ЄУН № 336/2729/20
пр. № 1-кп/336/237/2021
ВИРОК
Іменем України
28 грудня 2021 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9

законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8

представника служби у справах дітей ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за звинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Оріхів Запорізької області, громадянина України, зареєстрований проживаючим у АДРЕСА_1 , не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, у скоєнні злочину, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України,
ВСТАНОВИВ:
10 березня 2020 року приблизно о 13.15 годині, ОСОБА_5 , маючи умисел на відкрите викрадення майна потерпілого, перебуваючи біля будинку № 120 по вул. Івана Богуна у м. Запоріжжя, умисно відкрито викрав, вихопивши з рук потерпілого ОСОБА_9 , належний ОСОБА_8 мобільний телефон Xiaomi Redmi Note 4 в корпусі золотистого кольору вартістю 1733,33 гривні, спричинивши потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на вказану суму.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у скоєнні злочину не визнав повністю, пояснивши, що до березня 2020 року він із потерпілим ОСОБА_9 знайомий не був. На початку березня 2020 року у соціальних мережах в телеграммканалі між ним та ОСОБА_9 виник конфлікт, пов?язаний із тим, що ОСОБА_9 спілкувався із застосування нецензурної лайки. 10.03.2020 року йому зателефонував ОСОБА_9 , який запропонував зустрітись та обговорити конфлікт. Про пропозицію ОСОБА_9 ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_11 , який у свою чергу вирішив також піти на зустріч із потерпілим. Близько 13.00 години усі втрьох вони зустрілись біля магазину «Лепрекон» в районі вул. Молочної у м. Запоріжжя. В ході спілкування ОСОБА_9 почав обвинувачувати ОСОБА_5 у тому, що останній причетний до побиття його друзів, при цьому ОСОБА_9 нецензурно лаявся. Внаслідок вербального конфлікту ОСОБА_5 , будучи обурений висловлюваннями ОСОБА_9 , вдарив потерпілого кулаком правої руки в область щелепи, від чого ОСОБА_9 сів на землю. Далі до потерпілого підійшов ОСОБА_11 та вони із ОСОБА_9 про щось спілкувались, а потім ОСОБА_11 також вдарив ОСОБА_9 кулаком в щелепу, після чого ОСОБА_9 піднявся та побіг з місця подій. В цей момент ОСОБА_5 побачив телефон потерпілого, підібрав його та передав ОСОБА_11 , щоб останній повернув телефон потерпілому. Телефон потерпілого ОСОБА_5 підібрав з метою забезпечити наступну зустріч із потерпілим, що часто застосовується в їх оточенні. Коли вони з ОСОБА_11 йшли додому, то побачили автомобіль патрульної поліції, злякались та побігли, але працівники поліції їх невдовзі затримали.
Потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що 10.03.2020 року через соціальну мережу Instagram від ОСОБА_5 надійшло повідомлення з пропозицією поспілкуватись з приводу конфлікту, який виник у них раніше. ОСОБА_9 зателефонував ОСОБА_5 та запропонував зустрітись, узгодивши місце зустрічі. Приблизно о 13.00 годині на місце зустрічі прийшли ОСОБА_5 та ОСОБА_11 та вони почали спілкуватись, в ході спілкування у них виник конфлікт, внаслідок якого ОСОБА_5 двічі вдарив ОСОБА_9 кулаком в область обличчя, а потім взяв з рук телефон, після чого ОСОБА_9 попросив телефон повернути. На зазначене прохання ОСОБА_5 телефон не повернув, а до потерпілого підійшов ОСОБА_11 , який вдарив потерпілого кулаком в область обличчя, а потім вдарив ногою по правій нозі. Далі ОСОБА_9 покинув місце подій, дорогою зустрівши автомобіль патрульної поліції, до яких звернувся по допомогу. На думку потерпілого, ОСОБА_5 взяв телефон не з метою його присвоєння, а з метою забезпечення явки потерпілого на наступну зустріч, що практикується в їх компанії. Наразі до обвинуваченого не має претензій матеріального та морального характеру, оскільки ОСОБА_5 вибачився та вони примирились, а телефон йому був повернутий. Просив призначити обвинуваченому м?яке покарання.
Потерпілий ОСОБА_8 пояснив, що є батьком ОСОБА_9 10.03.2020 року йому зателефонували поліцейські та сповістили, що його сина ОСОБА_9 побили та забрали телефон, який ОСОБА_8 придбав у 2018 року та у березні 2019 року передав сину у користування. Приїхавши на місце подій, потерпілий забрав сина та вони із дружиною повези його до лікарні. Наразі до обвинуваченого претензій не має, оскільки останній щиро вибачився та вони примирились, у зв?язку з чим просив призначити м?яке покарання.
Також в судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , досліджені письмові докази.
Свідок ОСОБА_13 пояснила, що працює інспектором патрульної поліції. 10.03.2020 року вона із напарником патрулювали ділянку траси Харків-Сімферополь. В районі вул. Молочної вони побачили хлопця, який махав руками. Коли вони зупинились, потерпілий пояснив, що його побили та забрали телефон та вказав, куди пішли зазначені особи. Тілесних ушкоджень на потерпілому вони не бачили. Поїхавши у вказаному напрямку, поліцейські побачили двох підлітків, які озирались. Зупинившись, працівники поліції запропонували підліткам показати, що при них, але телефону при них не було та вони заперечували, що брали телефон. Телефон працівники поліції знайшли самостійно згодом у кущах на відстані приблизно 50 метрів від місця зупинки хлопців. Після цього було викликано слідчо-оперативну групу.
Свідок ОСОБА_12 показав, що є працівником патрульної поліції. 10.03.2020 року під час патрулювання в районі автодороги Харків-Сімферополь їх автомобіль зупинив хлопець, який вказав, що на нього напали двоє осіб, які його побили та вихопили телефон, та показав куди саме вони пішли. Поїхавши в цьому напрямку, вони побачили двох хлопців, наздогнали та почали спілкуватись. ОСОБА_11 показав куди він викинув телефон, який вони знайшли в кущах.
Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що знайомий із ОСОБА_5 певний час, підтримує дружні стосунки, а також знає і потерпілого ОСОБА_9 . У березні 2020 року ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_11 , що збирається на зустріч із ОСОБА_9 та свідок вирішив піти з обвинуваченим разом. Приводу для зустрічі він не пригадує. Під час зустрічі у них виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_5 один раз вдарив потерпілого кулаком в область обличчя. Далі ОСОБА_5 відійшов, а до ОСОБА_9 підійшов ОСОБА_11 та між ними виник конфлікт, під час якого ОСОБА_11 вдарив потерпілого один раз кулаком в область підборіддя. Далі ОСОБА_9 піднявся та почав відступати назад, а ОСОБА_11 йшов за ним та з метою запобігти тому піти, вдарив потерпілого ногою по ногам, від чого останній впав. Далі ОСОБА_9 піднявся та побіг в бік вул. Мокрянської, а свідок із ОСОБА_5 залишились на місці. За декілька хвилин ОСОБА_11 та ОСОБА_5 побачили автомобіль патрульної поліції та, злякавшись, побігли з місця події. В цей момент ОСОБА_5 передав ОСОБА_11 телефон потерпілого, нічого при цьому не казав, а свідок у свою чергу, зрозумівши, що телефон цей саме потерпілого, викинув його у кущі. За яких обставин телефон потерпілого опинився у ОСОБА_5 свідок не бачив, пояснити з цього приводу нічого не може, також він не чув, щоб потерпілий висував вимоги щодо повернення телефону.
При досліджені письмових доказів судом встановлено наступне.
В ході огляду місця події 10.03.2020 року (а.с. 183) слідчим біля паркану будинку № 8 по вул. Актюбінській у м. Запоріжжя в присутності свідка ОСОБА_11 знайдено та вилучено мобільний телефон в корпусі біло-золотого кольору.
На відеозаписах з бодікамер працівників патрульної поліції зафіксовані обставини знайдення телефону потерпілого, на місце розташування якого вказав свідок ОСОБА_11 (а.с. 153).
В ході впізнання за фотознімками 13.03.2020 року свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_12 впізнали ОСОБА_11 та ОСОБА_5 як хлопців, які були затримані 10.03.2020 року по вул. Актюбінській у м. Запоріжжя (а.с. 126, 130, 134, 138).
При проведенні впізнання за фотознімками (а.с. 154) потерпілий ОСОБА_9 впізнав ОСОБА_5 як особу, яка нанесла йому удари та викрала майно.
При проведенні слідчого експерименту за участю ОСОБА_9 17.03.2020 року (а.с. 142) останній продемонстрував як ОСОБА_5 наніс йому два удари кулаком правої руки в область щелепи зліва, а потім ОСОБА_5 вихопив у нього телефон, який потерпілий тримав в лівій руці. Після вимоги потерпілого повернути телефон, до нього підійшов ОСОБА_11 , який кулаком правої руки наніс удар в область лівої щелепи, після чого потерпілий розвернувся та намагався покинути місце події, натомість ОСОБА_11 вдарив його ногою, від чого він впав на коліна. Далі потерпілий відштовхнув ОСОБА_11 та побіг в бік вул. Кузнецова.
В ході слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_11 (а.с. 158) останній не вказував, щоб бачив як ОСОБА_5 наносить удари ОСОБА_9 , однак, зазначив, що сам вдарив ОСОБА_9 кулаком руки в область обличчя та ногою в область ніг (на наданому прокурором диску відеозапису слідчої дії не виявлено).
В ході огляду предмету 19.03.2020 року слідчим оглянуто мобільний телефон Xiaomi Redmi Note 4 в корпусі золотистого кольору (а.с. 146).

Відповідно до висновку експертизи № 10-130 від 19.03.2020 року (а.с. 201) ринкова вартість телефону Xiaomi Redmi Note 4 з оперативною пам?яттю на 32 Гб з урахуванням зносу станом на 10.03.2020 року складає 1733,33 гривні.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 303 (а.с. 194) у ОСОБА_9 виявлено синець з набряком м?яких тканин в ділянці нижньої щелепи ліворуч з розповсюдженням на ліву поверхню шиї, синець та садно в ділянці правого стегна, садна на слизовій оболонці лівої щоки, обох колінних суглобів, лівої гомілки, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, які утворились від дії тупих предметів. Виявлений комплекс тілесних ушкоджень утворився не менш як від п?яти травматичних впливів.
Оцінюючи досліджені судом докази у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.
Так, показаннями обвинуваченого, потерпілого та свідка ОСОБА_11 підтверджено факт того, що телефон потерпілого взяв саме обвинувачений ОСОБА_5 , а також те, що в подальшому вказаний телефон він передав ОСОБА_11 , який у свою чергу викинув його.
Також обвинуваченим не заперечувався факт нанесення потерпілому одного удару кулаком в область щелепи, потерпілий у свою чергу вказував на нанесення йому двох ударів в обличчя ОСОБА_5 , а також одного удару в обличчя та удару ногою по ногам свідком ОСОБА_11 .
Оцінюючи доводи сторони захисту про те, що в діях ОСОБА_5 відсутній склад грабежу, оскільки, забираючи телефон потерпілого, ОСОБА_5 не мав корисливої мети звернути його на свою користь, а взяв його виключно для забезпечення наступної зустрічі із потерпілим, суд з ними не погоджується у зв?язку із наступним.
Як пояснив потерпілий ОСОБА_9 , показанням якого у суду немає підстав не довіряти, ОСОБА_5 вихопив телефон з його руки та проігнорував наступну вимогу повернути телефон, а в подальшому, коли ОСОБА_5 та ОСОБА_11 побачили працівників поліції, ОСОБА_5 передав ОСОБА_11 зазначений телефон, що свідчить про усвідомлення обвинуваченим протиправності своїх дій.
При цьому ОСОБА_5 не пояснив мету наступної зустрічі із потерпілим, для забезпечення якої він начебто і взяв телефон потерпілого, а свідок ОСОБА_11 у свою чергу не підтвердив, щоб, передаючи йому телефон потерпілого, обвинувачений вказував на необхідність його повернення ОСОБА_9 .
Таким чином, на переконання суду, дії ОСОБА_5 в частині викрадення телефону потерпілого мають підстави для їх кваліфікації саме як відкритого викрадення чужого майна, тобто грабежу.
Водночас, стороною обвинувачення дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ст. 186 ч. 2 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.
Натомість з пояснень обвинуваченого, потерпілого та свідка ОСОБА_11 вбачається, що саме потерпілий ОСОБА_9 ініціював зустріч із ОСОБА_5 з метою обговорення попередньо виниклого конфлікту, та саме під час такого обговорення внаслідок звинувачень та висловлювань потерпілого ОСОБА_5 було застосовано насильство до потерпілого.
Тобто такі дії ОСОБА_5 не мали на меті упередження або подолання опору ОСОБА_9 з метою заволодіння телефоном останнього, а були обумовлені виключно конфліктом між обвинуваченим та потерпілим.
За таких обставин суд дійшов висновку про недоведеність стороною обвинувачення того, що насильство з боку обвинуваченого було пов?язано із діями щодо заволодіння телефоном, а отже і відсутність підстав для кваліфікації дій ОСОБА_5 за ст. 186 ч. 2 КК України.
Підсумовуючи викладене, суд кваліфікує дії ОСОБА_5 в частині заволодіння телефоном потерпілого за ст. 186 ч. 1 КК України як відкрите заволодіння чужим майном (грабіж).
Оцінюючи дії ОСОБА_5 в частині нанесення ударів потерпілому, суд виходить з наступного.
Статтею 477 КПК України визначено, що кримінальне провадження щодо звинувачення особи у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 КК України, відноситься до категорії кримінальних проваджень приватного обвинувачення, які можуть бути розпочаті слідчим, дізнавачем, прокурором лише на підставі заяви потерпілого.
Стороною обвинувачення суду не надано заяви потерпілого ОСОБА_9 або його законного представника, в якій би висувалась вимога відкрити кримінальне провадження за фактом спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, які за висновком експертизи кваліфіковані як легкі тілесні ушкодження.
Крім того, показами обвинуваченого, потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_11 підтверджено, що, окрім обвинуваченого, удар кулаком в область обличчя, а саме щелепи зліва, потерпілому наносив також і свідок ОСОБА_11 .
При цьому механізм нанесення ударів як ОСОБА_5 , так і ОСОБА_11 , який був продемонстрований в ході слідчого експерименту потерпілим ОСОБА_9 , а рівно і місце нанесення удару було аналогічним в обох випадках.
За таких обставин не виявляється можливим відокремити пошкодження, які виникли у потерпілого внаслідок дій ОСОБА_5 , від пошкоджень, які виникли внаслідок дій ОСОБА_11 , а отже стороною обвинувачення не надано належних та достатніх доказів на підтвердження того, що виявлені у потерпілого тілесні ушкодження утворились внаслідок удару або ударів, які наносив саме ОСОБА_5 .
Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги, що у відповідності до статті 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, загальних принципів кримінального судочинства, положень статей 84, 85, 86, 89 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, при цьому обвинувачення в частині нанесення обвинуваченим тілесних ушкоджень окремо не висувалось, заява потерпілого в порядку ст. 214 КПК України суду не надана, а достатніх доказів того, що саме внаслідок дій обвинуваченого потерпілому були спричинені тілесні ушкодження стороною обвинувачення представлено не було, суд вважає недоведеним, що обвинуваченим потерпілому ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження, водночас за відсутності належно висунутого обвинувачення з цього приводу будь-яких процесуальних рішень в цій частині не приймає.

В ході з`ясування обставин, які підлягають встановленню у відповідності до положень ст. 486, 487 КПК України, судом встановлено, що ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до певного часу виховувався батьками, водночас у віці 9 років (12.11.2012 року) батько обвинуваченого помер, а згодом мати обвинуваченого була позбавлена батьківських прав рішенням суду від 18.11.2013 року. Розпорядженням районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 19.12.2013 року (а.с. 32) ОСОБА_5 було тимчасово влаштовано до родини своєї тітки ОСОБА_6 , а розпорядженням від 28.01.2014 року ОСОБА_6 було призначено опікуном неповнолітнього ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 на обліку в КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» чи КНП «ОКЗНПД» не перебуває, раніше не судимий, за місцем навчання характеризується позитивно (а.с. 169). Побутово-матеріальні умови проживання обвинуваченого задовільні (а.с. 171).

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд щодо обвинуваченого вважає його неповнолітній вік, складні умови, в яких він виховувався в перші роки свого життя та які могли вплинути на його загальний світогляд, та щире каяття, яке виразилось у вибаченні перед потерпілими.

При призначенні покарання суд враховує положення ст. 50 КК України, яка вказує, що метою покарання є кара, виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, та приймає до уваги те, що обвинувачений є неповнолітнім, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, навчається, має постійне місце проживання.

Обвинувачений вибачився перед потерпілими, які прийняли його вибачення, заявили про повне примирення та просили про м?яке покарання.

Наявність кількох обставин, які пом?якшують вину обвинуваченого та у даному випадку суттєво знижують ступінь тяжкості злочину, відомості про особистість обвинуваченого, його ставлення до скоєння злочину та позиція потерпілих, які просили про м?яке покарання, переконують суд у тому, що покарання ОСОБА_5 слід призначити із застосуванням положень ст. 69 КК України, а саме нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті 186 ч. 1 КК України.
При обранні виду покарання, яке слід застосувати до обвинуваченого, суд виходить з того, що обвинувачений є неповнолітнім, не працює, не має самостійного джерела доходу, власних коштів чи майна, на яке можна було б звернути стягнення, отже з метою досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України, обвинуваченому слід призначити покарання у вигляді громадських робіт з урахуванням положень ст. 100 КК України.

Судом також вирішується доля речових доказів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 369, 373, 374 КПК України, ст. 69, ст. 186 ч. 1 КК України,
УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_5 винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 186 ч. 1 КК України, та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді тридцяти годин громадських робіт.

Речові докази: мобільний телефон Xiaomi Redmi Note 4, переданий на зберігання ОСОБА_8 , залишити ОСОБА_8 .

Копію вироку учасники провадження мають право отримати в суді негайно після його проголошення. Учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні, копію вироку надіслати не пізніше наступного дня після ухвалення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, та може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1