16.11.2021 року КОЗЕЛЬЩИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 533/711/21
Провадження № 1-кп/533/81/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року селище Козельщина

Козельщинський районний суд Полтавської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_4 ,
представника цивільного позивача ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000119 за обвинуваченням:
- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець село Хорішки, Козельщинський район, Полтавська область, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, працює водієм ФГ «Пащенко», освіта середня, несудимий,
-у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
В С Т А Н О В И В :

30 січня 2021 року приблизно о 03 годині, у темний час доби по засніженому асфальтобетонному покриттю по вулиці Олеся Гончара у селі Хорішки, Кременчуцького (Козельщинського)району Полтавської області, яка освітлювалася вуличним електроосвітленням, у напрямку від селища Козельщина до села Пашенівка, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння керував автомобілем ВАЗ-21099, номерний знак НОМЕР_1 , водій ОСОБА_6 . У цей же час поблизу будинку по вулиці Олеся Гончара № 52-А на проїзній частині дороги в межах смуги руху автомобіля ВАЗ-21099, номерний знак НОМЕР_1 , в положенні лежачи знаходився пішохід ОСОБА_8 .

Рухаючись у вказаному напрямку в заданій дорожній обстановці водій ОСОБА_6 , маючи можливість об`єктивно виявити лежачого на проїзній частині вулиці пішохода ОСОБА_8 , порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (надалі по тексту вироку - ПДР або Правила дорожнього руху), відповідно до якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, а саме: не вжив заходів до зменшення швидкості та своєчасного екстреного гальмування автомобіля та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 .

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 21.05.2021 № 189 у пішохода ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження, а саме: черепно-мозкова травма з збоєм головного мозку легкого ступеню; перелом лобової кістки зліва з переходом на решітчасту кістку; перелом кісток носу; крововиливи в решітчасту кістку, в ліву фронтальну пазуху основної кістки; рани в лобній ділянці; синця в верхній повіці лівого ока; дрібні розриви тканини правої легені. Спільність механізму та часу утворення виявлених тілесних ушкоджень робить доцільним можливість кваліфікувати їх по ступеню тяжкості в єдиному комплексі як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя.

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи від 15.07.2021 № СЕ-19/117-21/8276-ІТ в умовах заданої події водій автомобіля ВАЗ-21099, номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_6 мав технічну можливість уникнути наїзду на лежачого пішохода екстреним гальмуванням.

У заданій дорожній обстановці в діях водія автомобіля ВАЗ-21099, номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_6 вбачаються невідповідності з вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.

Своїми необережними діями, які виразились у порушенні Правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому ОСОБА_8 тяжке тілесне ушкодження, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

При визначенні обсягу та порядку дослідження доказів прокурором висловлено думку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, тому необхідно обмежитися допитом обвинуваченого, дослідженням письмових доказів, що характеризують особу обвинуваченого, дослідженням письмових доказів на підтвердження цивільного позову, письмових доказів, необхідних для вирішення долі речових доказів.
Обвинувачений, захисник, представник потерпілого та представник цивільного позивача погодилися з думкою прокурора.
Судом роз`яснено, що у такому випадку сторони кримінального провадження будуть позбавлені права оскаржити в апеляційному порядку судове рішення з підстав заперечення цих обставин.
Ураховуючи те, що обвинувачений у судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю та правильно розумів зміст обставин, зазначених в обвинувальному акті, фактичні обставини справи ніхто з учасників судового розгляду не оспорював, суд у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження всіх доказів і обмежив їх дослідження допитом обвинуваченого, дослідженням наявних доказів на підтвердження цивільного позову, а також дослідженням доказів, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, жалкував про вчинене, надав пояснення, які не суперечили обставинам, викладеним в обвинувальному акті, а також пояснив, що дійсно перебував у стані алкогольного сп`яніння, розраховував на не, що протверезів внаслідок незначної кількості вжитих ним алкогольних напоїв, наїзд на перешкоду здійснив у зв`язку з поганими погодними умовами та значним засніженням дороги. Щиро каявся, щодо міри покарання прохав суд суворо не карати та не позбавляти права керування транспортними засобами, оскільки він працює водієм, його робота є єдиним джерелом доходів сім`ї, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей. Пояснив, що одразу надав посильну допомогу потерпілому, викликав швидку допомогу та поліцію, матеріально допомагав потерпілому та повністю відшкодував йому завдану шкоду.
Захисник обвинуваченого просив суд урахувати, що обвинувачений визнав свою вину, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення на досудовому розслідуванні, нічого не приховував, не переховувався, має трьох неповнолітніх дітей, одружений, працює водієм, жодного разу не притягувався до адміністративної відповідальності. Просив суд також при обранні міри покарання суворо не карати і не позбавляти обвинуваченого права керування транспортними засобами, оскільки це позбавить обвинуваченого єдиного джерела доходів.
Потерпілий ОСОБА_8 у судове засідання не з`явився, направив через представника клопотання про проведення судового засідання без його участі, від позовних вимог відмовився у повному обсязі у зв`язку з відшкодуванням ОСОБА_6 збитків у повному обсязі, проти застосування ст. 75 КК України при призначенні покарання не заперечував.
Представник потерпілого адвокат ОСОБА_4 у судовому засідання підтвердив позицію потерпілого, пояснив, що дійсно потерпілий не має можливості прибути у судове засідання, але жодних претензій до обвинуваченого не має, у зв`язку з чим відмовляється від пред`явленого ним цивільного позову у повному обсязі, наслідки відмови від позову потерпілому представником було роз`яснено.
Суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши письмові докази, що характеризують особу обвинуваченого, дослідивши письмові докази, необхідні для вирішення долі речових доказів та цивільного позову, вважає, що винуватість ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення доведена, а його дії органами досудового розслідування кваліфіковані вірно за ч. 2 ст. 286 КК України.
Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого згідно ст. 66 КК України, є щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого згідно ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння.
Згідно досудової доповіді, підготовленою за запитом Козельщинського районного суду Полтавської області, результати оцінки обвинуваченого ОСОБА_6 показали середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки обвинуваченого для суспільства, у тому числі для окремих осіб. Орган пробації уважає, що виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у тому числі окремих осіб). На думку органу пробації виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень: участь у соціально-виховних заходах. Заходи роботи з громадянином ОСОБА_6 повинні бути спрямовані на формування правослухняної поведінки.
Таким чином, відповідно до загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації покарання, беручи до уваги ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який характеризується за місцем проживання позитивно, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, вчинення злочину з необережності, думку учасників провадження, суд уважає за необхідне призначити обвинуваченому мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Разом з тим, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, враховуючи, що метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засудженого (ч. 2 ст. 50 КК України), думку потерпілого, прокурора, які не наполягали на застосуванні реальної міри покарання, досудову доповідь, а також те, що обвинувачений щиро кається, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, суд уважає, що виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення волі, і тому до нього слід застосувати положення ст. 75 КК України, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання із випробуванням та з покладенням обов`язків, передбачених ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, які є необхідними та достатніми для виправлення обвинуваченого.
Окрім цього, приймаючи до уваги тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, а також керуючись вимогами закону про застосування додаткової міри покарання за вчинене кримінальне правопорушення та виходячи із наслідків і обставин дорожньо-транспортної пригоди, яка вчинена обвинуваченим у стані алкогольного сп`яніння, думки прокурора, який наполягав на застосуванні додаткового виду покарання, суд погоджується зі стороною обвинувачення та вважає, що необхідно застосувати до обвинуваченого додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік.
При цьому суд ураховує, що порушення водієм транспортного засобу підпункту «а» п. 2.9 ПДР, хоча і не впливає на кваліфікацію (не є кваліфікуючою ознакою) злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, але уточнює, конкретизує суспільну небезпечність правопорушення, стан суб`єкта злочину. Відповідно до ч. 1 ст. 67 КК при призначенні покарання обставиною, яка його обтяжує, визнається, крім інших, вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння або у стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів. Суд зазначає, що, навіть відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, що полягає у керуванні транспортними засобами особами у стані алкогольного сп`яніння, що не призводить до наслідків у виді заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій особі, передбачає безальтернативне стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами. Тому у даному випадку суд не вбачає підстав для незастосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Місце роботи обвинуваченого та наявність на утриманні трьох неповнолітніх дітей є важливими факторами у даному випадку, але не вирішальними.
Вирішуючи питання заявлених у справі цивільних позовів суд встановив таке.
Дослідивши матеріали кримінального провадження в частині цивільного позову Козельщинського відділу Глобинської окружної прокуратури Полтавської області про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину та вислухавши пояснення сторін, суд уважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, керуючись таким.
Прокурором Козельщинського відділу Глобинської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах Комунального некомерційного підприємства «Козельщинська центральна районна лікарня» Козельщинської селищної ради заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_6 на користь Комунального некомерційного підприємства «Козельщинська центральна районна лікарня» Козельщинської селищної ради Полтавської області 6789,48 грн на відшкодування витрат стаціонарного лікування потерпілого від злочину ОСОБА_8 та стягнення судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно довідки Козельщинської ЦРЛ від 16.07.2021 та відповідних розрахунків, що додаються до неї, потерпілий ОСОБА_8 знаходився на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні лікарні з 30.01.2021 по 05.02.2021. Вартість перебування на стаціонарному лікуванні становить 6789,48 грн.
Обвинувачений цивільний позов Козельщинського відділу Глобинської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах Комунального некомерційного підприємства «Козельщинська центральна районна лікарня» Козельщинської селищної ради про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину визнав у повному обсязі.
Частиною 2 ст. 127 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Таким чином, цивільний позов підлягає задоволенню, оскільки є належним чином обґрунтованим нормами матеріального права та належними та достатніми доказами, а також визнається обвинуваченим.
Дослідивши матеріали кримінального провадження в частині цивільного позову ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, завданої потерпілому ОСОБА_8 від кримінального правопорушення, суд дійшов висновку про прийняття відмови потерпілого від заявленого ним цивільного позову та закриття провадження у справі в цій частині, оскільки потерпілий ОСОБА_8 відмовився від позовних вимог, про що подав відповідне письмове клопотання.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Нормами КПК України не врегульовані питання відмови цивільного позивача від позову. Тому суд уважає за можливе застосувати норми ст. 206 ЦПК України, частиною третьою якої передбачено, що у разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.
Отже, оскільки потерпілий ОСОБА_8 відмовився від позову, закриття провадження у цій частині не буде суперечити засадам кримінального судочинства.
У зв`язку із закінченням судового провадження відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України необхідно скасувати арешти майна, накладені у кримінальному провадженні на досудовому розслідуванні.
Документально підтверджені процесуальні витрати у даному кримінальному проваджені становлять 3269,00 гривень витрати на залучення експерта, які слід стягнути з обвинуваченого на користь держави у відповідності до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався, підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили не вбачається. Відповідних клопотань стороною обвинувачення не заявлено.
На підставі вищенаведеного, керуючись ч. 2 ст. 286 КК України, ст. 127, 128, ч. 3 ст. 349, ст. 368-371, 373-374, 394 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Визнати винуватим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов прокурора Козельщинського відділу Глобинської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах Комунального некомерційного підприємства «Козельщинська центральна районна лікарня» Козельщинської селищної ради до ОСОБА_6 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) на користь Комунального некомерційного підприємства «Козельщинська центральна районна лікарня» Козельщинської селищної ради Полтавської області (місцезнаходження: вулиця Монастирська, буд. 20, селище Козельщина, Кременчуцький (Козельщинський) район, Полтавська область, 39100; ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 01999320) 6 789,48 гривень (шість тисяч сімсот вісімдесят дев`ять гривень 48 копійок) на відшкодування витрат стаціонарного лікування потерпілого від злочину ОСОБА_8 .

Прийняти відмову ОСОБА_8 від цивільного позову до ОСОБА_6 та закрити провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, завданої потерпілому від кримінального правопорушення.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Автозаводського районного суду міста Кременчука від 02.02.2021 (справа № 524/665/21) на майно, вилучене 30.01.2021 при проведенні огляду, а саме: на спортивні штани чорного кольору з написом «Shooter», спортивну кофту чорного кольору, в яких був одягнений ОСОБА_6 .

Скасувати арешт у повному обсязі, накладений ухвалою слідчого судді Автозаводського районного суду міста Кременчука від 02.02.2021 (справа № 524/665/21) на майно, вилучене 30.01.2021 при проведенні огляду, а саме: автомобіль ВАЗ-21099, номерний знак НОМЕР_1 , володільцем якого є ОСОБА_9 , а користувачем ОСОБА_6 .

Речові докази:
-спортивні штани чорного кольору з написом «Shooter», спортивну кофту чорного кольору повернути власнику ОСОБА_6 ;
-уламки бризговика, мікрочастини з сидіння водія, спинку сидіння водія, поверхню керма, які передано на зберігання до камери зберігання Кременчуцького РУП ГУ НП в Полтавській області, знищити;
-автомобіль ВАЗ-21099, номерний знак НОМЕР_1 залишити володілеці ОСОБА_9 .

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати на залучення експерта та проведення експертизи у сумі 3269,00 гривень.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Козельщинський районний суд Полтавської області.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому у порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя ОСОБА_1