ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.09.2021 Справа №607/13938/20

м.Тернопіль
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду об`єднане кримінальне провадження №0001460 від 12.06.2020р. про обвинувачення:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Березань, Київської області, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, навідника відділення охорони третього взводу охорони п`ятої роти охорони батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого відповідно до ст. 89 КК України,

-- у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 407, ч. 2 ст. 413 КК України,

-- за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

18 травня 2020 року близько 22 год. 00 хв. у ОСОБА_3 , який перебував по АДРЕСА_2 та помітив що у потерпілого ОСОБА_6 з кишені випав мобільний телефон торгівельної марки «Samsung» Galaxy A30, модель: «SM-A305FN/DS», ІМЕІ 1: НОМЕР_2 та ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, 18.05.2020р. близько 22 год. 00 хв. ОСОБА_3 ,який перебував по вул. Чубинського в м. Тернопіль, діючи з прямим умислом, переслідуючи корисливий мотив у вигляді збагачення за рахунок чужого майна, з метою заволодіння чужим майном, шляхом вільного доступу, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його дії не будуть помічені іншими особами, таємно викрав мобільний телефон торгівельної марки «Samsung» Galaxy A30, модель: «SM-A305FN/DS», ІМЕІ 1: НОМЕР_2 та ІМЕІ 2: НОМЕР_3 вартістю 2812 гривень
50 копійок. Надалі, ОСОБА_3 , маючи реальну можливість розпоряджатись викраденим телефоном, покинув місце вчинення злочину, чим завдав потерпілому ОСОБА_6 , матеріальної шкоди на загальну суму у розмірі 2812 гривень 50 копійок.
Окрім цього, 27 жовтня 2020 року близько 03 год. 00 хв. у ОСОБА_3 , який перебував біля нічного магазину «Продукти», що розташований по вул. Привокзальний майдан, 1, у м. Тернополі разом із потерпілим ОСОБА_7 , виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжку). У подальшому, 27 жовтня 2020 року близько 03 год. 00 хв. ОСОБА_3 , перебуваючи біля нічного магазину «Продукти», що розташований по вул. Привокзальний майдан, 1, у м. Тернополі, реалізовуючи свій злочинний умисел, дочекавшись, коли потерпілий ОСОБА_7 відлучився та залишив свій мобільний телефон на столику біля вищевказаного магазину, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переслідуючи корисливий мотив у вигляді збагачення за рахунок чужого майна, з метою заволодіння чужим майном, переконавшись в тому, що його дії не будуть помічені сторонніми особами, таємно викрав із згаданого столика біля нічного магазину «Продукти», що розташований по вул. Привокзальний майдан, 1, у м. Тернополі належний ОСОБА_7 мобільний телефон марки «Samsung» моделі «А7», вартістю 3255,59 грн. Надалі з викраденим мобільним телефоном ОСОБА_3 попрямував разом із потерпілим ОСОБА_7 до квартири останнього, за адресою: АДРЕСА_3 та 27.10.2020р. близько 13 год. 00 хв., маючи реальну можливість розпоряджатись викраденим телефоном, покинув приміщення вищезгаданої квартири, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 3255,59 грн.

Таким чином, ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Також 31 липня 2019 року громадянин ОСОБА_3 уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29 жовтня 2019 року №235 солдат ОСОБА_3 призначений на посаду розвідника-гранатометника відділення оптичної розвідки взводу артилерійської розвідки батареї артилерійської розвідки дивізіону артилерійської розвідки військової частини НОМЕР_1 . Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 11 червня 2020 року №117 солдата ОСОБА_3 переведено на строкову військову службу та призначено на посаду навідника 3 відділення охорони 3 взводу охорони 5 роти охорони батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 . Відповідно до Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17березня 2014 року №303/2014, затвердженого Законом України від 17березня 2014 року №1126-VII оголошено часткову мобілізацію.

Згідно з вимогами ч. 10 ст. 1 Закону України «Про оборону України»,

ст. 1, ч. 8 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» з моменту оголошення мобілізації в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період тобто період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу.

Солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем строкової служби, відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 12, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю й гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від їх вчинення товаришів по службі, бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства. Військова дисципліна це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності військовій присязі.

Натомість, солдат ОСОБА_3 , діючи всупереч інтересам служби та наведеним вимогам Статутів Збройних Сил України, став на шлях вчинення злочину (кримінального правопорушення) проти встановленого порядку несення військової служби, за наступних обставин.

11 червня 2020 року близько 21 год. 00 хв. у солдата ОСОБА_3 , який перебував на території військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 ) виник умисел на самовільне залишення військової частини з метою тимчасового ухилення від військової служби. Тоді ж, 11 червня 2020 року близько 21 години 00 хвилин солдат ОСОБА_3 реалізуючи свій злочинний умисел з метою тимчасового ухилення від військової служби самовільно залишив територію військової частини НОМЕР_1 та відправився до місця свого проживання. У період з 21 год. 00 хв. 11 червня 2020 року по 10 год. 30 хв. 18 червня 2021 року солдат ОСОБА_3 перебував поза межами розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 ) та свої службові обов`язки не виконував, проводячи час на власний розсуд.

18 червня 2021 року о 10 год. 30 хв. на виконання ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду про дозвіл на затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою солдат ОСОБА_3 був затриманий співробітниками Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області.

Таким чином, ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України (в редакції Закону №194-VIII від 12.02.2015р.), тобто самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в частині першій статті 407 КК України - військовослужбовцем строкової служби.

Окрім цього, згідно із ст. ст. 1, 3, 4 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», військове майно це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо. З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини ведуть облік закріпленого за ними майна у кількісних, якісних, обліково-номерних та вартісних показниках і враховують по відповідних службах - продовольчій, речовій, квартирно-експлуатаційній, пально-мастильних матеріалів тощо.

Відповідно до пунктів 11, 50, 57 Розділу V Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 17.08.2017 № 440 (далі Інструкція), облік військового майна (крім бронетанкового озброєння і техніки, автомобільної техніки і майна, електрогазової техніки та майна, засобів інженерного озброєння і техніки служби пального) ведеться загалом за підрозділ у книзі обліку військового майна (склад, підрозділ), у якій на кожний вид військового майна виділяється окремий розділ. Військове майно, яке видане в користування військовослужбовцям підрозділу ставиться на облік у книзі обліку військового майна, виданого військовослужбовцям. Видавання військового майна зі складу військової частини в тимчасове користування на строк більше місяця оформлюється накладними на видавання (здавання) або накладними (форма № З-3).

Військовослужбовці, які проходять службу за контрактом, зброю та інвентарне майно, яке за ними обліковується, здають на склади військової частини за накладною на видавання (здавання) (за накладними (форма № З-3)) або за роздавальними (здавальними) відомостями, які виписуються у відповідній службі забезпечення військової частини.

У відповідності до вимог п.п. 9, 13 та 15 «Положення про порядок обліку, зберігання, та використання військового майна у Збройних Сил України» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 серпня 2000 року № 1225, встановлено, що облік військового майна ведеться шляхом запису (відображення) в книгах (картках) обліку, інших матеріальних носіях інформації (далі - облікові документи) даних про кількість, якісний (технічний) стан, облікові та заводські номери, вартість (ціну) військового майна, а також про його рух, втрату та нестачу. Військове майно зберігається з дотриманням вимог, передбачених документацією заводів-виробників. Умови зберігання цього майна повинні забезпечувати збереження його належного якісного (технічного) стану, виключати можливість втрати та відповідати вимогам вибухопожежобезпеки. Порядок зберігання, використання і технічного обслуговування військового майна визначається статутами Збройних Сил, цим Положенням, нормативно-правовими актами і нормативними документами Міноборони та документацією заводів-виробників.

Поряд з цим відповідно до п. 4 розділу І, п. 1 розділу IV «Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період», затверджених наказом Міністра оборони України від 29.04.2016 № 232, інвентарне майно - це предмети військової форми одягу, взуття, спорядження, технічні засоби речової служби, обладнання, намети, брезенти, контейнери та інше устаткування, яке є власністю військової частини та використовується особовим складом тимчасово під час проведення спеціальних робіт, несення бойового чергування, варти тощо.

До інвентарного майна належать: теплі та постільні речі, табірні та спеціальні намети, спеціальний одяг та одяг для несення варти, льотно-технічне обмундирування, спеціальний одяг та спорядження для виконання спеціальних завдань, засоби індивідуального захисту, аеромобільне майно, санітарно-господарське майно, спортивний інвентар та музичні інструменти, брезенти, контейнери, спальні мішки та каремати. Окремі предмети БЄК та предмети БСК належать до інвентарного майна (визначені в примітках норми забезпечення). Інвентарне майно видається тільки в тимчасове користування (експлуатацію).

Відповідно до норм №№ 1, 2 забезпечення предметами бойового обмундирування та екіпірування військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту(бойовий єдиний комплект (БЄК), затверджених наказом Міністра оборони України від 29.04.2016 № 232 «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту», рюкзак бойовий індивідуальний, мішок спальний, костюм вітровологозахисний та сумка транспортна індивідуальна являються інвентарним майном, яке тимчасово видається військовослужбовцям.

Натомість, солдат ОСОБА_3 , діючи всупереч інтересам служби та наведеним вимогам Законодавства, став на шлях вчинення злочину проти встановленого порядку несення військової служби, за наступних обставин.

Так, згідно з накладною №11/1735 від 01.11.2019р. солдату ОСОБА_3 під особистий підпис ввірене для службового користування інвентарне майно (інше військове майно), а саме рюкзак бойовий індивідуальний вартістю 1449 грн. 48 коп., мішок спальний вартістю 724 грн. та сумку транспортну індивідуальну вартістю 894 грн. 40 коп.

Відповідно до атестата військовослужбовця №88 солдату ОСОБА_3 під особистий підпис 18.11.2019р. ввірене для службового користування інвентарне майно (інше військове майно), а саме костюм вітровологозахисний вартістю 596 грн. 28 коп.

Загалом, солдат ОСОБА_3 отримав у тимчасове користування інше військове майно на загальну суму 3664 грн. 16 коп.

11 червня 2020 року після переведення ОСОБА_3 на строкову військову службу, останньому поставлено вимогу здати військове майно, яке останньому видавалось під час проходження служби за контрактом.

Надалі, 11 червня 2020 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, солдат ОСОБА_3 , перебуваючи на території військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 ), в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, внаслідок недбалого ставлення до встановлених правил зберігання ввіреного йому для службового користування військового майна, яке перебувало на відповідному інвентарному обліку речової служби та підлягало поверненню після тимчасового користування ним до військової частини НОМЕР_1 , діючи із злочинною недбалістю, всупереч вимогам п.п. 11, 50, 57 Розділу V Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 17.08.2017 № 440, п.п. 9, 13 та 15 «Положення про порядок обліку, зберігання, та використання військового майна у Збройних Сил України» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 серпня 2000 року № 1225 нікого з командирів та співслужбовців не повідомивши, залишив без нагляду та відповідного документального оформлення інше військове майно, а саме: рюкзак бойовий індивідуальний вартістю 1449 грн. 48 коп., мішок спальний вартістю 724 грн., сумку транспортну індивідуальну вартістю 894 грн. 40 коп. та костюм вітровологозахисний вартістю 596 грн. 28 коп., на загальну суму 3664 грн. 16 коп., що призвело до втрати вказаного вище іншого військового майна.

Таким чином, ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 413 КК України (в редакції Закону №194-VIII від 12.02.2015р.), тобто втрата ввіреного для службового користування іншого військового майна внаслідок порушення правил їх зберігання, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

07 вересня 2021 року між прокурором Тернопільської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 , за участі захисника ОСОБА_8 укладено угоду про визнання винуватості, згідно умов якої вони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій підозрюваного за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 407, ч. 2 ст. 413 КК України за встановлених у обвинувальних актах обставинах, істотних для даного кримінального провадження, ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному злочинному діянні, щиро розкаявся, відшкодував заподіяну шкоду.

Також, вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести ОСОБА_3 , а саме: за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч. 4 ст. 407 КК України (в редакції Закону №194-VIII від 12.02.2015р.) у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців; за ч. 2 ст. 413 КК України (в редакції Закону №194-VIII від 12.02.2015р.) у виді позбавлення волі на строк 2 роки. В угоді передбачено, що на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців. Також, вказаною угодою передбачено можливість застосування ст. 75 КК України, звільнивши ОСОБА_3 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк з покладенням на нього судом, на підставі ст. 76 КК України, обов`язків.

В угоді передбачені наслідки укладання та затвердження угоди про примирення, встановлені ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання.

Розглядаючи питання про затвердження угод про примирення, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 2 ст. 468 КПК України в кримінальному провадженні може бути укладена угода між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим про примирення.

Згідно ч. 4 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 413 КК України, які згідно ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, ч. 4 ст. 407 КК України відноситься до тяжкого злочину.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє відмову від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даних угод, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення та види покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угод судом.

Суд переконався, що укладення угоди є добровільним, тобто, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою. Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам норм КПК України та надана потерпілими письмова згода на укладення даної угоди.

Враховуючи вищевикладене, заслухавши думку обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника, які просять затвердити угоду про визнання винуватості, позицію прокурора, думку потерпілих, які не заперечували проти затвердження угоди, про що свідчать подані ними заяви, вивчивши обвинувальні акти, оглянувши матеріали кримінального провадження, перевіривши угоду про визнання винуватості, яка відповідає вимогам ч. 2 ст. 469, ст. 471 КПК України, з`ясувавши в обвинуваченого, що він розуміє викладені в ч. 4 ст. 474 КПК України обставини, зокрема, те, що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; наслідки укладення та затвердження угод, передбачені статтею 473 цього Кодексу; характер кожного обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, переконавшись, що укладення даної угоди сторонами є добровільним, суд вважає за необхідне ухвалити у даному провадженні вирок відносно ОСОБА_3 , яким затвердити угоду про визнання винуватості від 07 вересня 2021 року, укладену між прокурором Тернопільської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 , за участі захисника ОСОБА_8 та визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 407, ч. 2 ст. 413 КК України за викладених в угоді обставин та з врахуванням пом`якшуючих обставин, а саме: визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування шкоди, відсутності обтяжуючих покаранняобставин, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити узгоджену сторонами міру покарання, яка відповідає загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України.

Таким чином, суд вважає, що з метою виправлення обвинуваченого і запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень йому доцільно призначити покарання в межах санкції статей обвинувачення та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим слід визначити обвинуваченому ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців і на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк три роки.
З метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого у період дії іспитового строку на ОСОБА_3 слід покласти передбачені п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України обов`язки. Нагляд за останнім слід покласти відповідно до ч. 4 ст. 76 КК України на командира в/ч за місцем проходження військової служби, а у випадку звільнення на орган пробації за місцем проживання.

Провадження по розгляду цивільного позову прокурора Тернопільської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_4 в інтересах держави, в особі Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 про стягнення із ОСОБА_3 матеріальної шкоди 3 664,16 грн., а також по розгляду цивільного позову потерпілого ОСОБА_6 про стягнення із ОСОБА_3 25000 грн. моральної шкоди на підставі поданої заяви потерпілого ОСОБА_6 і заявленого в судовому засіданні усного клопотання прокурора необхідно залишити без розгляду згідно п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України, а саме: мобільний телефон торгівельної марки «Samsung» Galaxy A30, модель: «SM-A305FN/DS», ІМЕІ1: НОМЕР_2 , білого кольору, який згідно постанови слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області А.Шеременди від 15.06.2020р. визнано речовим доказом та передано на зберігання потерпілому ОСОБА_9 , слід залишити в останнього після вступу вироку в законну силу; мобільний телефон марки «Samsung», модель "SM-A720F/DS", ІМЕІ: НОМЕР_4 , ІМЕІ: НОМЕР_5 чорного кольору, який згідно постанови слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_10 від 06.11.2020р. визнано речовими доказами, слід повернути потерпілому ОСОБА_7 після набрання вироком законної сили; 10 аркушів паперу формату типу А4, на яких зображено 17 фотографій (скрін-шотів), які згідно постанови слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_10 від 04.11.2020р. визнано речовими доказами зберігати при матеріалах кримінального провадження.

У кримінальному провадженні є судові витрати за проведенні судові експертизи, а саме витрати за проведення судової товарознавчої експертизи №6.1-1072/20 від 12.11.2020р. на суму 817,25 грн.; за проведення судової товарознавчої експертизи №6/1-646/20 від 23.06.2020р. на суму 980,70 грн. Вказані суми понесених витрат у кримінальному провадженні слід стягнути із ОСОБА_3 в доход бюджету.

Керуючись наведеним, а також ст.ст. 100, 370, 373, 374, 469, 471, 473-475, 476 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити укладену 07 вересня 2021 року між прокурором Тернопільської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 , за участі захисника ОСОБА_8 угоду про визнання винуватості.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 407, ч. 2 ст. 413 КК України та призначити йому за даними кримінальними правопорушенням покарання:

-- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки;

-- за ч. 4 ст. 407 КК України (в редакції Закону №194-VIII від 12.02.2015р.) у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців;

-- за ч. 2 ст. 413 КК України (в редакції Закону №194-VIII від 12.02.2015р.) у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на 3 (три) роки.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Згідно ч. 4 ст. 76 КК України нагляд за ОСОБА_3 в період дії іспитового строку покласти на командира в/ч за місцем проходження військової служби, а у випадку звільнення на орган пробації за місцем проживання.

Цивільний позов прокурора Тернопільської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_4 в інтересах держави, в особі Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 про стягнення із ОСОБА_3 матеріальної шкоди 3 664,16 грн. залишити без розгляду.

Цивільний позов ОСОБА_6 про стягнення із ОСОБА_3 25000 грн. моральної шкоди залишити без розгляду.

Речовий доказ, а саме:

-- мобільний телефон торгівельної марки «Samsung» Galaxy A30, модель: «SM-A305FN/DS», ІМЕІ1: НОМЕР_2 , білого кольору, який передано на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 залишити у нього до вступу вироку в законну силу;

-- мобільний телефон марки «Samsung», модель "SM-A720F/DS", ІМЕІ: НОМЕР_4 , ІМЕІ: НОМЕР_5 чорного кольору повернути потерпілому ОСОБА_7 після набрання вироком законної сили;

-- 10 аркушів паперу формату типу А4, на яких зображено 17 фотографій (скрін-шотів) зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Стягнути із ОСОБА_3 витрати за проведенні судові експертизи, а саме витрати за проведення судової товарознавчої експертизи №6.1-1072/20 від 12.11.2020р. на суму 817,25 грн.; за проведення судової товарознавчої експертизи №6/1-646/20 від 23.06.2020р. на суму 980,70 грн.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Копії вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддяОСОБА_1