ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2097/21 Справа № 187/377/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000595 за апеляційними скаргами прокурора Слобожанської окружної прокуратури ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2021 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кривий Ріг і, українки, не працює, не одруженої, яка має на утриманні 3 неповнолітніх дітей: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,
обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 119, ч. 3 ст. 135 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватою у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 1 ст. 119, ч. 3 ст. 135 КК України і призначено покарання :
-за ч. 1 ст. 119 КК України до 3-х років позбавлення волі,
-за ч. 3 ст. 135 КК України до 4-х років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначено ОСОБА_7 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим і призначено 4 (чотири) роки позбавлення волі.
ОСОБА_7 обрано запобіжний захід в вигляді тримання під вартою в залі суду до набрання вироку законної сили.
Строк покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з 25 травня 2021 року.
Цим вироком дії обвинуваченої ОСОБА_7 судом кваліфіковано за ч. 1 ст. 119 КК України, як вбивство, вчинене через необережність, за ч. 3 ст. 135 КК України, як завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через малолітство і безпорадний стан, якщо той, хто залишив без допомоги, зобов`язаний був піклуватися про цю особу і мав змогу надати їй допомогу, а також у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, що спричинило смерть особи.

Так, 02.11.2018, близько 18 години ОСОБА_7 , будучи матір`ю 2 малолітніх дітей, а саме ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , маючи намір залишити їх для догляду літній та слабкій на здоров`я ОСОБА_14 та в подальшому направитися до розважальних закладів, прибула в домоволодіння ОСОБА_14 розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , де стала стукати у двері будинку та вимагати, щоб остання забрала у неї дітей, на що ОСОБА_14 не погодилася в зв`язку зі станом здоров`я та в приміщення будинку ОСОБА_7 не впустила.

Однак, ОСОБА_7 , продовжуючи свої протиправні дії, умисно пошкодила скло на вікні будинку, після чого, проявляючи злочинну самовпевненість, усвідомлюючи можливість настання небезпеки для життя дітей, проте легковажно розраховуючи на її відвернення, поклала малолітніх дітей один поверх одного на дерев`яну раму підвіконня та бите скло пошкодженого вікна та вчиняла активні дії для просунення їх у приміщення будинку через дане вікно, в результаті чого малолітній ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно висновку судово - медичної експертизи № 167-133-Е від 22.11.2018 року отримав тілесні ушкодження у вигляді саден по передній поверхні грудної клітини, які відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень і тілесні ушкодження у вигляді закритої внутрішньо-черепної травми, синців в лобній ділянці ліворуч, в лівій виличній ділянці (з саднами на тлі), в області підборіддя ліворуч (з саднами на тлі), садна в області зовнішнього кінця лівого ока, в м`яких покрівних тканинах голови в лобно - тім`яній ділянці ліворуч, в м`яких тканинах лівої виличної ділянки та в м`яких тканинах підборіддя ліворуч, крововиливи в речовині головного мозку, які відносяться до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень як небезпечні для життя, в своїй сукупності призвели до настання його смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 і знаходяться в причинному зв`язку з її настанням, при цьому ОСОБА_7 умислу на вчинення вбивства дитини не мала, можливості настання тяжких наслідків і смерті дитини у результаті своїх необережних дій не передбачала, хоча повинна була розуміти, що дитина в силу свого малолітнього віку не може подбати про свою безпеку і ОСОБА_7 повинна була докласти зусиль та вжити заходів, щоб не допустити своїми діями травмування дитини та настання її смерті.

Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_7 в період з 02.11.2018 року по 04.11.2018 року, знаходячись за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_4 , будучи матір`ю малолітнього ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , всупереч вимогам ч. 2 ст. 150 СК України, згідно з якими на матір покладено обов`язок піклуватися про здоров`я своєї дитини, нехтуючи моральними та правовими нормами, що зобов`язують надавати допомогу особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, завідомо знаючи, що малолітній перебуває в небезпечному для життя стані, в який вона сама його поставила, й позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану та малолітство, не надала дитині необхідної допомоги за наявності можливості її надати і не вжила заходів до збереження життя дитини, усвідомлюючи, що у малолітнього ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно висновку судово - медичної експертизи № 167-133-Е від 22.11.2018, наявні тяжкі тілесні ушкодження у виді закритої внутрішньочерепної травми, синців в лобній ділянці ліворуч, в лівій виличній ділянці із саднами на тілі, в області підборіддя ліворуч (з саднами на тлі), садна в області зовнішнього кінця лівого ока, крововиливів в м`яких покрівних тканинах голови в лобно - тім`яній ділянці ліворуч крововиливи в речовині головного мозку, які відносяться до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень як небезпечні для життя, а також тілесні ушкодження у вигляді саден по передній поверхні грудної клітини, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, за наявних численних саден та синців на голові та тілі останнього, маючи реальну можливість надати йому першу медичну допомогу цього не зробила, за медичною допомогою до медичної установи не звернулась, тобто умисно залишила дитину в небезпечному для життя стані, що потягло настання тяжких наслідків у вигляді смерті малолітньої дитини ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який 04.11.2018, близько14 години, знаходячись за місцем мешкання, за адресою: АДРЕСА_4 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, призначивши ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 119 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 135 КК України у вигляді 6 років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 6 років позбавлення волі.
Виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду першої інстанції як на докази на витяг з кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000595 від 04.11.2018, рапорт чергового Петриківського ВП від 04.11.2018, витяг з ЄРДР від 05.11.2018, витяг з ЄРДР від 05.11.2018, за заявою ОСОБА_15 та рапорт Петриківського ВП 02.11.2018.
В іншій частині вирок залишити без змін.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначає, що суд першої інстанції належним чином не врахував, що обвинувачена протягом тривалого часу систематично вживає алкогольні напої, систематично залишає своїх малолітніх дітей самих вдома, належне виховання своїх малолітніх дітей не здійснює, залишала їх у медичних закладах, або у родичів, що підтверджується листом директора Петриківського центру служб для сім`ї, дітей та молоді.
Також прокурор зазначає, що ОСОБА_7 , визнана судом винною у вчиненні злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України є злочинами середньої тяжкості (ч. 1 ст. 119 КК України) та тяжким злочинами (ч. 3 ст. 135 КК України), тобто злочинами вчиненими проти життя та здоров`я.
Крім того, у судовому засіданні встановлено, що безпосередньо після отримання малолітнім ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , тілесних ушкоджень обвинувачена ОСОБА_7 до лікувального закладу не звернулась, чим намагалась приховати вчинений нею злочин, що призвело до смерті її дитини.
Прокурор вказує, що суд першої інстанції недостатньо врахував ступінь суспільної небезпеки, обставини вчинення кримінальних правопорушень обвинуваченою, належним чином не врахував небезпечність способу вчинення кримінального правопорушення обвинуваченою, належним чином не мотивував, які саме обставини справи та дані про особу винної дають підстави для висновку про можливість призначення обвинуваченій досить м`якого покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки, незважаючи на те, що обвинувачена фактично свою провину у скоєному не визнала, вказала, що до медичного закладу новонародженого ОСОБА_13 хотіла відвезти через декілька днів після отримання ним тілесних ушкоджень, будь-які дані про те, що обвинувачена жалкує про вчинене чи щиро розкаялась відсутні.
Також у судовому засіданні було встановлено, що обвинувачена ОСОБА_7 пошкодила скло на вікні будинку, поклала малолітніх дітей один поверх одного на дерев`яну раму підвіконня та бите скло пошкодженого вікна та вчиняла активні дії для просунення їх у приміщення будинку через дане вікно, в результаті чого малолітній ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких через два дні помер.
Крім того, прокурор зазначає, що судом першої інстанції, в мотивувальній частині вироку у порушення вимог ст. 84 КПК України зазначено докази, тобто письмові документи які є недопустимими, а також не є фактами та обставинами, які мають доказове значення для даного кримінального провадження, а саме:
- витяг з кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000595 від 04.11.2018, згідно з якого за заявою ОСОБА_15 , близько 14 години 04.11.2018 за адресою: АДРЕСА_4 помер ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;
- рапорт чергового Петриківського ВП від 04.11.2018 про те, що зі служби 102 надійшло повідомлення від ОСОБА_15 про те, що по АДРЕСА_4 померла дитина 4 місяців, мати ОСОБА_7 не може повідомити що сталося із дитиною, характеризується як особа яка веде аморальний спосіб життя;
- витяг з ЄРДР від 05.11.2018 по заяві ОСОБА_14 , відповідно до якого порушено кримінальне провадження по ст. 166 КК України, де вбачається що ОСОБА_7 за місцем мешкання по АДРЕСА_5 не виконує свої обов`язки по догляду за дітьми: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_4 , що спричинило тяжкі наслідки;
- витяг з ЄРДР від 05.11.2018, відповідно до якого по заяві ОСОБА_15 , порушено кримінальне провадження по ч. 1 ст. 119 КК України відносно ОСОБА_7 ;
- рапорт Петриківського ВП 02.11.2018, відповідно до якого до чергової частини надійшло повідомлення від служби 102 про те, що 02.11.2018 за адресою: с. Лобойківка Івочка Ельвіра, співмешканка заявника погано виховує двох дітей, 2 хлопчиків, обом по 4 місяця, жінка постійно у нетверезому стані.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає, що органами досудового розслідування та судом допущена однобічність та неповнота дослідження обставин справи, обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, належним чином не з`ясовані.
Так, захисник зазначає, що органом досудового розслідування в порушення вимог закону засуджену ОСОБА_7 не було направлено для проходження судово-психіатричної експертизи для встановлення її дієздатності, хоча всі підстави для призначення вказаної експертизи маються. А відтак не можна стверджувати чи є ОСОБА_7 осудною.
Крім того, судом першої інстанції не допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 - мати колишнього цивільного чоловіка ОСОБА_7 і бабуся загиблого ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адже саме вона була активним учасником подій по пересуванню дітей через вікно в хату і назад, причому ні досудовим слідством, ні судом не встановлено скільки раз сталося це пересування, скільки раз діти падали, з якої висоти і таке інше. Оцінку дій ОСОБА_14 ні досудове слідство, а ні суд не надали.
Також судом першої інстанції не надано оцінки дій Петриківського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, працівники якої надали довідку, що сім`я ОСОБА_7 є сім`єю, що перебуває в складних життєвих обставинах з 25.07.2018 року. Однак, в цій сім`ї на день народження двох близнюків ОСОБА_16 та покійного ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , вже було дві старші дитини : ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а мати цих дітей як вела антисоціальний уклад життя ще до народження братів - близнюків, так і продовжувала поводитися таким чином і можливо активні дії працівників цього центру по вилучення дітей з тієї обстановки, яка сталася внаслідок зловживання ОСОБА_7 алкогольними напоями та розгульного життя, позбавлення ОСОБА_7 батьківських прав, спасли б життя ОСОБА_13 . Взагалі, всі активні дії працівників центру сталися після смерті малолітнього ОСОБА_13 , коли заднім числом сталася постановка на облік, реєструвалися заяви про стан виховання та образ життя сім`ї, реєструвалися скарги сусідів і таке інше.
Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні обвинувачена та її захисник підтримали апеляційну скаргу захисника, просили її задовольнити в повному обсязі, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.
Прокурор підтримала вимоги апеляційної скарги прокурора, заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченої.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що судовий розгляд проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, які були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, колегією суддів не встановлено.
Вивченням матеріалів кримінального провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження органами досудового розслідування та судом обставин кримінального провадження. Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні нею кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 119, ч. 3 ст. 135 КК України, підтверджується сукупністю доказів, які зібрані з додержанням вимог кримінального процесуального закону та перевірені під час розгляду кримінального провадження, яким суд дав належну оцінку.
З показань обвинуваченої, які вона надала в суді першої інстанції, вбачається що обвинувачена ОСОБА_7 вину визнає частково, а саме вона визнає свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 135 КК України, та вказує про свою невинність у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України.
Однак, такі покази обвинуваченої ОСОБА_7 не знайшли свого підтвердження під час перевірки матеріалів кримінального провадження, та спростовуються іншими доказами, дослідженими судом з дотриманням вимог закону та детально проаналізованих у вироку, що підтверджують її винність у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України.
Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу показів свідків, змісту протоколу огляду житлового будинку, протоколу огляду трупа, протоколу проведення слідчого експерименту, висновків експертів, а також на підставі інших доказів, зміст яких детально відображено у вироку.
Так, вина обвинуваченої ОСОБА_7 підтверджується показами свідка ОСОБА_18 , яка в суді пояснила, що вона є сусідкою ОСОБА_14 , яка є матір`ю колишнього співмешканця обвинуваченої, та розповідала їй, що ОСОБА_19 в стані алкогольного сп`яніння приходила до її двору із двома дітьми, між ними виник скандал, так як вона хотіла залишити дітей і піти по своїм справам, а ОСОБА_20 заперечувала проти цього, то ОСОБА_19 розбивши скло у вікні будинку поклала двох дітей на підвіконня в будинку і після чого пішла додому, а ОСОБА_21 впав на телевізор та почав плакати. Тоді ОСОБА_20 почала кричати на неї, після чого ОСОБА_19 повернулась до подвір`я, забрала дітей і пішла до себе додому, а через кілька днів вона почула від сусідів та свого сина, що ОСОБА_21 помер.
Зазначені покази свідка узгоджуються з показами свідка ОСОБА_22 , який є колишнім співмешканцем ОСОБА_23 , мають спільних дітей малолітніх ОСОБА_24 та ОСОБА_25 . 02.11.2018 року він пішов на роботу, а коли повернувся з роботи, то побачив розбите скло на вікні в будинку. Мати йому розповіла, що приходила ОСОБА_19 в алкогольному стані із двома малолітніми дітьми до них додому, кричала і хотіла залишити дітей в неї, так як вона була хвора, то не пускала їх до будинку, після чого ОСОБА_19 розбила скло на вікні і знадвору поклала одну дитину на підвіконня, а другу дитину поклала зверху і почала пхати їх до хати і між ними виник скандал. Потім ОСОБА_19 забрала дітей і пішла із двору. Чи падала із підвіконня на підлогу дитина мати йому не розповідала, так як хворіє, пересувається тільки по хаті і після інсульту погано розмовляє. Він бачив розбите скло у вікні, але до ОСОБА_19 не ходив і станом дитини не цікавився. Про смерть сина ОСОБА_25 дізнався тільки 04.11.2018 року від ОСОБА_19 , коли прийшов до неї до додому, та ОСОБА_19 йому розповіла, що 02.11.2018 року вона приходила до його матері, та по дорозі поламалась дитяча коляска, де лежав ОСОБА_25 , який впав за землю і вдарився головою об каміння, лікаря вона не викликала протягом 2 днів.
З показань свідка ОСОБА_26 вбачається, що вона була присутньою в якості понятої під час проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_14 , яка пояснювала, що до неї 02.11.2018 року додому приходила ОСОБА_19 із двома малолітніми синами, розбила вікно і через вікно хотіла покидати дітей у будинок, одна дитина упала на підлогу. ОСОБА_20 була хвора після інсульту, погано пересувалась по кімнаті, але розмовляла зрозуміло. Працівникам поліції ОСОБА_14 в присутності неї та понятого ОСОБА_27 показувала на ляльках, яким чином і кого з дітей, ОСОБА_19 клала один на одного на підвіконня.
Допитаний в судовому засіданні представник потерпілого ОСОБА_28 пояснив, що коли представники служби приїхали до ОСОБА_19 , то вона розповіла, що вона повезла двох малолітніх дітей до бабусі, де Нікіта випав із коляски на землю і вдарився головою. Також зазначив, що за місцем проживання обвинувачена характеризується негативно, так як ОСОБА_19 зловживає алкогольними напоями, не працює, хоча має на утриманні 3-є малолітніх дітей.
Суд апеляційної інстанції не знаходить підстав сумніватися в достовірності показань свідків та представника потерпілого вони є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, а також під час вивчення матеріалів кримінального провадження не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що всі допитані судом свідки та представник потерпілого з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинувачену ОСОБА_7 у зазначених кримінальних правопорушеннях.
Крім того, винуватість обвинуваченої ОСОБА_7 підтверджується й наявними в матеріалах провадження письмовими доказами, яким судом була надана належна оцінка у вироку, а саме протоколом огляду трупа від 04.11.2018 року, згідно з яким ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , отримав тілесні ушкодження на обличчі, на підборідді, лівій щоці, поверхні лівої груднини.
Як вбачається із протоколу огляду житлового будинку ОСОБА_14 від 05.11.2018 року із фото таблицями, в спальні виявлено вікно, яке розділено на 6 секцій, нижня ліва секція не містить скла, поряд з нею знаходиться скляний осип, віконна рама виконана із дерева. Зі слів ОСОБА_14 дане скло вибила ОСОБА_19 та через нього передавала двох малолітніх дітей і залишила їх на віконній рамі.
Відповідно висновку судово-медичної експертизи № 167-133-Е від 22.11.2018 року у малолітнього ОСОБА_13 наявні тяжкі тілесні ушкодження у виді закритої внутрішньочерепної травми, синців в лобній ділянці ліворуч, в лівій виличній ділянці (з саднами на тлі), в області підборіддя ліворуч (з саднами на тлі), садна в області зовнішнього кінця лівого ока, крововиливів в м`яких покрівних тканинах голови в лобно - тім`яній ділянці ліворуч крововиливи в речовині головного мозку, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень як небезпечні для життя, а також тілесні ушкодження у вигляді саден по передній поверхні грудної клітини, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, за наявних численних саден та синців на голові та тілі останнього. Всі ушкодження виявлені в області голови потерпілого, в своїй сукупності призвели до внутрішньочерепної травми, що явилась причиною смерті і знаходяться в причинному зв`язку з її настанням.
Згідно з протоколу проведення слідчого експерименту від 13.12.2018 року свідок ОСОБА_14 розповіла про те, при яких обставинах ОСОБА_21 міг отримати тілесні ушкодження, а саме вона знаходилась в будинку, та до неї прийшла ОСОБА_29 разом із двома малолітніми дітьми ОСОБА_30 та ОСОБА_24 , яка почала стукати в двері, вела себе агресивно і була в стані алкогольного сп`яніння. Івочка просила залишити дітей, але вона відмовила, після чого ОСОБА_19 розбила вікно в приміщенні та передавала дітей через розбите вікно, поклавши дітей на підвіконня один на одного, обличчям до низу і почала просувати їх до кімнати, при цьому діти в кімнату не падали, чи травмувались діти під час їх пересування на підвіконні пояснити не може, так як була схвильована . Показала за допомогою двох ляльок, яким чином ОСОБА_19 поклала дітей один на одного, обличчям до низу.
Крім того, про вказані обставини свідок ОСОБА_14 зверталась до ОСОБА_31 із заявою про притягнення ОСОБА_7 до відповідальності, яка зловживає алкогольними напоями, не доглядає за малолітніми дітьми, а 02.11.2018 року близько 18-00 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння вчинила сварку.
Відповідно висновку судового експерта № 167-5-Е від 10.01.2019 року враховуючи характер, локалізацію та кількість виявлених при судово-медичній експертизі трупу ушкоджень ОСОБА_13 не виключена можливість утворення тілесних ушкоджень могли виникнути в результаті отримання ударів об подвійну дерев`яну раму вікна та підвіконня, вкриті битим склом, на які його було покладено при механізмі, зазначеному в протоколі проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_14 , при умові знаходження тіла потерпілого під другою дитиною, передньою поверхнею тіла донизу.
Відповідно висновку комісійної судової експертизи № 29 від 12.02.2019 року вбачається, що при судово-медичній експертизі трупу дитини ОСОБА_13 виявлені ушкодження у вигляді внутрішньочерепної травми та згідно п.2.1.1. а) Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом МОЗ України від 17.01. 1995 р. № 6 та узгоджених з Верховним Судом України, Генеральною прокуратурою України, Службою безпеки України та Міністерством внутрішніх справ України виявлені ушкодження відносяться до тяжкого ступеню за ознаками небезпеки для життя, та, в даному випадку, привели до смерті. Згідно даних кримінального провадження, травма мала місце 02.11.2018 року, після чого за медичною допомогою не зверталися. 04.11.2018 року, коли о 14.00 годині, дитина виявлена мертвою.
Згідно листа Петриківського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 07.11.2018 року сім`я ОСОБА_7 знаходиться на обліку із 25.07.2018 року, як така, що перебуває у складних життєвих обставинах.
Як вбачається із листа Петриківського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 07.11.2018 року на ОСОБА_7 часто надходили скарги від сусідів про неналежне виконання батьківських обов`язків, зловживає алкогольними напоями, 28.08.2018 року був конфлікт із біологічним батьком двох менших дітей, так як мати була в стані алкогольного сп`яніння.
Таким чином, що стосується зазначених судом доказів у їх сукупності, колегія суддів не сумнівається у їх належності та допустимості, вважає їх достатніми і приходить до висновку, що вину ОСОБА_7 в інкримінованих їй кримінальних правопорушеннях доведено поза розумним сумнівом.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 119, ч. 3 ст. 135 КК України, відповідає доказам, які були предметом дослідження в судовому засіданні, та які суд поклав в основу обвинувального вироку, за вказаних у вироку обставин та кваліфікація її дій ґрунтується на досліджених в судовому засіданні та правильно оцінених судом доказах, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.
Що ж стосується наведених в апеляційній скарзі захисника обвинуваченої доводів про те, що органом досудового розслідування в порушення вимог закону ОСОБА_7 не було направлено для проходження судово-психіатричної експертизи, то вони є безпідставними, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні дані, які б вказували на необхідність призначення обвинуваченій судово-психіатричної експертизи, оскільки ОСОБА_7 не перебуває на обліку у лікаря-психіатра, під час допитів не виявляла неадекватної поведінки, тому сумнівів у її психічному здоров`ї не виникає. При цьому, кримінальні правопорушення нею вчинені на ґрунті зловживання спиртними напоями, що підтверджується показами представника потерпілого ОСОБА_28 , свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_22 .
Посилання захисника на те, що судом першої інстанції не допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 , не заслуговують на увагу, оскільки свідок ОСОБА_14 , 1952 року народження, важко хворіє після інсульту, ледь передвигається по будинку і погано розмовляла на час судового розгляду, що підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_22 та ОСОБА_26 . Разом з тим, будь-яких клопотань про її допит під час судового розгляду стороною захисту не подавалось.
Безпідставними є також доводи захисника обвинуваченої про ненадання судом правової оцінки діям Петриківського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, оскільки відповідно до вимог ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Зазначених вимог закону судом першої інстанції не було порушено, суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження відповідно положень ст. 337 КПК України в межах висунутого обвинувачення лише відносно обвинуваченої ОСОБА_7 .
Таким чином, доводи сторони захисту про те, що органами досудового розслідування та судом допущена однобічність та неповнота дослідження обставин справи, є необґрунтованими, оскільки на підставі тих доказів, які були предметом перевірки в судових засіданнях, з достатньою повнотою досліджені обставини зазначених у вироку кримінальних правопорушень. Під час досудового слідства та при розгляді справи в суді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення справи, проведені необхідні експертизи, допитані всі особи, показання яких мають істотне значення для справи, тому колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченої є безпідставними.
Стосовно доводів апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченої через м`якість, колегія суддів, вважає обґрунтованими, і такими, що заслуговують на увагу.
Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Згідно з вимогами ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що цих вимог закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку в повному обсязі дотримано не було.
Як вбачається з вироку, при призначенні покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до нетяжкого та тяжкого злочину, скоєного проти життя та здоров`я малолітньої особи, від якого настали тяжкі непоправні наслідки - смерть потерпілого ОСОБА_13 , 12.06.2018 року, характер суспільної небезпеки вчинених нею кримінальних правопорушень, особу обвинуваченої, яка не працює, має на утриманні ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за місцем проживання ОСОБА_7 характеризується із негативної сторони, як особа яка зловживає спиртними напоями і часто залишає дітей без нагляду, обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_7 , відповідно до ст. 67 КК України, а саме: вчинення злочину щодо малолітнього, відсутність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченій. Крім того, судом враховано, що сім`я ОСОБА_7 перебуває на обліку як сім`я, яка перебуває у складних життєвих обставинах (згідно листа директора Петриківського центра соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді із 25.07.2018 року та від 07.11.2018 року), а також під час надання послуг соціального супроводу від сусідів часто надходили скарги, що діти залишаються самі вдома на довгий час, 29.08.2018 року викликався наряд поліції, у зв`язку із знаходженням ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння, 20.09.2018 року доньки ОСОБА_32 та ОСОБА_33 знаходились в протитуберкульозному санаторії, а Нікіта перебував із біологічним батьком.
З урахуванням наведених обставин, суд дійшов висновку про призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_7 у розмірі наближеному до мінімального у межах санкцій, передбачених ч. 1 ст. 119, ч. 3 ст. 135 КК України.
Поза увагою суду залишились ряд конкретних обставин вчинення кримінальних правопорушень та дані про особу обвинуваченої, які ставлять під сумнів обґрунтованість такого висновку.
Отже, суд, приймаючи рішення про призначення ОСОБА_7 покарання не дотримався вимог кримінального закону, не врахував у повній мірі і не надав об`єктивної та всебічної оцінки всім обставинам, які мають значення для призначення особі покарання, а саме: ступеню тяжкості кримінальних правопорушень, характеру суспільної небезпеки, обставинам вчинення кримінальних правопорушень обвинуваченою, належним чином не врахував небезпечність способу вчинення кримінального правопорушення обвинуваченою, скоєного проти життя та здоров`я малолітньої особи, від якого настали тяжкі непоправні наслідки - смерть потерпілого ОСОБА_13 , 12.06.2018 року, особу обвинуваченої, яка не працює, має на утриманні ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за місцем проживання ОСОБА_7 характеризується із негативної сторони, протягом тривалого часу систематично вживає алкогольні напої, систематично залишає своїх малолітніх дітей самих вдома, належне виховання своїх малолітніх дітей не здійснює, залишала їх у медичних закладах, або у родичів, що підтверджується листом директора Петриківського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, безпосередньо після отримання малолітнім ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , тілесних ушкоджень обвинувачена ОСОБА_7 до лікувального закладу не звернулась, чим намагалась приховати вчинений нею злочин, що призвело до смерті її дитини, відсутність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченій, й не навів належних і достатніх мотивів для призначення обвинуваченій покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 3 ст. 135 КК України.
Колегія суддів вважає, що за вказаних обставин виправлення обвинуваченої можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому покарання, призначене судом першої інстанції у виді 4 років позбавлення волі не буде справедливим та не відповідатиме меті виправленню й попередженню вчинення обвинуваченою нових кримінальних правопорушень.
Отже, судом першої інстанції ОСОБА_7 було призначене покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченої, а тому вирок в частині призначеного покарання ОСОБА_7 підлягає скасуванню, з ухваленням апеляційним судом нового вироку, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України.
Відповідно до ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
При призначенні покарання ОСОБА_7 суд апеляційної інстанції враховує як і суд першої інстанції тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до нетяжкого та тяжкого злочинів, характер суспільної небезпеки, обставини вчинення кримінальних правопорушень обвинуваченою, небезпечність способу вчинення кримінального правопорушення обвинуваченою, скоєного проти життя та здоров`я малолітньої особи, від якого настали тяжкі непоправні наслідки - смерть потерпілого ОСОБА_13 , 12.06.2018 року, особу обвинуваченої, яка не працює, має на утриманні ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за місцем проживання ОСОБА_7 характеризується із негативної сторони, протягом тривалого часу систематично вживає алкогольні напої, систематично залишає своїх малолітніх дітей самих вдома, належне виховання своїх малолітніх дітей не здійснює, залишала їх у медичних закладах, або у родичів, що підтверджується листом директора Петриківського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, безпосередньо після отримання малолітнім ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , тілесних ушкоджень обвинувачена ОСОБА_7 до лікувального закладу не звернулась, чим намагалась приховати вчинений нею злочин, що призвело до смерті її дитини.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченій, судом не встановлено.
Обставиною, яка обтяжує покарання, судом встановлено вчинення злочину щодо малолітнього.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що з урахуванням тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особи обвинуваченої, слід призначити обвинуваченій ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 119 КК України у виді 3 років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 135 КК України у виді 6 років позбавлення волі, із застосуванням вимог ч. 1 ст. 70 КК України остаточно визначити обвинуваченій ОСОБА_7 покарання у виді 6 років позбавлення волі, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.
Таке покарання колегія суддів вважає, що буде достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_7 та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора щодо виключення з мотивувальної частини вироку посилання як на доказ доведення вини ОСОБА_7 в інкримінованих їй кримінальних правопорушеннях витягів з ЄРДР та рапортів чергових ВП, колегія суддів вважає обґрунтованими.
Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до п. 2 розділу 4 Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України №139 від 06.04.2016 року, витяг з Реєстру - це документ, який засвідчує факт реєстрації в Реєстрі відомостей про кримінальне правопорушення.
Враховуючи зазначене, витяг з ЄРДР та рапорт чергових ВП не можуть вважатися доказом в розумінні ст. 84 КПК України, а тому апеляційна скарга прокурора в цій частині також підлягає задоволенню, а витяг з ЄРДР від 04.11.2018 року за заявою ОСОБА_15 , рапорт чергового поліцейського Петриківського ВП від 04.11.2018 року, витяг з ЄРДР від 05.11.2018 року за заявою ОСОБА_14 , витяг з ЄРДР від 05.11.2018 року за заявою ОСОБА_15 , рапорт Петриківського ВП від 02.11.2018 року виключенню з мотивувальної частини вироку.
Інших порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування вироку суду, апеляційним судом не встановлено, тому в решті вирок слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора Слобожанської окружної прокуратури ОСОБА_9 - задовольнити.
Вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2021 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 119, ч. 3 ст. 135 КК України - скасувати в частині призначеного покарання.
Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання:
- за ч. 1 ст. 119 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі,
- за ч. 3 ст. 135 КК України у вигляді 6 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 6 років позбавлення волі.
Виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду першої інстанції як на докази на витяг з ЄРДР від 04.11.2018 року за заявою ОСОБА_15 , рапорт чергового поліцейського Петриківського ВП від 04.11.2018 року, витяг з ЄРДР від 05.11.2018 року за заявою ОСОБА_14 , витяг з ЄРДР від 05.11.2018 року за заявою ОСОБА_15 , рапорт Петриківського ВП від 02.11.2018 року.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржений у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, а обвинуваченою, яка тримається під вартою, в той самий строк, з моменту вручення їй копії судового рішення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4