справа № 462/7784/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2021 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

представника потерпілого ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, має на утриманні дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , непрацюючого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 приблизно о 23.00 год. 1 вересня 2020 року, керуючи автомобілем марки «Ford Mondeo» реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись ним по вулиці Городоцькій у лівій смузі руху по напрямку руху транспорту до центральної частини м.Львова, при проїзді її ділянки в районі будинку №224, порушив вимоги Розділу 1 п.п.1.5, 1.10 ( в частині значення термінів «дорожня обстановка», «пішохідний перехід»; Розділу 2 п.п.2.3 б), д), 2.10 а), б), в), г), д), е), є); Розділу 8 п.п.8.7.3 е; Розділу 12 п.п. 12.3 та 12.4; Розділу 18 п.18.2 Правил дорожнього руху України; інформаційно-вказівних дорожніх знаків 5.35.1, 5.35.2 «пішохідний перехід» Додатку 1 та горизонтальної дорожньої розмітки 1.14.2 Додатку 2 Правил дорожнього руху України, що виразилося в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, при наближенні до регульованого пішохідного переходу, позначеного інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 «пішохідний перехід» Додатку 1 ПДР та горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.1 Додатку 2 ПДР, яка позначає регульований пішохідний перехід, де на світлофорному об`єкті в цей час горів червоний сигнал світлофора, котрі завчасно міг виявити, не дав дорогу пішоходу ОСОБА_4 , який рухався по ньому справа на ліво по напрямку руху автомобіля, на зелений сигнал пішохідного світлофора, що призвело до наїзду на пішохода керованим ним автомобілем «Ford Mondeo» реєстраційний номер НОМЕР_1 в межах регульованого пішохідного переходу на лівій по напрямку руху до центральної частини м.Львова смузі вулиці Городоцької, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, дрібних гемографічних фокусів обох лобно-тім`яних відділів, перелом лівого виростка потилочної кістки, що в сукупності відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.286 КК України, при вищезазначених обставинах визнав повністю та підтвердив обставини вчинення ним кримінального правопорушення, зазначивши, що дійсно він 1 вересня 2020 року, керуючи автомобілем та рухаючись по вулиці Городоцькій, 224 в лівій смузі руху в напрямку центральної частина міста, проявив неуважність до дорожньої обстановки, внаслідок чого на регульованому пішохідному переході здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який переходив проїзну частину дороги. У вчиненому щиро розкаюється та просить суворо не карати. Зазначив, що у квітні 2021 року він відшкодував потерпілому 90000 грн. моральної шкоди. Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 160000 грн. визнав частково. Вважає, що вказаний розмір моральної шкоди є необґрунтованим і завищеним та, окрім того, він не має матеріальної можливості відшкодувати потерпілому моральну шкоду у вказаному розмірі, так як офіційно не працює, має на утриманні неповнолітню дитину та батька, який є інвалідом.

Потерпілий ОСОБА_4 та його представник в судовому засіданні цивільний позов підтримали в повному обсязі, зазначивши, що обвинувачений, керуючи автомобілем марки «Ford Mondeo» та рухаючись по вулиці Городоцькій, 224 в лівій смузі руху в напрямку центральної частина міста, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який переходив проїзну частину дороги по пішохідному переходу на дозволений сигнал пішохідного світлофора, внаслідок чого ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, переломів кісток: потиличної, лобкової, великогомілкової, тіла лопакти та інші ушкодження. Внаслідок отриманих травм потерпілий понад 2 місяці перебував на стаціонарному лікуванні, близько 5 місяців на амбулаторному лікуванні, тривалий час проходив курс реабілітації. За цей час потерпілим витрачено на лікування та лікарські засоби кошти в сумі 90365,72 грн. Внаслідок ДТП потерпілому також заподіяно і моральної шкоди, яка полягає нестерпному фізичному болі та душевних стражданнях, яких він зазнав внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, необхідністю тривалого лікування, погіршенням стану здоров`я в цілому, тяжкістю вимушених змін у його житті. Станом на 1 вересня 2020 року потерпілий працював на посаді фахівця з обслуговування клієнтів у ТзОВ «ЕКОЛЛ». Через отримані травми і необхідність тривалого лікування з вересня 2020 року потерпілий втратив можливість працювати. Завдану моральну шкоду оцінює у розмірі 250000 грн. Враховуючи часткове відшкодування обвинуваченим моральної шкоди у розмірі 90000 грн., просять стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого 160000 грн. моральної шкоди.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_6 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті та беручи до уваги, що прокурор та потерпілий також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніву щодо добровільності позиції обвинуваченого, роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

За викладених вище обставин суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, приходить до висновку про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, встановлених судом.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 вірно кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК України, оскільки він, керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особу винного.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення кримінального покарання» визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

При визначенні виду та міри покарання суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжкого злочину особу обвинуваченого, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батька ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є інвалідом 3 групи загального захворювання, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліках в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття, часткове відшкодування потерпілому моральної шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Виходячи з наведеного, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, критичне ставлення обвинуваченого до вчиненого ним діяння та його щире каяття, часткове відшкодування потерпілому завданої моральної шкоди у розмірі 90000 грн., суд вважає, що покаранням, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами в межах санкцій ч. 2 ст. 286 КК України.

Разом з тим, враховуючи конкретні обставини справи, викладені дані про особу винного, наявність обставини, що пом`якшують покарання, позицію прокурора щодо призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та вважає за необхідне застосувати до нього ст.75 КК України і звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням, однак в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, що на переконання суду буде справедливим та співмірним із тяжкістю вчиненого кримінального правопорушення та особою винного.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної або юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Потерпілий ОСОБА_4 заявив цивільний позов про стягнення з ОСОБА_6 160000 грн. моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з пункту першого частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Згідно з часиною четвертою статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до пункту першого частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

При визначенні розміру заподіяної ОСОБА_4 моральної шкоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_6 , суд враховує характер та обсяг фізичних і психічних страждань ОСОБА_4 , який в результаті неправомірних дій ОСОБА_6 отримав тяжкі тілесні ушкодження, зазнав сильний фізичний біль, тривалий час знаходився на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, переніс декілька хірургічних операцій, тривалий час не міг ходити, вимушений проходити довготривалу реабілітацію для відновлення стану здоров`я, у зв`язку з чим не міг працювати, а також вимушені негативні зміни у його житті, порушення його нормальних життєвих відносин і зусиль, необхідних для їх відновлення, а також матеріальне становище обвинуваченого, який офіційно не працює, має на утриманні неповнолітню дитину та батька інваліда.

Виходячи із вимог розумності та справедливості, враховуючи характер фізичного болю та моральних страждань, яких потерпілий зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я, тривалість та значність затрат для відновлення звичного життєвого ритму, суд приходить до висновку, що розмір грошового відшкодування за завдану потерпілому моральну шкоду становить 200 000 гривень, та враховуючи те, що ОСОБА_6 вже відшкодував ОСОБА_4 90 000 гривень моральної шкоди, приходить до висновку про стягнення з обвинуваченого на користь ОСОБА_4 110 000 гривень моральної шкоди.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

Процесуальні витрати на залучення експертів підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Питання щодо речових доказів у кримінальному проваджені суд вирішує у відповідності до ст.100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючсь ст.ст. 373, 374 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази по справі: автомобіль марки «Ford Mondeo» реєстраційний номер НОМЕР_1 - повернути ОСОБА_6

Стянути з ОСОБА_6 документально підтверджені витрати на залучення експертів в розмірі 4903 гривень 50 копійок на користь держави.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стянути з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_4 110 000 (сто десять тисяч) гривень моральної шкоди.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Залізничний районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 349 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: