при цьому погрожуючи подальшим застосуванням фізичного насилля. Таким чином, в результаті вчинення незаконних дій з боку ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відносно потерпілої ОСОБА_15 останній були спричиненні тілесні ушкодження у вигляді забитої рани волосяної частини голови, двох інфікованих саден обличчя, які згідно висновку експерта № 6 від 06 січня 2021 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Після цього ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 , умисно, відкрито, за попередньою змовою групою осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з корисливим мотивом, з літньої кухні та житлового будинку протиправно заволоділи майном ОСОБА_15 , а саме: мобільним телефоном марки «Bravis» моделі «СІ83 Rife Dual SIM», вартість якого згідно висновку експерта №1 9/104-17/3/12.1/2 від 13 січня 2021 року складає 176 грн. 67 коп.; масляним обігрівачем марки «Scarlett» моделі «SC-1164», вартість якого згідно висновку експерта № 19/104-17/3/12.1/2 від 13 січня 2021 року складає 956 грн. 67 коп.; грошовими коштами - однією купюрою номіналом 50 гривень; іншим майном, яке для потерпілої ОСОБА_15 не представляє матеріальної цінності, а саме: дві пари окулярів, сумка з медичними масками та рукавичками, зубна коронка жовтого кольору, фен електричний (марку та модель не встановлено), продукти харчування (волоські горіхи вагою 11 кг, 3 пляшки соняшникової олії об`ємом 1 л, пакет з замороженим м`ясом та курячими кістками, 3 буханки хліба, пакет з картоплею вагою 5 кг).

Після чого, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяли потерпілій ОСОБА_15 матеріальну шкоду на загальну суму 1183 грн. 34 коп..

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції скасувати, та перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_8 на ч. 2 ст. 185 КК України.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що обвинувачений не заперечував проти факту вчинення крадіжки у ОСОБА_15 , а вказані обставини підтверджуються поясненнями свідків, допитаних в суді та письмовими доказами у кримінальному провадженні.
Вказує на те, що суд першої інстанції не врахував те, що ОСОБА_8 , потрапив до будинку ОСОБА_15 за її згоди, про що потерпіла повідомила в суді.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, та призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 187 КК України у виді 10 (десяти) років позбавлення волі із конфіскацією всього майна, ОСОБА_8 покарання за ч. З ст. 187 КК України у виді 10 (десяти) років позбавлення волі із конфіскацією всього майна. Також просить, стягнути з обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів під час досудового розслідування в розмірі 1634,5 грн. із кожного з обвинувачених.
Щодо обвинуваченого ОСОБА_7 обґрунтовує свою апеляційну скаргу тим, що обвинувачений будучи раніше судимою особою, перебуваючи на волі систематично вчиняв кримінальні правопорушення, за місцем мешкання характеризується негативно, потерпілій матеріальну шкоду не відшкодував, на момент вчинення злочину не працював, перебуваючи на свободі вів аморальний спосіб життя, зловживав алкогольними напоями та під впливом останніх вчиняв кримінальні правопорушення.
Вказує на те, що злочин вчинив, в стані алкогольного сп`яніння, відносно особи похилого віку.
Зазначає, що наявність на утриманні у ОСОБА_7 неповнолітніх дітей, наявність співмешканки з якою разом проживали, батьків, які мешкають по сусідству не зупинило останнього від вчинення протиправних дій відносно ОСОБА_15 .
Вказує на те, що має не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, а також на те, що наразі, в провадженні Нікопольського міськрайонного суду на розгляді, перебувають кримінальні провадження № 0000246 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. З ст. 187 КК України та № 0000617 за ч. З ст. 185 КК України, № 0000250 за ч. 1 ст. 122 КК України.
Щодо обвинуваченого ОСОБА_8 обґрунтовує свою апеляційну скаргу тим, що, він не має постійних засобів для існування, ніде не працює, ніяких дій спрямованих на працевлаштування не вживав, раніше судимий за вчинення ряду корисливих злочинів, на шлях виправлення не став, за місцем мешкання характеризується негативно, матеріальну шкоду потерпілій не відшкодував, звільнившись з місць позбавлення волі в 2019 році, маючи не зняту та не погашену судимість, вчинив новий більш тяжкий корисливий злочин, пов`язаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи.
Вказує на те, що злочин вчинив, в стані алкогольного сп`яніння, відносно особи похилого віку.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_7 просить суду першої інстанції скасувати та перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_7 на ч. 2 ст. 185 КК України.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що призначаючи покарання у виді дев`яти років позбавлення волі, суд першої інстанції не обґрунтував підстави обрання саме цього виду покарання та його строку.
Вказує на те, що суд першої інстанції не з`ясував та не врахував всі обставини вчинення злочину, думку адвоката, а також обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , та усупереч вимог закону не зазначив покази свідків та обвинувачених.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_9 власну апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити, не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 , та не підтримала апеляційну скаргу прокурора.
Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , проти апеляційної скарги прокурора заперечував.
Захисник ОСОБА_10 власну апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, та зазначив що дії обвинуваченого ОСОБА_7 необхідно кваліфікувати за ч.2 ст. 185 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 , апеляційну скаргу прокурора не підтримав, заперечував проти її задоволення.
Прокурор ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу прокурора, заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисників.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , їх захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , прокурора ОСОБА_16 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
У відповідності до вимог статті 370 КПК України, вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтвердженні доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до вимог статті 94 КПК України, та в якому наведені належні і достатні мотиви і підстави його ухвалення.
Обґрунтованість судового рішення, означає відповідність висновків суду у рішенні фактичним обставинам, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
З урахуванням даних вимог кримінального процесуального законодавства, згідно приписів ч. 3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. За положеннями п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, в мотивувальній частині вироку зазначаються окрім формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Право на отримання мотивованого судового рішення є процесуальним елементом права на справедливий суд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Чинне законодавство визначено говорить про сукупність доказів як про найбільш важливу умову ухвалення обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні. При цьому досить важливе значення мають виклад і мотивування оцінки кожного доказу у поєднанні з іншими доказами.
Дані вимоги закону судом першої інстанції були дотримані.
Досліджені судом першої інстанції та покладені в основу вироку докази беззаперечно вказують на вину обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні ними кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 187 КК України.
В апеляційних скаргах доводи щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність і необхідність перекваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з ч. 3 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 185 КК України їх захисники вказують на недоведеність вини їх підзахисних у вчиненні інкримінованого злочину за ч. 3 ст. 187 КК України стверджуючи, що пояснення свідків, допитаних в суді та письмові докази у кримінальному провадженні, підтверджують факт вчиненні крадіжки, а не факт вчинення розбійного нападу.
Доводи сторони захисту щодо їх непричетності до інкримінованого їм злочину ретельно перевірялися судом першої інстанції і мотиви відхилення їх доводів з цього питання судом у вироку належним чином обґрунтовуванні, з чим погоджується апеляційний суд, як такими що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Судом першої інстанції в повному обсязі дослідженні усі обставини даного кримінального провадження у їх сукупності та надана усім доказам оцінка відповідно до вимог ст. 94 КПК України, у тому числі з точки зору їх належності і допустимості, а також взаємозв`язку і достатності.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 25 грудня 1992 року "Про судову практику в справах про корисливі злочини проти приватної власності" та Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 23 грудня 2005 року "Про практику розгляду судами кримінальних справ про злочини, вчинені стійкими злочинними об`єднаннями", розбій належить до найбільш небезпечних корисливо-насильницьких злочинів. Він посягає на два об`єкти: право власності й особу (її здоров`я і життя).
З об`єктивної сторони розбій вчинюється у формі нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства.
Під нападом у складі розбою слід розуміти раптову, несподівану для потерпілого, короткочасну, агресивну, насильницьку дію, спрямовану на протиправне заволодіння чужим майном. Напад може бути як відкритим, так і таємним (наприклад, нанесення удару потерпілому з-за спини). За цією ознакою розбій відрізняється, з одного боку, від крадіжки, з іншого, - від грабежу.
Насильство при розбої застосовується до особи, яка зазнала нападу. Під такою особою слід розуміти власника майна, особу, у володінні чи під охороною якої перебуває майно, на яке здійснюється посягання, а так само інших осіб, які перебувають на місці вчинення розбою і можуть, на думку винного, перешкодити йому у заволодінні чужим майном.
Погроза має місце тоді, коли винна особа, висловлюючи її в будь-якій формі (словами, жестами, демонстрацією зброї тощо), бажає, щоб у потерпілого склалося враження, що, якщо він протидіятиме нападаючому або не виконає його вимог, ця погроза буде реалізована, а у потерпілого дійсно таке враження склалося. Це стосується і випадків, коли винна особа погрожує застосуванням предметів (зіпсованої зброї або її макета тощо), які завідомо для неї не можуть бути використані для реалізації погрози, якщо потерпілий сприймає ці предмети як такі, що являють собою небезпеку для життя чи здоров`я. Таким чином, головним критерієм реальності погрози при розбої є суб`єктивне сприйняття її потерпілим. Для кваліфікації діяння за ст. 187 не має значення, чи мав винний намір приводити погрозу насильством, небезпечним для життя або здоров`я, до виконання.
Розбій - усічений склад злочину. Він вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням або з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я, незалежно від того, чи заволоділа винна особа чужим майном.
Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони розбою є мета, з якою здійснюється напад, - заволодіння чужим майном.
Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, підтверджується сукупністю доказів, які зібрані з додержанням вимог кримінального процесуального закону та перевірені під час розгляду кримінального провадження, яким суд першої інстанції дав належну оцінку, та з якими погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Зокрема, такого висновку суд першої інстанції дійшов на підставі аналізу показань допитаних в судовому засіданні потерпілої та свідків, фактичних даних, що містяться у матеріалах кримінального провадження, а також на підставі інших доказів, зміст яких детально відображено у вироку.
Так, потерпіла ОСОБА_15 у своїх показах пояснила про те, що 24 грудня 2020 року о 18 годині 00 хвилин до неї додому прийшли ОСОБА_7 та ОСОБА_17 та запропонували футболки для продажу, які вона не захотіла купляти. Через деякий час до неї у двір прийшли ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , та почали вимагати у неї гроші на горілку, після чого ОСОБА_7 почав її душити, кинув на підлогу, погрожував, а ОСОБА_8 шукав у неї гроші. Після чого, вони пішли в будинок, вона взяла 50 грн. і віддала їм, однак їм цього було мало, та вони вимагали ще. Після чого ОСОБА_8 почав її бити. ОСОБА_8 забрав обігрівач, телефон, окуляри, потім з холодильника почав забирати продукти, ОСОБА_7 підганяв ОСОБА_8 , після чого вони пішли. Також зазначила про те, що ОСОБА_8 їй багато погрожував, а також погрожував їй вбивством, коли вона лежала на підлозі, а ОСОБА_7 бив її рукою, потім почав душити, від чого вона впала.
Крім того, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 пояснила, що ОСОБА_15 її знайома, в той день вони їздили у місто, вона її привезла додому і поїхала. Потім вона подзвонила потерпілій і та їй сказала, що її побили, вона приїхала до неї. ОСОБА_15 сказала, що приходили двоє чоловіків, били її і забрали гроші. Зазначила про те, що на носі у ОСОБА_15 були садни, рана на голові, кров. Потерпіла сказала їй, що її кидали на підлогу, душили, забрали гроші, радіатор.
З показань свідка ОСОБА_19 вбачається, що в грудні 2020 року ввечері гавкала собака, він вийшов у двір, почув, як сусідка ОСОБА_15 гукала його. Вона розповіла йому, що її побили два хлопця, забрали в неї гроші, майно, потерпіла була в крові, хустина і обличчя. Подзвонили її подрузі, та приїхала. Потім викликав поліцію і швидку допомогу.
Свідок ОСОБА_20 в своїх показах зазначив про те, що коли він проходив повз будинок то чув крики про допомогу, однак обвинувачений ОСОБА_7 сказав йому не звертати уваги.
До того ж, апеляційним судом не встановлено й порушень вимог ст. ст. 23, 352, 353 КПК України під час допиту свідків та потерпілої, оскільки судом першої інстанції належним чином встановлено їх особи, кожного окремо, приведено до присяги та роз`яснені права та обов`язки, й покладено в основу обвинувального вироку лише ті покази, які були сприйняті судом безпосередньо.
Крім того, всі вищевикладені показання потерпілої та свідків узгоджуються з іншими належними і допустимими письмовими доказами по справі, детально проаналізованими і вказаними у вироку, які містяться в матеріалах провадження.
Так, вина обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , також підтверджується письмовими доказами, а саме: рапортом ст. інспектора-чергового Покровського ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_21 , відповідно до якого 25 грудня 2020 року о 19 годині 00 хвилин надійшла заява до РУ про те, що 25 грудня 2020 року о 19 годині 01 хвилину за адресою - вул. Севастопольська в м. Покров Дніпропетровської області надійшло з приймального відділення ЦМЛ м. Покров про те, що звернулась ОСОБА_15 з тілесними ушкодженнями у вигляді ЗЧМТ та інших ушиблених ран обличчя та тулуба, які отримала 24 грудня 2020 року за місцем мешкання (а.с. 43 т. 1); висновком судово-медичної експертизи № 6 від 06 січня 2021 року, відповідно до якого виявлені у ОСОБА_15 тілесні ушкодження у вигляді забитої рани волосяної частини голови, двох інфікованих саден обличчя відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень згідно п. 2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (а.с. 46-47 т. 1); протоколом пред`явлення особи для впізнання від 25 грудня 2020 року, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_15 під № 1 впізнала чоловіка, який вчинив відносно неї розбійний напад, яким є ОСОБА_8 (а.с. 50-51 т. 1); протоколом пред`явлення особи для впізнання від 25 грудня 2020 року, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_15 під № 2 впізнала чоловіка, який 24 грудня 2020 року вчинив відносно неї розбійний напад по АДРЕСА_3 , яким є ОСОБА_7 (а.с. 52-53 т. 1); протоколом пред`явлення особи для впізнання від 04 лютого 2021 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_20 під № 2 впізнала ОСОБА_7 (а.с. 94 т. 1); висновком судової трасологічної експертизи № 19/104-17/3/25 від 16 січня 2021 року (а.с. 211-213 т. 1); висновком судової трасологічної експертизи № 19/104-17/3/30 від 16 січня 2021року, відповідно до якого сліди пальців рук розмірами 13х35 мм, 14х23 мм, 21х53 мм залишені відповідно середнім, безіменним та вказівним пальцями правої руки особи, дактокарти заповненої на ім`я ОСОБА_8 (а.с. 218-226 т. 1); висновком молекулярно-генетичної експертизи № 56 від 16 січня 2021 року на встановлення генотипів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_15 , відповідно до якої на вилученій захисній масці встановлено генотип ОСОБА_8 (а.с. 5-8 т. 2); протоколом проведення слідчого експерименту від 09 лютого 2021 року за участі потерпілої ОСОБА_15 , відповідно до якого потерпіла добровільно погодилась відтворити обстановку та обставини вчиненого відносно неї розбійного нападу, який мав місце 24 грудня 2020 року близько 18 години за адресою її мешкання на території домоволодіння АДРЕСА_3 та фото таблицями (а.с. 20-23 т. 2); висновком додаткової судово-медичної експертизи № 80 від 10 лютого 2021 року, відповідно до якого механізм виявлених у ОСОБА_15 тілесних ушкоджень не суперечить механізму, вказаному у протоколі слідчого експерименту за участю самої ОСОБА_15 від 09 лютого 2021 року (а.с. 26-27 т. 2).
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що покази потерпілої та свідків, а також зазначені письмові докази, дають можливість прийти до висновку, що вищевказані докази логічні, послідовні, узгоджуються між собою й підтверджують факти та обставини, які є необхідними для доведення винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, та доведено поза розумним сумнівом.
Щодо інших показів свідків та письмових доказів, то суд першої інстанції ретельно вивчив їх та надав їм належну оцінку у відповідності до вимог кримінального процесуального законодавства.
Доводи захисників про те, що обвинувачені не діяли за попередньою змовою, не можуть бути прийняті до уваги, зважаючи на те, що обвинувачені діяли спільно, з метою заволодіння грошовими коштами та майном потерпілої, розділивши ролі між собою, завдаючи удари потерпілій та погрожуючи вбивством, а після вчинення злочину, спільно розпорядились майном потерпілої.
Таким чином суд прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в повному обсязі пред`явленого обвинувачення і доведеності в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб та особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаний з проникненням у житло; в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло.
Доводи обвинувачених, щодо оголошення вироку суду за відсутності обвинувачених, то колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що відсутність ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в залі судового засідання 08 грудня 2021 року під час проголошення вироку не є підставою для визнання вироку незаконним.
Так, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 412 КПК України здійснення судового провадження за відсутності обвинуваченого, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 323 чи ст. 381 КПК України, визнається істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та підставою для скасування судового рішення. Вказана вимога є однією з гарантій дотримання прав обвинувачених, передбачених, зокрема, у ст. 42 КПК України, та спрямована на ефективну реалізацію таких прав під час здійснення судового провадження. Тобто, для прийняття рішення щодо того чи являється відсутність обвинувачених в судовому засіданні під час здійснення судового провадження підставою для скасування судового рішення, слід визначити яким чином така відсутність вплинула чи могла вплинути на ефективну реалізацію обвинуваченими своїх прав. Аналогічні позиції викладені у постановах Верховного Суду по справі № 445/1095/16-к від 04 листопада 2020 року та № 125/163/17 від 29 вересня 2020 року.
Як вбачається з матеріалів провадження, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , були присутнім у судових засіданнях під час здійснення кримінального провадження в суді першої інстанції, де висловлювали свою думку з приводу висунутого обвинувачення, брали участь у дослідженні доказів, виступали у судових дебатах та звертались до суду з останнім словом. При цьому, під час проголошення вироку 08 грудня 2021 року обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були відсутні. Однак, з матеріалів провадження вбачається, що судом першої інстанції вживались заходи щодо доставлення конвоєм обвинувачених до судової зали на оголошення вироку, призначеного на 08 грудня 2021 року, але з невідомих причин обвинувачених до судової зали не було доставлено.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 376 КПК України судове рішення проголошується прилюдно негайно після виходу суду з нарадчої кімнати. На виконання зазначених приписів суд після виходу з нарадчої кімнати 08 грудня 2021 року негайно проголосив вирок, незважаючи на відсутність обвинувачених в судовому засіданні. 09 грудня 2021 року копію вироку було вручено обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , про що свідчать розписки.
Відсутність обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , в залі судового засідання під час проголошення вироку жодним чином не вплинуло на законність і обґрунтованість ухваленого рішення, не перешкодило обвинуваченим реалізувати свої права, в тому числі й право на оскарження вироку в апеляційному порядку, а тому не може бути підставою для скасування судового рішення.
Отже, порушень кримінального процесуального закону, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинувачених та на кваліфікацію їх дій, колегією суддів не встановлено.
Провину кожного з обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм злочинів доведено з дотримання стандарту доказування поза розумним сумнівом, правова позиція якого викладена в рішеннях Європейського Суду з прав людини (справа Маттоція проти Італії від 25 липня 2000 року, справа Ірландія проти Сполученого Королівства від 18 січня 1978 року та постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к, провадження № 51-597км17.
Апеляційний суд, виходячи з вищенаведеного, дійшов висновку, що дії обвинувачених мають правильну правову кваліфікацію.
Зокрема умисні дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 3 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб та особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаний з проникненням у житло.
ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 3 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло.
Таким чином, апеляційний суд не вбачає підстав для перекваліфікації дій обвинувачених з ч. 3 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 185 КК України з мотивів наведених в апеляційних скаргах захисників.
Стосовно доводів в апеляційній скарзі прокурора про те, що призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення за своїм розміром, як явно несправедливе через м`якість, слід зазначити наступне.
Перевіряючи вказані доводи в межах апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що при призначенні покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 судом першої інстанції в повній мірі дотриманні вимоги ст. ст. 50, 65 КК України.
Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно із ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Суд першої інстанції дотримався вказаних вимог кримінального закону.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до особливо тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, матеріальні збитки потерпілій відшкодовано шляхом вилучення викраденого майна працівниками поліції та повернення майна потерпілій, думку потерпілої, яка відносно міри покарання обвинуваченому покладається на розсуд суду, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується посередньо (негативно), а також обставини, які обтяжують покарання, відсутність обставин, які пом`якшують покарання.
Щодо призначеного покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до особливо тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, матеріальні збитки потерпілій відшкодовано шляхом вилучення викраденого майна працівниками поліції та повернення майна потерпілій, думку потерпілої, яка відносно міри покарання обвинуваченому покладається на розсуд суду, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується негативно, а також обставини, які обтяжують покарання, відсутність обставин, які пом`якшують покарання.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками першої інстанції, та вважає, що призначене судом першої інстанції покарання щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , визначене в межах санкцій інкримінованих йому статей, що на думку апеляційного суду є достатнім для виправлення обвинувачених, відповідно до наслідків вчиненого правопорушення та достатнім для запобігання вчиненню обвинуваченими нових правопорушень.
Апеляційний суд, також приходить до висновку, що при призначенні покарання суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17 вересня 2009 року).
З врахуванням наведеного, апеляційний суд не виявив порушення судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченим принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості покарання.
Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора про допущення судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону в частині розподілу процесуальних витрат, слід зазначити наступне.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 118 КПК України до процесуальних витрат відносяться витрати, пов`язані із залученням експертів, які згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку стягуються з обвинуваченого на користь держави.
Відповідно до ст. 126 КПК України питання щодо процесуальних витрат вирішується судом у вироку, який підлягає обов`язковому виконанню, зокрема, в частині їх стягнення.
Згідно з вимогами п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку зазначаються рішення про відшкодування процесуальних витрат.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, зокрема, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі, та в разі, якщо обвинувачуються декілька осіб, вирішує питання про стягнення процесуальних витрат щодо кожного обвинуваченого.
З нормативного розуміння наведених норм кримінального процесуального закону вбачається, що процесуальні витрати підлягають чіткому розподілу та не можуть бути стягнені судом солідарно.
Між тим, всупереч цим вимогам закону, ухвалюючи вирок, суд першої інстанції фактично судові витрати між обвинуваченими не розподілив та помилково визначив, що вони підлягають солідарному стягненню, внаслідок чого допустив порушення вимог кримінального процесуального закону.
За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку щодо необхідності зміни вироку в частині розподілу процесуальних витрат на користь держави та стягнення з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на проведення судових експертиз, пов`язаних івз залученням експертів під час досудового розслідування в розмірі 1634 (одна тисяча шістсот тридцять чотири) гривні 50 (п`ятдесят) копійок із кожного з обвинувачених.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. При цьому істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч. 1 ст. 412 КПК України).
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не підлягають задоволенню, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині розподілу витрат.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора Покровського відділу Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_11 задовольнити частково.
Вирок Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2021 року щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , за ч. 3 ст. 187 КК України змінити в частині розподілу процесуальних витрат.
Стягнути з обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів під час досудового розслідування в розмірі 1634 (одна тисяча шістсот тридцять чотири) гривні 50 (п`ятдесят) копійок із кожного з обвинувачених.
В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а обвинуваченими, які тримаються під вартою, в той самий строк, з моменту вручення їм копії судового рішення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4