Дата документу 21.12.2021 Справа № 324/161/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №324/161/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1878/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 листопада 2021 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кривий Ріг, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, перебуває на військовій службі за контрактом на посаді розвідника розвідувального відділення розвідувального взводу розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 , зареєстрований та мешкає за адресою; АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.3 ст.146 КК України

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 - в режимі відео конференції EASYCON,

обвинуваченого ОСОБА_6 - в режимі відео конференції з приміщенням ДУ «Вільнянська установа виконання покарань №11».

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 листопада 2021 року, якою задоволено клопотання прокурора та застосовано до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів до 16 січня 2022 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та тим, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, змінити ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт з 20:00 години вечора до 06:00 наступного дня за адресою: АДРЕСА_1 строком на 60 днів.
В обґрунтування своєї скарги зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною та підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Так, станом на 18 листопада 2021 року була наявна ухвала колегії суддів Куйбишевського районного суду від 22 вересня 2021 року про продовження ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою ще на 60 днів, тобто до 20 листопада 2021 року. Тобто, на момент застосування Бердянським міськрайсудом запобіжного заходу щодо ОСОБА_9 була чинною та не була змінена чи скасована ухвала Куйбишевського районного суду від 22 вересня 2021 року з того ж питання.
Прокурором у підготовчому судовому засіданні 18 листопада 2021 року було подано клопотання про застосування запобіжного заходу. При тому, що на той час вже більше 4-х років цей запобіжний захід був застосований та щоразу продовжувався судом. Отже, якщо прокурор і мав право ініціювати питання щодо запобіжного заходу, то це могло бути клопотання про його продовження або зміну, оскільки цей запобіжний захід станом на 18 листопада 2021 року вже був застосований судом в іншому складі.
Невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження полягає у тому, що суд дійшов висновку про наявність ризиків, визначених ст.177 КПК України.
Проте, такі висновки є припущенням, які жодним чином не підтверджені будь-якими доказами. Так, жодних спроб переховування від суду чи слідства, вчинення нових правопорушень, намагань тиску на свідків, потерпілих чи експертів обвинувачений не здійснював.
В оскаржуваній ухвалі суд жодним чином не вмотивував, чому до обвинуваченого не може бути застосовано більш м`який запобіжний захід.
Той факт, що це кримінальне провадження розглядається більше 3 років, а обвинувачений ОСОБА_6 знаходиться під вартою вже більше 4 років, зобов`язує суд переглянути підстави, з яких до обвинуваченого був застосований вказаний запобіжний захід, з урахуванням часу, який минув.
ОСОБА_6 перебуває під вартою 4 роки 2 місяці, норми КПК України щодо граничного строку перебування під вартою порушуються.
Обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки з дружиною та двома неповнолітніми доньками. До затримання проходив військову службу за контрактом, де характеризувався виключно позитивно та до теперішнього часу не звільнений, ще раніше - виконував свій громадянський обов`язок по захисту Вітчизни та був демобілізований у зв`язку з пораненням. Обвинувачений має постійне місце проживання, страждає на ряд серйозних захворювань, в умовах тримання під вартою належної медичної допомоги йому не надано. Доказів ухилення обвинуваченим від досудового розслідування та суду, вчинення тиску на свідків чи потерпілих, іншого обвинуваченого, вчинення інших кримінальних правопорушень, або хоча б замаху на такі дії, так само як й доказів існування вірогідності таких діянь з боку обвинуваченого, прокурором раніше надано не було.
За таких обставин (за відсутності ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК України) тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 є таким, що порушує його право на свободу та особисту недоторканість, гарантовану ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Згідно з ухвалою суду, 22 жовтня 2021 року з Куйбишевського районного суду Запорізької області надійшли матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 146, ч.1 ст. 115 КК України, та ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 146 КК України.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні просив призначити справу до судового розгляду, вважає, що обвинувальний акт складено із дотриманням вимог ст.291 КПК України. Вважає, що відсутні підстави для закриття провадження та внесення подання про визначення підсудності.

Крім того, прокурор надав клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 на 60 днів, оскільки строк спливає 20 листопада 2021 року, а ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, не відпали.

В судовому засіданні просить вказане клопотання задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_6 надіслав клопотання про звільнення його з-під варти, оскільки він перебуває в ДУ «Вільнянська установа виконання покарання №11» з 28 вересня 2017 року, що суперечить п.2 ч.3 ст.197 КПК України, вважає що застосований до нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за обставин цього кримінального провадження є надмірним у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і у зв`язку з цим просив застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час з 20 години вечора до 06 години ранку.

Захисник ОСОБА_8 надіслала клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 у виді тримання під вартою на домашній арешт з 20 години до 06 години строком на 60 діб.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_8 заперечували проти продовження строку тримання під вартою, підтримали клопотання про звільнення обвинуваченого з-під варти та зміну запобіжного заходу і просили їх задовольнити.

Захисник зазначила, що відсутні ризики, які є підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Вказала, що виключно тяжкість злочину не може бути підставою для тримання обвинуваченого під вартою. Посилаючись на стійкі соціальні зв`язки обвинуваченого та наявність постійного місця проживання, його позитивні характеристики, вважає, що до ОСОБА_6 можливо застосувати більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час доби.

З приводу призначення справи до судового розгляду не заперечували.

Обвинувачений ОСОБА_10 та захисник ОСОБА_11 не заперечували проти призначення справи до судового розгляду.

Представник потерпілого ОСОБА_12 - адвокат ОСОБА_13 та представник потерпілої ОСОБА_14 - адвокат ОСОБА_15 підтримали клопотання прокурора про призначення справи до судового розгляду.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника - адвоката ОСОБА_8 на підтримання апеляційної скарги; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково,з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як в т.ч. до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.146 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до п`яти років, ч.1 ст.115 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.
Докази сторін мають досліджуватись і оцінюватись судом першої інстанції у встановленому законом порядку.
Що стосується ризиків, на які вказує прокурор, колегія суддів звертає увагу на таке.
З письмового клопотання прокурора, яке міститься в матеріалах оскарження ухвали, убачається, що воно обґрунтоване тим, що існують ризики переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу з боку обвинуваченого на потерпілих і свідків у цьому провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення. Застосування більш м`яких запобіжних заходів, на думку прокурора, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
З урахуванням ступеню тяжкості та фактичних обставин інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, суворості покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винним у вказаних правопорушеннях, стадію кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду про існування ризиків, передбачених п.п.1,2 ч.1 ст.177 КПК України.
В той же час, в оскаржуваній ухвалі не наведено переконливого обґрунтування на підтвердження висновків суду про те, що інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти встановленим ризикам.
Фактично такий висновок суду ґрунтується лише на тяжкості кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_6 , оскільки в ухвалі прямо вказано на те, що сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про обґрунтованість пред`явленої йому підозри, тяжкість покарання, яке йому загрожує, наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, виключає застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки Європейській Суд з прав людини у своїй прецедентній практиці неодноразово вказував на те, що суди кожного разу, вирішуючи питання про ув`язнення особи, повинні розглядати наявність потреби у цьому. З цією метою суди повинні зважити на всі обставини, що свідчать «за» і «проти» наявності справжнього публічного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи.
Переконавшись у наявності такої потреби, суд, у відповідному рішенні повинен навести відповідні й достатні мотиви, які б виправдовували ув`язнення. Для цього суд повинен не лише вказати на підстави (ризики), на яких наполягає сторона обвинувачення, а й навести конкретні обставини, що переконують у можливості реалізації обвинуваченим цих ризиків.
Таких обставин в оскаржуваній ухвалі не наведено.
В той же час, згідно з наявними матеріалами провадження, в т.ч. відомостями з обвинувального акту, ОСОБА_6 раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, постійне місце проживання та реєстрацію, позитивно характеризується за місцем проживання.
Відомості про недобросовісну процесуальну поведінку обвинуваченого відсутні.
Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_6 більш ніж чотири роки перебуває під вартою без вироку суду. Розгляд справи не завершений не з його вини, що підтвердив і прокурор при апеляційному розгляді. Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 в зазначеному провадженні у виді тримання під вартою неодноразово продовжувався. На цей час змінився склад суду та підсудність кримінального провадження з об`єктивних причин. Отже, завершення найближчим часом судового розгляду провадження, з урахуванням його складності, кількості учасників провадження та інших об`єктивних обставин, є маловірогідним. Обвинувачений страждає на ряд захворювань, що підтверджується медичними документами, наявними в матеріалах оскарження ухвали.
Колегія суддів вважає, що з урахуванням всіх наведених обставин у сукупності, в т.ч. процесуальної поведінки та відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який не заважав кримінальному провадженню будь-яким чином, запобігти ризикам, на які вказує прокурор у клопотанні, можливо шляхом застосування до обвинуваченого менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, а саме цілодобового домашнього арешту з покладенням на обвинуваченого певних обов`язків. Протилежне прокурором не доведено, на що суд першої інстанції уваги не звернув.
У зв`язку з викладеним, оскаржувана ухвала не може бути визнана законною та обґрунтованою, тому ця ухвала на підставі ст.ст.407, 409, 412 КПК України підлягає скасуванню із постановленням нової ухвали - про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту (з наведених вище підстав), з покладенням на останнього певних обов`язків, на строк в межах клопотання, визначений в оскаржуваній ухвалі.
На думку колегії суддів, зазначений запобіжний захід буде достатньою гарантією для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_6 процесуальних обов`язків у цьому кримінальному провадженні.
Отже, подана апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Керуючись ст.ст.407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 листопада 2021 року, якою задоволено клопотання прокурора та застосовано до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів до 16 січня 2022 року включно, скасувати.

Вищевказане клопотання прокурора задовольнити частково.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, заборонивши останньому залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , на строк до 16 січня 2022 року включно, поклавши на нього обов`язки, передбачені п.п.1,2,3,4,8,9 ч.5 ст.194 КПК України, а саме: прибувати до суду за викликом;не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з іншим обвинуваченим, потерпілими та свідками у цьому проваджені; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

З-під варти ОСОБА_6 звільнити.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4