ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №641/4136/17 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/149/21 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Умисне вбивство
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
потерпілої - ОСОБА_7 ,
представника цивільних
позивачів та потерпілої - ОСОБА_8 ,
обвинуваченого - ОСОБА_9 ,
захисника - ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_7 , представника цивільних позивачів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 та потерпілої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Комінтернівського районного суду м.Харкова від 20 грудня 2018 року стосовно ОСОБА_9 , -

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шахтарськ, Донецької області, громадянина України, з середньо-технічною освітою, працював в фірмі «Дигма» на посаді водія-експедитора, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою - АДРЕСА_2 ,

Визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 12 (дванадцять) років.

Запобіжний захід ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили - залишено без змін.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 , встановлено рахувати з моменту затримання з 22.04.2017 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зараховано ОСОБА_9 в строк призначеного покарання час перебування його під вартою у період з 22.04.2017 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 100 000(сто тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 , який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 , в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 100 000(сто тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 100 000(сто тисяч) гривень 00 копійок.

В іншій частині позовних вимог суд відмовив.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Згідно вироку, ОСОБА_9 , 22 квітня 2017 року, близько 19 години 40 хвилин, знаходячись на сходах верхнього сходового маршу між 7-м та 8-м поверхами в приміщенні під`їзду № 4 будинку АДРЕСА_3 , в ході спровокованого ним конфлікту на ґрунті особистих неприязних відносин та ревнощів, маючи злочинний намір, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті своїй дружині ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , утримуючи кухонний ніж в своїй правій руці, умисно наніс ним один удар в область її грудної клітини, спричинивши останній, згідно з висновком судово-медичної експертизи проникаюче колото-різане поранення грудної клітки, що бере початок раною на шкірі по передній поверхні грудної клітки зліва, з пошкодженням по ходу раньового каналу підшкірно-жирової клітковини, тканин міжребер`я 3-4 ребер, навколосерцевої сумки серця, яке за ступенем тяжкості відноситься до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя, що обумовило крововтрату, утворилось незадовго до настання смерті ( в період, що обчислюється першим десятком хвилин) та явилось причиною смерті ОСОБА_15 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 , просить оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України та призначити покарання з урахуванням даних про його особу та фактичних обставин справи.

Вказує, що оскаржуваний вирок незаконний та необгрунтований через допущену неповноту судового розгляду та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що згідно показів обвинувученого наміру вбивати дружину в нього не було, між ними відбулася сутичка, дружина була в стані алкогольного сп`яніння, кричала, він у руці тримав ніж і під час сутички відчув як в тіло дружини зайшов ніж.

Такі покази, на думку захисника не спростовані, а навпаки повністю підтверджуються дослідженими в суді доказами.

Таким чином, обвинувачений не мав на меті вбивати свою дружину, а мав умисел на нанесення тілесних ушкоджень.

Крім того, наголошує, що у вироку відсутні відомості про сімейний стан обвинуваченого та осіб які перебувають на його утриманні.

В своїй апеляційній скарзі з урахуванням доповнень в останній редакції обвинувачений просить оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити своє рішення, яким перкваліфікувати його дії на ч.2 ст. 121 КК України.

Вказує, що подавав зауваження на журнал судового засідання від 13.12.2017 року та 18.01.2018 року, суд розглянув зауваження, проте суд допитав свідків та своїм рішенням лише виправдав себе.

У вказані дати суд допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки судовий розгляд проводився одноособово а в другий раз іншим складом суду. (Т. 3 арк. 119)

Ці обставини підтверджували свідок ОСОБА_16 , проте в судовому засіданні повідомила, що можливо суддів і було троє, а потім сказала що взагалі не пам`ятає який був склад суду.

Також вказує, що покази свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 у вироку не відповідають тим, які були надані ними в судовому засіданні.

Наголошує, що під час ознайомлення в районному суді з матеріалами кримінального провадження, у нього стався гіпертонічний приступ, він звернувся до суду з проханням зробити більш гнучкий графік ознайомлення, проте суд обмежив його і по цей день він з матеріалами кримінального провадження не ознайомився.Вказує, що визнав факт нанесення ним удару ножем потерпілій, визнає кваліфікацію за ч.2 ст. 121 КК України, проте стверджує що умислу на вбивство не було.

У нього спрацював інстинкт самозбереження, оскільки його дружина почала його бити.

Було темно, в руці у нього був ніж, він відмахнувся.

Також вважає, що суд недостатньо врахував висновки експертизи (арк. 90-94 т.2), згідно яких дружина після нанесення удару була жива.

Крім того, суд не врахував обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, посилається на ч.ч. 1, 2, 5, 7 ст. 66 КК України.

Зазначає, що захворів у Сізо, у нього стався інфаркт міокарда, робили операцію.

Просить врахувати наявність у нього малолітнього сина, 2013 року народження, має стійкі соціальні зв`язки.

В своїй апеляційній скарзі представник цивільних позивачів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 та потерпілої адвокат ОСОБА_8 , просить оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.

Також просить змінити вирок в частині задоволення цивільних позовів та стягнути з обвинуваченого на користь неповнолітньої ОСОБА_14 в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 500 тис гривень та на користь малолітнього ОСОБА_12 в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 500 тис гривень.

Вказує, що обвинувачений вину у скоєному не визнав, своїми злочинними діями зробив трьох дітей напівсиротами.

При цьому в судовому засіданні поводив себе зухвало, допускав образи потерпілої.

Апелянт вважає, що вказані обставини свідчать про те що призначене покарання є занадто м`яким.

Також апелянт не погоджується з розміром відшкодування завданої моральної шкоди.

Злочинні дії обвинуваченого призвели до непоправного розладу здоров`я всіх членів родини, діти втратили свою матір та вже ніколи не поспілкуються з нею та не побачать її.

Суд не достатньо врахував обсяг та глибину душевних і психічних страждань потерпілих та визначив замалий розмір моральної шкоди 100 тис гривень.

В своїй апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_13 , просить оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.

Також просить змінити вирок в частині задоволення цивільних позовів ОСОБА_7 до ОСОБА_9 та стягнути з обвинуваченого на користь малолітнього ОСОБА_21 в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 500 тис гривень та на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 500 тис гривень.

Зазначає аналогічні доводи, як це вказано в апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_8 .

Вказує, що не погоджується з призначеним покаранням та розміром моральної шкоди, який стягнув суд з обвинуваченого.

В своїй апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.

Посилається на м`якість призначеного покарання.

Крім того, зазначає, що обвинувачений винним себе не визнав, за місцем проживання характеризується негативно, останнім часом ніде не працював, зловживав спиртними напоями.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали свої апеляційні скарги, потерпілої та її представника, які висловили протилежну думку, заперечували проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту та просили суд апеляційної інстанції задовольнити їх апеляційні скарги та прокурора, думку прокурора, який заперечував проти апеляційних скарг сторони захисту, свою апеляційну скаргу підтримав, апеляційні скарги потерпілої та представника потерпілої та цивільних позивачів підтримав частково, а саме просив збільшити розмір моральної шкоди до 250 тисяч гривень, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги сторони захисту та прокурора не підлягають задоволенню, а апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_7 та представника цивільних позивачів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 та потерпілої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_9 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому порядку і безпосередньо досліджених судом, яким дана належна оцінка, зокрема показами потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_16 .

Покази зазначених свідків та потерпілої є логічними, послідовними та несуперечливими.

Також суд першої інстанції дослідив та врахував відомості що зафіксовані в протоколі слідчого експерименту від 13.06.2017 року, під час якого обвинувачений повідомив про події, які сталися 22.04.2017 року, сказав що підрізав потерпілу, показував механізм нанесення ударів собі.

В суді першої інстанції обвинувачений змінював свою позицію щодо механізму нанесення удару ножем та подій злочину, проте остаточно як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції обвинувачений визнав та підтвердив саме факт нанесення ним удару ножем в тіло потерпілої, проте стверджував що умислу на завдання смерті у нього не було, удар наносив проте смерті не бажав.

Судами першої та апеляційної інстанції перевірена така версія обвинуваченого, та повністю спростована.

Стаття 115 КК України передбачає відповідальність за умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Із суб`єктивної сторони цей злочин характеризується умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини й бажає або свідомо припускає їх настання.

Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їхні стосунки.

Крім того відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 р. № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин злочину, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень, причини припинення злочинних дій. При умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Згідно з висновками судово-медичних експертів потерпілій було завдано проникаюче колото-різане поранення грудної клітки, що бере початок раною на шкірі по передній поверхні грудної клітки зліва, з пошкодженням по ходу раньового каналу підшкірно-жирової клітковини, тканин міжребер`я 3-4 ребер, навколосерцевої сумки серця, яке за ступенем тяжкості відноситься до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя, що обумовило крововтрату, утворилось незадовго до настання смерті ( в період, що обчислюється першим десятком хвилин) та явилось причиною смерті ОСОБА_15 .

Обвинувачений не заперечує, що вказане тілесне пошкодження було завдане саме ним, ножем, який він приніс із собою з метою вирішити конфлікт з чоловіком, з яким начеб то його дружина зраджувала обвинуваченого, проте використав ніж під час сварки з дружиною, завдавши їй удар ножем.

При цьому як показали свідки допитані в суді першої інстанції, після нанесення удару ножем, ОСОБА_9 кричав не діставайся ти нікому, так тобі і треба більше бігати не буде.

Такі покази надали в суді першої інстанції свідки ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 та потерпіла ОСОБА_7 .

Вказані вислови обвинуваченого повністю підтверджують саме наявність умислу на заподіяння смерті дружині ОСОБА_9 , оскільки після завдання удару у грудну клітину ножем, тобто у життєво важливий орган, обвинувачений згідно його висловів напевно мав намір позбавити життя свою дружину та вважав що довів свій умисел до кінця.

Крім того смерть потерпілої настала через незначний час.

Таким чином версія обвинуваченого з приводу неправильної кваліфікації його дій за ч.1 ст. 115 КК України та необхідності її зміни на ч.2 ст. 121 КК України відкидається колегією суддів, яка така, що не знайшла свого підтвердження.

Інші версії обвинуваченого, які ним висувалися під час досудового розслідування та в суді першої інстанції не заслуговують на увагу, оскільки колегія суддів переглядає оскаржуваний вирок в межах поданих апеляційних скарг.

Встановлені фактичні обставини кримінального провадження також свідчать і про те, що суд також правильно визначив мотив умисного позбавлення життя потерпілої - неприязнені відносини з дружиною та ревнощі.

Також належить зазначити, що колегія суддів здійснює апеляційний перегляд оскаржуваного вироку в межах апеляційної скарги обвинуваченого, який будь-яких клопотань про повторне дослідження доказів судом апеляційної інстанції не заявляв, а отже суд апеляційної інстанції лише надає свою оцінку та висловлює своє ставлення щодо вже досліджених судом першої інстанції доказів.

Крім того, в апеляційній скарзі обвинувачений вказує на те що деякі засідання суд першої інстанції провів у неправильному складі, одне засідання одноособово а інше в іншому складі.

Справа направлялася до суду першої інстанції для розгляду заперечень обвинуваченого на журнал судового засідання.

На арк. 119 Т.3 міститься ухвала Комінтернівського районного суду міста Харкова від 24 грудня 2019 року.

Згідно вказаної ухвали прокурор у кримінальному провадженні, потерпіла ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_25 повністю підтвердили що судові засідання, зокрема ті про які каже обвинувачений, здійснювалися у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_28 та ОСОБА_29 .

Таким чином доводи обвинуваченого щодо допущених судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не підтвердились.

Отже, враховуючи, що при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_9 місцевим судом були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення справи, а також з урахуванням того, що будь-які належні докази на спростування викладених у обвинуваченні обставин відсутні, колегія суддів дійшла висновку, що діям ОСОБА_9 надано правильну кримінально-правову оцінку, а його винуватість у вчиненому доведена поза розумним сумнівом.

Наведені в апеляційних скаргах сторони захисту мотиви щодо незгоди з судовим рішенням в частині доведеності вини обвинуваченого, а також щодо незгоди з наданою судами оцінкою окремих доказів, не спростовують правильності висновків судів і не містять переконливих доводів, які би дозволили колегії суддів дійти висновку, що рішення було постановлено з істотними порушеннями норм права, які можуть поставити під сумнів їх законність в цій частині.

Переглядаючи вирок в частині апеляційних доводів сторони обвинувачення, щодо м`якості призначеного судом покарання та необхідності призначення обвинуваченому більш суворого покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, згідно з положеннями ст. 414 КПК України, визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

На думку колегії суддів суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому, дотримався вимог ст. 65 КК України, врахувавши характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином; дані про особу обвинуваченого, який характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, на утриманні має малолітню дитину, є переселенцем

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання судом не встановлено.

Також колегія суддів враховує, надані захисником відомості про стан здоров`я обвинуваченого, який проходив лікування в період з 24.02.21 року до 10.03.2021 року з діагнозом інфаркт міокарда.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне додатково зазначити наступне.

Отже, висновок суду стосовно остаточного покарання яке необхідно призначити ОСОБА_30 у виді позбавлення волі на строк 12 років - є обґрунтованим.

Відтак, призначене ОСОБА_30 покарання є достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Переглядаючи доводи потерпілої та її представника щодо необхідності збільшення розміру відшкодування моральної шкоди завданої злочином, колегія суддів вважає їх слушними з огляду на наступне.

Так, відповідно до положень ст.1167 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), загальними підставами відповідності за завдану моральну шкоду є спричинення моральної шкоди, завданої фізичній особі неправомірними діями особи, яка її завдала, за наявності її вини.

Внаслідок злочинних дій обвинуваченого потерпіла ОСОБА_7 втратила дочку, а троє неповнолітніх дітей втратили матір.

Колегія суддів враховує також обсяг та глибину душевних страждань потерпілої та неповнолітніх дітей, вимоги розумності, виваженості та справедливості, характер і тривалість страждань та приходить до висновку про необхідність стягнення з обвинуваченого на користь всіх цивільних позивачів в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 200 тисяч гривень.

Саме таки розмір, на думку колегії суддів, є справедливим.

Крім того відповідно до правового висновку Верховного Суду у справі №663/537/17 від 29 серпня 2018 року щодо застосування норми права, передбаченої ч. 5 ст. 72 КК України, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_31 вчинив злочин до 20.06.2017 року , відтак до нього підлягає застосуванню ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII.

Суд першої інстанції застосував вказану норму у правильній редакції, при цьому колегія суддів вважає за необхідне лише уточнити дату до якої належить застосовувати ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII.

Істотних порушень кримінально-процесуального закону під час апеляційного розгляду зазначеного кримінального провадження не встановлено.

Відтак вирок суду є законним та обґрунтованим, а підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст. ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_7 , представника цивільних позивачів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 та потерпілої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Комінтернівського районного суду м.Харкова від 20 грудня 2018 року стосовно ОСОБА_9 в частині вирішення цивільних позовів щодо стягнення моральної шкоди змінити.
Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 200 000(двісті тисяч) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 , який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 , в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 200 000(двісті тисяч) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 200 000(двісті тисяч) гривень 00 копійок.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015 року) зарахувати ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 22 квітня 2017 року по 28 жовтня 2021 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді