Справа № 299/653/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

22.12.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду : прокурорки ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 11-кп/4806/871/20, за апеляційною скаргою, яку подав заступник прокурора Закарпатської області ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИВ:
Вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 04 червня 2020 року неповнолітню обвинувачену у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Понори, Талаївського району, Чернігівської області, мешканку АДРЕСА_1 , українку, громадянку України, непрацюючу, освіта не повна середня, не одружену, раніше не судиму,
на підставі ч. 1 ст. 105 КК України звільнено від покарання, без визначення його виду і розміру, із застосуванням примусових заходів виховного характеру, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 105 КК України, у виді застереження, строком на 1 (один) рік, але не довше, ніж до досягнення ОСОБА_7 повноліття.
У вироку зазначено, що 20.05.2019, приблизно о 18 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , за попередньою змовою з ОСОБА_8 (матеріали щодо якої виділено в окреме судове провадження, та відносно якої Виноградівським районним судом 06.03.2020 винесено обвинувальний вирок за ч. 2 ст. 185 КК України), діючи як співвиконавиці, з метою скоєння крадіжки чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно - небезпечних наслідків, перебуваючи на другому поверсі будівлі супермаркету «SPAR» за адресою АДРЕСА_2 , відволікала увагу ОСОБА_9 , який проводив ремонтні роботи у цьому приміщенні, а інша особа, матеріали щодо якої виділено в окреме судове провадження, скориставшись відсутністю власника та сторонніх осіб, які б могли викрити її протиправні дії, діючи умисно, з особистих корисливих спонукань, шляхом вільного доступу пройшла до підсобного приміщення супермаркету «SPAR», звідки таємно викрала 4000 гривень, що належать ОСОБА_9 . У подальшому ОСОБА_8 та особа, матеріали щодо якої виділено в окреме судове провадження, із викраденими грошовими коштами зникли, чим спричинили потерпілому ОСОБА_9 , матеріальної шкоди на вказану суму. Своїми умисними діями ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.185 КК України, а скоєне нею діяння кваліфікується як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Закарпатської області ОСОБА_6 вважає, що вирок суду слід змінити через неправильне застосування закону України, яке суперечить його точному змісту. Посилається на те, що суд першої інстанції, констатувавши наявність підстав для застосування щодо неповнолітньої ОСОБА_7 примусових заходів виховного характеру, застосував до неї застереження. Разом з тим, у резолютивній частині вироку вказав, що тривалість цього заходу виховного характеру становить 1 рік, але не довше, ніж до досягнення ОСОБА_7 повноліття. Однак, на переконання апелянта, застереження, як один із найбільш м`яких заходів виховного характеру, враховуючи роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, застосовується негайно, в момент роз`яснення судом неповнолітньому негативних наслідків скоєного кримінального правопорушення, оголошення осуду за ці дії та попередження про більш суворі правові наслідки, які можуть настати у разі продовження ним протиправної поведінки чи вчинення нового злочину. Стверджує, що відповідно до мотивувальної частини оскаржуваного вироку, суд, в обґрунтування прийнятого судового рішення щодо тривалості вказаного примусового заходу послався на норму закону, а саме п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України та роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, які стосуються застосування примусового заходу виховного характеру у виді передачі неповнолітньої під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють та обґрунтування строку його застосування. При цьому, апелянт зазначає, що судом неправильно розтлумачено значення та зміст поняття «застереження», з посиланням на норму закону, яка не підлягає застосуванню, суд встановив тривалість примусового заходу виховного характеру застереження, що суперечить його змісту. Враховуючи вищевикладене, у апеляційній скарзі прокурор просить вирок змінити : виключити з його мотивувальної частини обґрунтування тривалості застосування примусового заходу виховного характеру, з резолютивної частини - посилання на тривалість застереження строком 1 (один) рік, але не довше, ніж до досягнення ОСОБА_7 повноліття, та вважати ОСОБА_7 засудженою за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, на підставі ч. 1 ст. 105 КК України звільнити її від відбування покарання із застосуванням до ОСОБА_7 примусового заходу виховного характеру у виді застереження.
Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду: прокурорки ОСОБА_5 , яка підтримала апеляційну скаргу, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга, яку подав заступник прокурора Закарпатської області ОСОБА_6 , підлягає задоволенню.
Кримінальне провадження розглядається за відсутності обвинуваченої ОСОБА_7 , її захисника адвоката ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_9 , неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. При цьому береться до уваги, що: про час та місце розгляду апеляційної скарги вказані особи повідомлені відповідно до вимог закону; від них не надходило заяв (клопотань) про відкладення розгляду справи на інший термін та про поважність причин їх неявки на розгляд справи; в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченої й апеляційним судом не приймалось рішення про обов`язковість розгляду справи за участі обвинуваченої; адвокат ОСОБА_10 подав заяву про розгляд справи без участі сторони захисту.
Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України кримінального правопорушення, сторонами кримінального провадження не оспорюється, тому апеляційним судом, з огляду на положення ст. 404 КПК України, не перевіряється, дії обвинуваченої за ч. 2 ст. 185 КК України кваліфіковані правильно.
Тому, вирок переглядається лише у частині доводів апеляційної скарги про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальності, а саме неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 105 КК України, неповнолітній, який вчинив кримінальний проступок або нетяжкий злочин, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання, а згідно з ч. ч. 2, 3 цієї статті, у цьому разі суд застосовує до неповнолітнього такі примусові заходи виховного характеру: 1) застереження; 2) обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього; 3) передача неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання; 4) покладення на неповнолітнього, який досяг п`ятнадцятирічного віку і має майно, кошти або заробіток, обов`язку відшкодування заподіяних майнових збитків; 5) направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, але на строк, що не перевищує трьох років. Умови перебування в цих установах неповнолітніх та порядок їх залишення визначаються законом.
Частиною 3 цієї статті передбачено, що до неповнолітнього може бути застосовано кілька примусових заходів виховного характеру, що передбачені у частині другій цієї статті. Тривалість заходів виховного характеру, передбачених у пунктах 2 та 3 частини другої цієї статті, встановлюється судом, який їх призначає.
Відповідно до п. 1 постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» від 15.06.2006 № 2 метою застосування таких заходів має бути забезпечення інтересів неповнолітнього, які полягають в одержанні не тільки належного виховання, а й освіти, лікування, соціальної, психологічної допомоги, захисту від жорстокого поводження, насильства та експлуатації, а також у наявності можливості адаптуватися до реалій суспільного життя, підвищити загальноосвітній і культурний рівень, набути професії та працевлаштуватися.
Як убачається зі змісту оскаржуваного вироку, суд першої інстанції, констатувавши наявність підстав для застосування щодо неповнолітньої ОСОБА_7 примусових заходів виховного характеру, застосував щодо неї застереження, одночасно в резолютивній частині вироку судом визначено тривалість цього заходу виховного характеру, який становить 1 рік, але не довше, ніж до досягнення ОСОБА_7 повноліття.
Разом із тим, у вищезгаданій постанові Пленуму ВСУ міститься роз`яснення суті примусового заходу виховного характеру застереження, відповідно до якого застереження є одним із найм`якших заходів виховного характеру, може бути зроблено шляхом роз`яснення судом неповнолітньому наслідків його дій шкоди, завданої охоронюваним законом правам особи (осіб), інтересам суспільства або держави, та оголошення неповнолітньому осуду за ці дії, а також попередження про більш суворі правові наслідки, які можуть настати в разі продовження ним протиправної поведінки чи вчинення нового злочину.
Вищенаведене свідчить про те, що застереження як примусовий захід виховного характеру застосовується негайно, у момент роз`яснення судом неповнолітньому негативних наслідків скоєного злочину, оголошення осуду за ці дії та попередження про більш суворі правові наслідки, які можуть настати в разі продовження ним протиправної поведінки чи вчинення нового злочину.
Однак, як убачається з мотивувальної частини оскаржуваного вироку суд в обґрунтування прийнятого рішення щодо тривалості примусового заходу у виді застереження послався на норму закону п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України та роз`яснення Пленуму ВСУ (п. 7 Постанови), які стосуються застосування примусового заходу виховного характеру у виді передачі неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх замінюють, та обґрунтування строку його застосування, що свідчить про те, що суд, невірно розтлумачивши значення і зміст поняття застереження, утому числі шляхом зіставлення положення закону, яке він застосував, з іншими положеннями КК України (ч. 3 ст. 105 КК України), та посилаючись на норму закону, яка не підлягає застосуванню, встановив тривалість примусового заходу виховного характеру застереження, що суперечить його змісту, допускає неоднозначність його тлумачення та спричиняє виникнення проблених питань, пов`язаних із виконанням цього рішення.
Тому, апеляційний суд доходить висновку про необхідність зміни вироку щодо ОСОБА_7 шляхом виключення з мотивувальної частини вироку обґрунтування тривалості застосування примусового заходу виховного характеру щодо неповнолітньої ОСОБА_7 , а з резолютивної частини посилання на тривалість застереження строком 1 (один) рік, але не довше, ніж до досягнення ОСОБА_7 повноліття.
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга, доводи якої знайшли підтвердження і визнаються обґрунтованими, підлягає задоволенню.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які б слугували безумовною підставою для його скасування, у тому числі й із призначенням нового судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, чи зміни ухваленого у кримінальному провадженні судового рішення (вироку), зокрема, у частині призначеного покарання, - апеляційним судом не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу, яку подав заступник прокурора Закарпатської області ОСОБА_6 , задовольнити.
Вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 04 червня 2020 року щодо неповнолітньої обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України ОСОБА_7 , - змінити: виключити з мотивувальної частини вироку обґрунтування тривалості застосування примусового заходу виховного характеру щодо неповнолітньої ОСОБА_7 , а з резолютивної частини посилання на тривалість застереження строком 1 (один) рік, але не довше, ніж до досягнення ОСОБА_7 повноліття.
Вважати ОСОБА_7 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України й на підставі ч. 1 ст. 105 КК України звільнити її від відбування покарання із застосуванням до неї примусового заходу виховного характеру у виді застереження.
У решті вирок залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: