ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1067/22 Справа № 212/5741/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2022 року м.Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
обвинуваченого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 лютого 2022 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 лютого 2022 року задоволено клопотання прокурора та продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 до 17 квітня 2022 року включно.
Мотивуючи прийняте рішення, суд вказав, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчинені тяжкого кримінального правопорушення та, враховуючи суворість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання винуватим, існує ризик переховування від суду. Судом також враховано, що перебуваючи на волі, обвинувачений, котрому відомі усі анкетні дані та місце проживання потерпілих та свідків, зможе здійснювати незаконний вплив на останніх.
При продовженні дії запобіжного заходу взято до уваги дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, не працевлаштований, постійного джерела доходу не має, у зв`язку з чим, менш обтяжливий запобіжний захід не забезпечить виконання покладених на нього обов`язків.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою обрати більш м`який запобіжний захід.

В обґрунтування своєї скарги посилається на те, що ухвала суду є необґрунтованою, висновки не відповідають фактичним обставинам справи, а заявлені ризики не доведені. Зауважує, що суворість покарання, яка загрожує обвинуваченому не може бути безумовним підтвердженням ризику переховування.
Вважає, що судом не прийнято до уваги дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, утриманців, а саме малолітню доньку 2017 року народження, бабусю, яка є особою похилого віку та потребує додаткового догляду.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого, який підтримав доводи апеляційної скарги і наполягав на її задоволенні з викладених у ній підстав, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

1)виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;
2)виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Надумку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_6 під вартою цих вимог закону дотримався.

Колегія суддів не вважає за доцільне вдаватися до детального обговорення обґрунтованості підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень з огляду на те, що вона достатньою мірою підтверджується доводами клопотання прокурора та не оспорюється обвинуваченим в апеляційній скарзі.
Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 та доводи сторони захисту щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який.
Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суд встановив, що процесуальні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.
З матеріалів справи видно, що ОСОБА_6 не має міцних соціальних зв`язків, обвинувачується у вчиненні низки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, які відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, а отже, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованих йому злочинів та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, існує реальний ризик того, що обвинувачений може переховуватися від суду.
В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.
На підставі наведеного, апеляційний суд погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Колегія суддів враховує також дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів проти власності, що свідчить про те, що останній належних висновків для себе не робив, на шлях виправлення не ставав та продовжував вчиняти нові кримінальні правопорушення, через, що ризик продовження злочинної діяльності є обґрунтованим, а забезпечити належну процесуальну поведінку шляхом застосування менш обтяжливого запобіжного заходу не є можливим.
Доводи обвинуваченого щодо наявності утриманців, не можуть бути достатньою підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки згідно матеріалам провадження ОСОБА_6 не працевлаштований, офіційного та законного джерела доходу не має, а наявність утриманців та малолітньої дитини у минулому не слугувала стримуючим фактором у продовженні злочинної діяльності.
Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 лютого 2022 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4