УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0006791 від 09.10.2020, відносно

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харцизьк Донецької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без визначеного місця проживання, тимчасово проживаючого в підвальному приміщенні, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.1 ст.186 КК України,

за участю:

секретаря ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ :

Судом проводиться судовий розгляд у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_2 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.1 ст.186 КК України.

Ухвалою від 25 листопада 2021 року відносно обвинуваченого ОСОБА_2 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 23 січня 2022 року включно.

В судовому засіданні судом з урахуванням положень кримінального процесуального закону щодо судового контролю за дотриманням прав обвинуваченого, у зв`язку із неможливістю закінчити розгляд кримінального провадження до спливу вказаного строку, поставлене питання про доцільність продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_2 під вартою відповідно до ст.331 КПК України.

Прокурор у судовому засіданні оголосив клопотання про продовження запобіжного заходу, обраного щодо обвинуваченого у виді тримання під вартою, оскільки вважав, що продовжують існувати ризики, встановлені слідчим суддею при обранні запобіжного заходу, а саме можливість переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Захисник ОСОБА_5 заперечував щодо клопотання прокурора продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просив застосувати щодо ОСОБА_2 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, обумовлюючи тим, що розгляд справи затягується через невиконання своїх обов`язків стороною обвинувачення, звертав увагу, що відповідно практики ЄСПЛ ризики зменшуються з часом.

Обвинувачений ОСОБА_2 підтримав позицію захисника.

Вислухавши думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого, суд враховує вимоги п. 3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до практики ЄСПЛ доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, як підстава для втручання у право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Разом з тим, згідно з практикою ЄСПЛ суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» ЄСПЛ визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, а у рішенні по справі «W проти Швейцарії» зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

При вирішенні питання про доцільність подальшого застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом враховуються дані про особу обвинуваченого, який обвинувачується, зокрема, у вчиненні умисного тяжкого злочину, який спричинив загибель людини та за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до десяти років, і такі обставини судом оцінюються в контексті наявності ризику щодо повторного вчинення ним протиправних дій за умови перебування в межах менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Крім того, суд бере до уваги, що ОСОБА_2 офіційно не працює, а й отже не володіє стабільним джерелом прибутку, немає визначеного місця проживання на території міста Києва та Київської області, веде бродячий спосіб життя, що у своїй сукупності вказує на існування реального ризику щодо можливості останнього, перебуваючи на волі, переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, і згадані обставини свідчать про необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування менш суворого запобіжного заходу не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки ОСОБА_2 .

Обставини, що могли б свідчити про можливість запобігання зазначеним ризикам шляхом застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, судом не встановлено.

З огляду на викладене, суд вважає обґрунтованою і доведеною ту обставину, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою не забезпечить попередження зазначених прокурором ризиків.

Об`єктивні дані, які б безперечно свідчили про неможливість перебування ОСОБА_2 в умовах тримання під вартою відсутні.

Враховуючи наведе, суд приходить до висновку про те, що запобіжний захід відносно ОСОБА_2 у вигляді тримання під вартою необхідно вважати продовженим до 13 березня 2022 року включно.

Крім того, відповідно до положень ч.4 ст. 183 КПК України суд не визначає розмір застави у кримінальному провадженні з огляду на фактичні обставини злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_2 , який спричинив смерть потерпілого, а також з урахуванням підстав та обставин, передбачених статтями 177 та 178 КПК України щодо високого ступеню ризику ухилення обвинуваченого від суду з урахуванням в тому числі даних про особу обвинуваченого.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 291, 314-316 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 13 березня 2022 року включно.

Копію ухвали направити для виконання до Державної Установи «Київський слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду обвинуваченим, його захисником, прокурором протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, з моменту вручення їй копії судового рішення.

Повний текст ухвали оголосити 19 січня 2022 року о 10 год. 30 хв.

Суддя ОСОБА_1