Номер провадження: 11-кп/813/215/22
Номер справи місцевого суду: 497/1306/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Болградського районного суду Одеської області від 17.07.2020 року у кримінальному провадженні №0000131 від 10.05.2019 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Болград, Одеської області, зі слів - болгарина за національністю, розуміючого українську мову, маючого неповну середню освіту - закінчив 9 класів ЗОШ, офіційно непрацевлаштованого, одруженого, маючого двох малолітніх дітей, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України,

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції.

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 , визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі статті 75 КК України, ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання, з випробуванням строком на 1 рік, з покладення обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на користь державного підприємства «Дослідницьке господарство імені О.В.Суворова» (68740, Одеська область, Болградський район, с. Оксамитне, вул.Суворова,12, р/р 3556, МФО 328209, КОД 00413208, ГУДСУ в Одеській області) суму заподіяної шкоди у розмірі 102000 (сто дві тисячі) гривень по 51 (п`ятдесят одну тисяч) гривень з кожного з засуджених.

Вироком вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат.

Окрім цього зазначеним вироком суду визнано винним ОСОБА_9 , який вирок не оскаржує.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що 27.04.2019 року приблизно о 15:00 годині (точний час не встановлено), обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою між собою та з єдиним спільним умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна з корисливих мотивів, проникли, перелізши через огорожу, на територію гаражів державного підприємства «Дослідницьке господарство імені О.В. Суворова», що розташоване за адресою: вул. Суворова, 12, с. Оксамитне, Болградський район, Одеська область, де, скориставшись тим, що їхні дії ніхто із сторонніх осіб не бачить, через відігнутий верхній край вхідних воріт підвального приміщення складу проникли через цей отвір до вказаного приміщення складу, де, побачивши дюралюмінієві труби в кількості 30 штук довжиною 6 метрів діаметром 100 міліметрів, вартістю за одну трубу 1200гривень, які перебувають на балансі державного підприємства «Дослідницьке господарство ім. О.В. Суворова», зігнули їх навпіл, тим самим підготували для подальшого викрадання, та тим же шляхом через отвір, як і проникли, покинули вказану територію.

Продовжуючи свої дії, в цей же день, приблизно о 22:00 годині (точний час не встановлено), ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , реалізуючи свій спільний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна з корисливих мотивів, перелізли через ту саму огорожу на територію тих самих гаражів того ж державного підприємства «Дослідницьке господарство ім. О.В. Суворова», де за допомогою заздалегідь заготовленого металевого цвяходера, який ОСОБА_9 взяв зі свого домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , і ним відігнув побільше верхній край вхідних воріт підвального приміщення складу, після чого знову, через вищевказаний отвір над вхідними воротами підвального приміщення складу, проникли до приміщення, де були підготовлені ними раніше дюралюмінієві труби в кількості 30 штук, через той же отвір воріт разом витягли вищевказані труби та перекинули їх через огорожу території вказаних гаражів, після чого самі перелізли через вказану огорожу і зникли з місця злочину з викраденим майном трубами, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинили потерпілому державному підприємству «Дослідницьке господарство імені О.В. Суворова» матеріальний збиток на загальну суму 36000 гривень.

Не зупиняючись на скоєному, 05.05.2019 року приблизно о 22:00 годині (точний час не встановлено), ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою між собою і маючи єдиний спільний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна з корисливих мотивів, знову, перелізли через вищевказану огорожу на ту саму територію тих же гаражів того самого державного підприємства «Дослідницьке господарство імені О.В. Суворова», що розташоване за адресою: вул.Суворова,12, с. Оксамитне, Болградський район, Одеська область, де, скориставшись тим, що їхні дії ніхто із сторонніх осіб не бачить, проникли до вищевказаного підвального складського приміщення, де, побачивши такі самі дюралюмінієві труби в кількості 30 штук довжиною 6 метрів кожна і діаметром по 100мм., вартістю за одну трубу 1200гривень, що перебувають на балансі зазначеного державного підприємства, тим же шляхом викрали їх: через той же отвір воріт разом витягли вищевказані труби, попередньо зігнувши їх навпіл, та перекинули їх через огорожу території вказаних гаражів, після чого самі перелізли через вказану огорожу і разом з викраденим майном з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши, таким чином, потерпілому державному підприємству «Дослідницьке господарство імені О.В.Суворова» матеріальний збиток на загальну суму 36000 гривень.

Не зупиняючись на скоєному, ОСОБА_9 , 08.05.2019 року приблизно о 22:00 годині, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 , маючи єдиний спільний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна і діючи з корисливих мотивів, знову перелізли через вже зазначену вище огорожу на територію вищевказаних гаражів державного підприємства «Дослідницьке господарство імені О.В. Суворова», що розташована за вищевказаною адресою, та перебуваючи на вказаній території гаражів скориставшись тим, що їхні дії ніхто із сторонніх осіб не бачить, проникли через раніше демонтований ними край вхідних воріт у підвальне приміщення складу, де побачили аналогічні дюралюмінієві труби в кількості 25 штук, довжиною 6 метрів, діаметром 100мм., вартістю за одну трубу 1200 гривень, які перебувають на балансі зазначеного державного підприємства, та через той же отвір воріт разом витягли вищевказані труби в кількості 25 штук на вулицю, попередньо зігнувши їх навпіл, та перекинули через вказану вище огорожу території гаражів, після чого самі перелізли через цю ж огорожу та разом з викраденим майном з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши, таким чином, державному підприємству «Дослідницьке господарство імені О.В. Суворова», матеріальний збиток на загальну суму 30000 гривень.

Таким чином, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 таємно умисно з корисливих мотивів скоїли три епізоди злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за попередньою змовою групою осіб, що поєднане з проникненням в інше приміщення.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає зазначене рішення занадто суворим.

Доводи обґрунтовує тим, що обставиною, що пом`якшує покарання є часткове визнання вини по одному з епізодів, щиросердечне розкаяння та активне сприяння слідству у розкритті даного злочину. Зазначає, що має дружину та двох неповнолітніх дітей, скарг на нього до сільської ради не надходило. Окрім того, зазначає, що не погоджується в частині стягнення 51000 гривень, оскільки потерпілий претензій до нього не має, а потерпілою стороною не проведено аудиторських перевірки належним аудитором.

Просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначення покарання, застосувавши ст. 69 КК України та скасувати вирок в частині стягнення 51000 гривень.

Позиції учасників судового провадження.

Заслухавши: суддю-доповідача, пояснення захисника, який підтримав доводи апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги прокурора, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Статтею 65 КК України визначено, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК України; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до кримінального провадження та оскаржуваного вироку обвинувачений ОСОБА_8 винним себе визнав частково у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень за ч. 3 ст. 185 КК України та надав суду пояснення аналогічні поясненням ОСОБА_9 в частині викрадення труб.

За таких обставин суд першої інстанції, допитавши обвинувачених ОСОБА_8 , та ОСОБА_9 , свідків та дослідивши всі докази у кримінальному провадженні дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчинені інкримінованих йому злочинів.

У апеляційній скарзі обвинуваченого не оспорюються фактичні обставини вчинення ним кримінальних правопорушень, встановлених судом першої інстанції та доведеність його вини у вчинені кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим апеляційний суд не переглядає вирок у цій частині.

Іншими учасниками кримінального провадження вирок в апеляційному порядку оскаржений не був.

За таких обставин, апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, за встановлених районним судом та викладених у вироку обставин.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 з приводу призначення більш м`якого покарання, то колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 69 КК рішення про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, суд може прийняти лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, умотивувавши своє рішення, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Виходячи зі змісту ст. 69 КК України, призначення більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції відповідної норми, можливе лише в тому випадку, коли встановлені у справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості скоєного злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим. (Постанова Верховного Суду від 15 березня 2018 року №442/1887/16-к).

Як вбачається з оскаржуваного вироку при призначенні покарання ОСОБА_8 суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував характер і міру громадської небезпеки вчиненого злочину, дані, які характеризують особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження суд кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_8 як таємне викрадення чужого майна, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням до іншого приміщення

При цьому, суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_8 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, врахувавши усі обставин справи, особу обвинуваченого та обставини, відповідно до вимог статей 66, 67 КК України, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.

Так, при призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_8 відповідно до вимог ст. 66 КК України до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом визначено добровільну співпрацю зі слідством і судом, визнання ним вини у скоєному, наявність двох малолітніх дітей та відсутність обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого.

Саме вказані обставини дали суду першої інстанції підстави для висновку, що обвинуваченому ОСОБА_8 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі у мінімальній межі визначеної санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, із застосування ст. 75 КК України, звільнивши від відбування покарання із випробуванням та покласти на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2, ч. 1 ст. 76, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Надаючи правову оцінку доводам апеляційної скарги обвинуваченого, апеляційний суд враховує наявні у матеріалах судового провадження характеризуючи особу обвинуваченого матеріали, які ніким з учасників кримінального провадження не оспорюються.

Разом з тим, встановлені у судовому засіданні апеляційного суду усі в сукупності обставини та дані про особу обвинуваченого не є такими, які суттєво пом`якшують призначене обвинуваченому покарання та вказують на необхідність зміни вироку.

Таким чином, приймаючи до уваги наведене, колегія суддів вважає, що наведена сукупність обставин надала підстави суду першої інстанції для висновку, що визначена обвинуваченому форма відбування покарання є справедливим та виваженим заходом примусу, а також, що вона забезпечить виправлення обвинуваченого та попередженню вчинення ним нових злочинів.

При цьому, апеляційний суд погоджується з видом та розміром призначеного покарання, яке визначено за санкцією статті кримінального закону та є мінімальним передбаченої санкції.

На думку апеляційного суду призначене покарання є достатнім, співрозмірним та справедливим з урахуванням обставин скоєних кримінальних правопорушень, поведінки обвинуваченого та даних про його особу.

Отже, колегія суддів вважає, що міра покарання обвинуваченому обрана, відповідно до вимог ст. 65 КК України правильно, тому підстав для його пом`якшення, не знаходить.

Щодо доводів обвинуваченого з приводу стягнення 51000 гривень, оскільки потерпілий претензій до нього не має, а потерпілою стороною не проведено аудиторських перевірки належним аудитором, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, оскільки вартість викраденого в потерпілого майна злочинними діями обох обвинувачених встановлена під час досудового розслідування та доведена дослідженими письмовими доказами у судовому засіданні, які ніким з учасників не оспорювались та не подавались клопотання про визнання їх недопустимими і неналежними.

Колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону під час розгляду справи та постановлення вироку суду, а тому вважає, що постановлений по справі вирок відносно ОСОБА_8 є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування або зміни за результатами апеляційного розгляду не встановлено.

Аналізуючи сукупність усіх обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає - залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції залишенню без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 409, 413, 414, 420, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Болградського районного суду Одеської області від 17.07.2020, яким ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4