Справа № 347/1269/21
Провадження № 1-кп/347/226/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2021 р. м.Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
секретаря с/з ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Косів кримінальне провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000042 від 14 травня 2021 року щодо:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, офіційно не працевлаштований, освіта середня, не одружений, депутатом не обирався, на утриманні має одну малолітню дитину, раніше не судимий,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

представника потерпілої ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в :
Судом визнано доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 злісно ухиляється від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

17 грудня 2018 року Косівським районним судом Івано-Франківської області по справі №347/2109/18 ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки АДРЕСА_1 , на утримання малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 (тисячу п`ятсот) гривень щомісячно на утримання дитини до досягнення нею повноліття, починаючи з 23 жовтня 2018 року. Рішення суду набрало законної сили 16.01.2019 року та 04.03.2019 року Косівським районним відділом державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження № 58519258.

Проте, ОСОБА_3 в порушення вимог ст. 51 Конституції України, глави 15 Сімейного Кодексу України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з якою батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття та забезпечувати інтереси дітей, від сплати аліментів злісно ухиляється.

Так, ОСОБА_3 , у визначеному судовим рішенням порядку грошові кошти на утримання дитини не виплачує, не працевлаштувався та заходів щодо працевлаштування з метою погашення заборгованості зі сплати аліментів не вживав, на попередження державного виконавця про необхідність сплачувати аліменти не реагував, в результаті чого в період з 23 жовтня 2018 року по 27 травня 2021 року утворилась заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини у розмірі 59 067 (п`ятдесят дев`ять тисяч шістдесят сім) гривень.

Таким чином ОСОБА_3 злісно ухилявся від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання неповнолітньої дитини (аліментів), тобто вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 164 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , свою винуватість у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні передбаченому ч. 1 ст. 164 КК України визнав повністю та пояснив, що вчинив кримінальний проступок за вказаних в обвинувальному акті обставин. Додатково пояснив, що аліменти визначені рішенням суду не сплачував через відсутність роботи, та неможливість працевлаштуватися в даному регіоні. Також ОСОБА_3 ствердив, що потерпіла не дозволяє йому бачитись з дитиною, що також сприяло тому, що він не бажав сплачувати аліменти. В судовому засіданні обвинувачений щиро розкаявся, запевнив суд, що в подальшому буде сплачувати аліменти на дитину, та брати участь в її утриманні, висловив жаль з приводу вчиненого, та просив суд його суворо не карати. Вважав, що саме громадські роботи будуть необхідним та достатнім покаранням за вчинений ним проступок.

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 , є послідовними, логічними та такими, що не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення.

Потерпіла в судовому засіданні ствердила, що обвинувачений жодним чином не допомагав їй утримувати дитину, аліменти призначені рішенням суду не сплачував. Не заперечила, що забороняє обвинуваченому бачитись з дитиною, оскільки він приходив в стані алкогольного сп`яніння. Вважала за необхідне призначити обвинуваченому суворе покарання.

Представник потерпілої висловив аналогічну позицію щодо призначення покарання з потерпілою.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим, його винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена зібраними органом досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, які учасники судового провадження не оспорювали та вважали їх дослідження в судовому засіданні недоцільним. Судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, сумніви у добровільності та істинності їх позицій відсутні.

Заслухавши думку учасників судового провадження, роз`яснивши їм зміст ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин і визнав фактичні обставини доведеними наявними у матеріалах кримінального провадження доказами.

Отже, своїми умисними діяннями, які виразились у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення (кримінальний проступок), передбачене ч. 1 ст. 164 КК України, а дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за вказаною статтею кримінального кодексу.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на вимоги ст. 65 КК України та роз`яснення, викладені в пункті 1 постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2013 №7, враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують (обтяжують) покарання.

Водночас, згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Так, суд враховує, що інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком, на обліку у лікарів психіатра та нарколога обвинувачений не перебуває, по місцю проживання на ОСОБА_3 письмових скарг на його поведінку з боку громадськості до виконкому сільської ради не поступало, не працевлаштований через відсутність робочих місць в с. Космач, раніше не судимий. Суд також враховує ставлення обвинуваченого до скоєного, який вважає, що основною причиною вчинення ним проступку є факт відсутності роботи.

Пом`якшуючими обставинами передбаченими ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, як на стадії досудового так і на стадії судового розгляду.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, не встановлено.

Таким чином, об`єктивно з`ясувавши всі обставини в їх сукупності, вирішивши питання, передбачені ст. 368 КПК України та врахувавши обставини, передбачені ст. 65 КК України, в тому числі встановлені судом обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання в межах санкції частини 1 статті 164 КК України у виді громадських робіт, саме такий вид покарання буде достатнім для виправлення особи обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Питання речових доказів у кримінальному провадженні вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 349, 368, 371, 373, 374 КПК України, суд
у х в а л и в :
Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 80 (вісімдесят) годин.

Строк відбування покарання рахувати з часу приведення вироку до виконання.

Речові докази, а саме копії матеріалів виконавчого провадження №АСВП 58519258 залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

В іншій частині вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги через Косівський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1