Справа № 460/2227/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/672/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Львова, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , на вирок Яворівського районного суду Львівської області від 14 травня 2021 року у кримінальному провадженні про її обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.121 КК України, та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком 7 років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з часу фактичного звернення вироку до виконання.

Зараховано ОСОБА_7 у строк відбуття покарання строк перебування під вартою під час досудового розслідування з 06.03.2019 по 07.03.2019.

Вирішено питання речових доказів та накладеного арешту на майно.

Згідно з вироком, 06.03.2019 приблизно о 13 год. 10 хв. ОСОБА_7 , знаходячись в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючись прямим умислом спрямованим на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, під час побутового конфлікту, який виник із співмешканцем ОСОБА_9 , умисно нанесла останньому удар ножем в область грудної клітки зліва, внаслідок чого заподіяла йому проникаюче поранення грудної клітки з ушкодженням лівої легені, яке супроводжувалося гострою внутрішньою кровотечею, що зумовило зупинку серцевої діяльності і дихання, припинення функції центральної нервової системи, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, яке небезпечне для життя в момент спричинення та перебуває в причинному зв`язку із настанням о 15 год. 20 хв. 06.03.2019 смерті ОСОБА_9 в реанімаційному відділенні КНП ЯРР ЛО «Новояворівська районна лікарня ім. Ю. Липи», що знаходиться за адресою м. Новояворівськ, вул. Шевченка, 18 Яворівського району Львівської області.

Не погоджуючись з даним вироком, адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Яворівського районного суду Львівської області від 14 травня 2021 року та визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та застосувати ст.69 КК України, призначивши остаточне покарання у виді 2 років позбавлення волі.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник обвинуваченої покликається на те, що, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції не врахував всі обставини, що пом`якшують покарання, а саме те, що ОСОБА_7 раніше несудима, на обліку в лікаря-нарколога не перебуває, характеристика позитивна, щиро розкаялася у вчиненому та активно сприяла розкриттю злочину, потерпілі претензій не мають, також надавала медичну допомогу та викликала медичних працівників, сліди та знаряддя злочину не приховувала та добровільно віддала, під час досудового та судового розгляду справи вчасно з`являлася на всі виклики слідчого та судді.

Адвокат також звертає увагу на те, що на момент вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 була тверезою, про що стверджують висновки експертиз.

На вказану апеляційну скаргу потерпілий ОСОБА_10 подав письмові заперечення, в яких зазначив, що оскаржуваний вирок є законним й обґрунтованим та просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Обвинувачена, її захисник та потерпілий у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, що стверджується розписками про вручення поштових відправлень, про причини неявки суд не повідомили.

З огляду на належне повідомлення потерпілого, обвинуваченої та її захисника про час та місце судового засідання, в силу того, що згідно з вимогами ч.4 ст.401 КПК України участь обвинуваченої не є обов`язковою, колегія суддів апеляційного суду вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у їх відсутності.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами в їх сукупності, які досліджувались судом під час судового розгляду, що ніким не оскаржується.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

З огляду на указану мету й принципи справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у значенні ст. 414 КПК України означає з`ясування судом насамперед питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що відображено у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

Термін «явно несправедливе покарання» вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом (хоча й у межах відповідної санкції статті) видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог кримінального закону та врахував характер, ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, який відноситься до тяжких злочинів, особу винної, яка раніше не судима, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, посередню характеристику за місцем проживання, у вчиненому щиро розкаялася та активно сприяла розкриттю злочину. Наведені обставини визнав суд й такими, що пом`якшують покарання, а вчинення злочину стані алкогольного сп`яніння обставиною, що його обтяжує.

Всупереч доводам захисника обвинуваченої, незважаючи на наявність обставин, що пом`якшують покарання, підстав для застосування обвинуваченій ОСОБА_7 ст. 69 КК України не вбачається, оскільки обставини справи свідчать про недостатність факторів знижуючих ступінь тяжкості злочину.

В силу вимог ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Тобто, для переходу до іншого більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, згідно зі ст. 69 КК України, необхідна наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

При визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити з того, що вказаний чинник має оціночний характер і залежить від індивідуальних особливостей встановлених обставин конкретного кримінального правопорушення у взаємозв`язку зі системним тлумаченням положень статей 65, 66, 69 КК України та з урахуванням ролі, яку виконувала особа, визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінки та характеру дій під час його вчинення, негативних наслідків, спричинених кримінальним правопорушенням та вжитих заходів по їх усуненню, іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та особу винного. Суд, застосовуючи положення ст. 69 КК України при призначенні покарання, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що його пом`якшують, а й обґрунтувати яким чином такі обставини істотно знизили чи мали б знизити ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що дані про особу обвинувачену, її постзлочинна поведінка, не знижує тяжкість вчиненого злочину, у результаті якого померла людина та не дають можливості дійти висновку про призначення ОСОБА_7 покарання із застосовуванням зазначеної вище норми, тобто нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 121 КК України.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання, є справедливим, необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. Воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. ст. 50, 65 КК України.

При цьому, обставини, на які покликається захисник у своїй апеляційній скарзі, були враховані судом при призначенні покарання та не можуть визнаватися безумовними підставами для застосування положення ст.69 КК України.

Щодо заперечень адвоката про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, то такі спростовуються показаннями останньої та свідка ОСОБА_11 .

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування чи зміну оскаржуваного вироку, при апеляційному розгляді кримінального провадження не встановлено.

Ураховуючи вищенаведене, на переконання колегії суддів апеляційного суду, оскаржуваний вирок є законним й обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляційних вимог немає.

Керуючись ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

вирок Яворівського районного суду Львівської області від 14 травня 2021 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в її інтересах без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який утримується під вартою у той же строк з дня вручення копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4