ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/202/22 Справа № 705/4818/20 Категорія: ст.331 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

Головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання за участі: прокурора обвинуваченого захисникаОСОБА_5 ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси виділені матеріали кримінального провадження №0000844 від 19.09.2020 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 лютого 2022 року, якою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, а саме, до 09 квітня 2022 року ,-

в с т а н о в и л а :

У провадженні Уманського міськрайонного суду Черкаської області перебувають матеріали кримінального провадження №0000844 від 19.09.2020 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України.

У судовому засіданні 09 лютого 2022 року ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області продовжено ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, а саме, до 09.04.2022.

Продовжуючи зазначений запобіжний захід, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років. У строк до 10 лютого 2022 року, тобто до закінчення дії відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судовий розгляд у кримінальному провадженні не завершений.

При вирішенні питання про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд виходив не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих, а також вчинення інших кримінальних правопорушень.

Суд вважав, що на даний час не зменшились та продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, які вже враховувалися при вирішенні питання про продовження відносно обвинуваченого дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою 13 грудня 2021 року.

Зокрема, на думку суду, не зменшився та продовжує існувати ризик переховування обвинуваченого від суду, враховуючи тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому в разі доведення його винуватості у вчиненні злочину, що може бути розцінено ним більш небезпечним ніж переховування та втеча, а також ризик вчинення ним іншого кримінального правопорушення, враховуючи те, що він є раніше судимим та обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину.

Крім того, судом враховано, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. У даному випадку, на думку суду, продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 є виправданим за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи. А тому суд прийшов висновку, що застосування менш суворих запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе належним чином запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, що призведе до неможливості розгляду справи в розумні строки та з`ясування всіх обставин у справі.

Не погоджуючись з ухвалою суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 лютого 2022 року, обравши відносно нього запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Вважає, що обрання до нього найбільш тяжкого запобіжного заходу не відповідає обставинам справи та особі обвинуваченого, порушує вимоги ст.ст.176-178, 183 КПК України.

В апеляційній скарзі посилається на те, що підозра, обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України необґрунтована; ризики, передбачені п.п.1-3 ч.1 ст.177 КПК України прокурором не доведені; судом були порушенні права на захист, оскільки суд розглянув клопотання у відсутність його захисника.

Зазначає, що судом не було враховано вимоги ст.176, п.9 ч.1 ст.177 КПК України, так як прокурором не надано доказів ухилення його від суду.

Заслухавши доповідь судді, думки обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які просили апеляційну скаргу задовольнити з наведених в ній підстав, прокурора ОСОБА_6 про залишення апеляційної скарги без задоволення, вивчивши матеріали провадження, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам.

Відповідно до вимог ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст.199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при вирішенні питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , в порядку ст.331 КПК України, було врахував норми КПК України та в повній мірі обґрунтовано своє рішення щодо необхідності продовження даного заходу забезпечення кримінального провадження.

Із виділених матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років.

При цьому, судом першої інстанції було встановлено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема, не зменшився та продовжує існувати ризик переховування обвинуваченого від суду, враховуючи тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому в разі доведення його винуватості у вчиненні злочину, що може бути розцінено ним більш небезпечним ніж переховування та втеча, а також ризик вчинення ним іншого кримінального правопорушення, враховуючи те, що він є раніше судимим та обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину.

На думку колегії суддів, обрання обвинуваченому ОСОБА_7 менш суворого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, є необґрунтованим та невиправданим.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 посилається на те, що обрання до нього найбільш тяжкого запобіжного заходу не відповідає обставинам справи та особі обвинуваченого, порушує вимоги ст.ст.176-178, 183 КПК України.

Колегія суддів вважає зазначені доводи апелянта неприйнятними, оскільки як вбачається з матеріалів провадження наявні ризики, на підставі яких місцевий суд продовжив йому даний запобіжний захід, зменшилися чи взагалі відсутні.

Крім того, із виділений матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за аналогічні злочини, судимості в законному порядку не зняті та не погашені, та який обвинувачується у вчинені тяжкого злочину, а тому застосований захід забезпечення кримінального провадження у виді тримання під вартою є виправданим.

З врахуванням викладеного колегія суддів вважає неспроможними доводи ОСОБА_7 про те, що ризики, передбачені п.п.1-3 ч.1 ст.177 КПК України прокурором не доведені.

При цьому покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі доведення винуватості у вчиненні злочину, в якому він обвинувачується, дає підстави вважати, що він може переховуватися від суду, оскільки санкція статті передбачає позбавлення волі до восьми років та він розуміє, що в разі доведення вини, йому буде призначено покарання у виді позбавлення волі на тривалий термін. В зв`язку із чим неприйнятними є доводи ОСОБА_7 про те, що прокурором не надано доказів ухилення його від суду.

Не підлягають до задоволення доводи ОСОБА_7 про те, що підозра, обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України необґрунтована, оскільки зазначені доводи не можуть бути предметом розгляду апеляційного суду в межах вирішення питання щодо продовження запобіжного заходу та які мають бути перевірені в ході судового розгляду самого кримінального провадження судом першої інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 також посилається на те, що судом були порушенні права на захист, оскільки суд розглянув клопотання у відсутність його захисника.

В свою чергу, із оскаржуваної ухвали від 09.02.2022 вбачається, що при розгляді клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою у судовому засідання брав участь захисник ОСОБА_8 , а тому зазначені доводи апелянта є необґрунтованими.

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду, не здобуто даних, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст.177 КПК України.

З огляду на наведене, підстави для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 з мотивів, наведених в ній, та скасування ухвали суду із застосуванням до нього запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, на думку апеляційного суду, відсутні.

Керуючись ст.ст.183, 199, 331, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 лютого 2022 року, якою щодо ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, а саме, до 09 квітня 2022 року залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді