УХВАЛА
16 листопада 2021 року м. Одеса
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Приморського районного суду м. Одеси клопотання прокурора Приморської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_3 , про накладення арешту на тимчасово вилучене майно в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001445 від 03.11.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,
ВСТАНОВИВ:
До Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання прокурора Приморської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_3 , про накладення арешту на автотранспортний засіб д.н.з. НОМЕР_1 , TOYOTA C-HR HYBRID 2021 року випуску, сірого кольору, WIN НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_4 , в рамках кримінального провадження №0001445 від 03.11.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
Зазначене клопотання обґрунтовано тим, що СВ відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0001445 від 03.11.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 03.11.2021 до ВП№2 ОРУП №1 надійшло звернення голови ОК ЖБК «Пространство» щодо шахрайських дій засновника ТОВ «ЛЕНЕЛЬ» ОСОБА_4 та директора підприємства ОСОБА_5 .

Згідно матеріалів встановлено, що орієнтовно у червні 2021 року у громадян ОСОБА_6 та ОСОБА_7 виник намір на купівлю об`єкту нерухомості, у зв`язку чим через ріелторів вони познайомились мене з громадянкою ОСОБА_8 яка запропонувала їм придбати об`єкти нерухомості у будівельній компанії «ПРОСТРАНСТВО» на вулиці Приморській у місті Одесі, при чому зазначила, що вона являється особою, які забезпечує бартерні правочини у «ПРОСТРАНСТВІ».

Під час зустрічі 15.06.2021 у ресторані «АПШЕРОН» на Фонтанській дорозі, Марина проінформувала, що може забезпечити значну знижку на об`єкти нерухомості та запропонувала придбати об`єкти нерухомості у ЖК «ІТ ПРОСТРАНСТВО».

ОСОБА_9 зазначила, що давно співпрацює з БК «ПРОСТРАНСТВО», надає їм різноманітні послуги, за що з нею розраховуються об`єктами, майнові права на які вона потім перепродає.

Саме такі об`єкти вона запропонувала придбати із знижкою, за домовленість ОСОБА_6 та ОСОБА_7 повинні були передати Марині готівкові кошти, а вона у свою чергу відповідні підтверджуючі документи від забудовника та документи щодо сплати коштів згідно договорів.

02.07.2021 між ОСОБА_6 та ОК «ЖБК «ІТ ПРОСТРАНСТВО» було укладено угоду №ІТ/Н-Е.3.102, на виконання вказаної угоди ОК «ЖБК «ІТ ПРОСТРАНСТВО» видано довідку вих. №02/07-21/2 від 02.07.2021 про те, що ОСОБА_6 згідно угоди не несе грошових зобов`язань за договором про членство у кооперативі.

Цього ж дня ОСОБА_6 також укладено угоду ІТ/Н-Е.3.2.1 від 02.07.2021 про купівлю ще одного об`єкту нерухомості, про що також йому було видано довідку вих. № 02/07-21/1 від 02.07.2021. Згідно цієї довідки ОСОБА_6 не несу фінансових зобов`язань за зазначеним договором.

Укладення договорів відбувалось у юридичному відділі за адресою: м. Одеса, вул. Жуковського, 22.

Прибувши до офісу за вказаною адресою, ОСОБА_10 зайшла до юристів, а саме до гр. ОСОБА_11 , віддала йому документи, після чого винесла договір про членство у кооперативі, при цьому біля ОСОБА_10 була гр. ОСОБА_12 . Після того, як ОСОБА_6 підписав та передав їм угоду, приблизно через 10 хвилин ОСОБА_12 передала йому довідку.

Перед підписанням угод ОСОБА_6 було передано 750 000 доларів США засновнику ТОВ «ЛЕНЕЛЬ» ОСОБА_13 у офісному приміщенні консалтингової компанії по вулиці Гоголя, будинок № 9, у місті Одесі, на підтвердження чого директором ТОВ «ЛЕНЕЛЬ» ОСОБА_14 було надано розписку від 02.07.2021, в якій також зазначено що кошти отримані нібито за забезпечення майнових прав згідно вищезазначених договорів, та що нібито членські внески за вищезазначеними договорами виконані ОСОБА_6 в повному обсязі.

Після чого ОСОБА_6 та ОСОБА_15 направились до офісу «ПРОСТРАНСТВО» на вулиці Жуковського, де була підписана вищезазначені угоди про членство в кооперативі та ОСОБА_6 видана довідка щодо відсутності фінансових зобов`язань за зазначеним угодами про членство в кооперативі.

Однак фактично ні ТОВ «Ленель» ні ОСОБА_8 та ОСОБА_16 ніяких внесків за громадянина ОСОБА_6 до кооперативу внесена не було, та фактично зазначені особи шахрайським шляхом заволоділи грошовими коштами ОСОБА_6 .

Також 18.06.2021 між ОСОБА_7 та ОК «ЖБК «ІТ ПРОСТРАНСТВО» було укладено угоду № ІТ/Н-Е.2.1.14, на виконання вказаної угоди ОК «ЖБК «ІТ ПРОСТРАНСТВО» видано довідку вих. № 18/06-21/3 від 18.06.2021 про те, що ОСОБА_7 згідно угоди не несу грошових зобов`язань за договором про членство у кооперативі.

Цього ж дня ОСОБА_7 також укладено угоду ІТ/Н-Е.2.1.15-1 від 18.06.2021 про купівлю ще одного об`єкту нерухомості, про що також мені було видано довідку вих. № 18/06-21/3 від 18.06.2021. Згідно цієї довідки ОСОБА_7 також не несе фінансових зобов`язань за зазначеним договором.

Укладення договорів відбувалось у юридичному відділі за адресою: м. Одеса, вул. Жуковського, 22.

Прибувши до офісу за вказаною адресою, ОСОБА_10 зайшла до юристів, а саме до гр. ОСОБА_11 , віддала йому документи, після чого винесла договір про членство у кооперативі, при цьому біля ОСОБА_10 була гр. ОСОБА_12 . Після того, як ОСОБА_7 підписав та передав їм угоду, приблизно через 10 хвилин ОСОБА_12 передала йому довідку.

Перед підписанням угод ОСОБА_7 було передано 310 000 доларів США засновнику ТОВ «ЛЕНЕЛЬ» ОСОБА_13 у офісному приміщенні консалтингової компанії по вулиці Гоголя, будинок № 9, у місті Одесі, на підтвердження чого директором ТОВ «ЛЕНЕЛЬ» ОСОБА_14 було надано розписку від 18.06.2021, в якій також зазначено що кошти отримані нібито за забезпечення майнових прав згідно вищезазначених договорів, та що нібито членські внески за вищезазначеними договорами виконані ОСОБА_7 в повному обсязі.

Після чого ОСОБА_7 та ОСОБА_15 направились до офісу «ПРОСТРАНСТВО» на вулиці Жуковського, де була підписана вищезазначені угоди про членство в кооперативі та ОСОБА_7 видана довідка щодо відсутності фінансових зобов`язань за зазначеним угодами про членство в кооперативі.

Однак фактично ні ТОВ «Ленель» ні ОСОБА_8 та ОСОБА_16 ніяких внесків за громадянина ОСОБА_7 до кооперативу внесено не було, та фактично зазначені особи шахрайським шляхом заволоділи грошовими коштами ОСОБА_7 .

Під час досудового розслідування оперативним супроводженням УСР в Одеській області ДСР НПУ встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 , являється власником автотранспортного засобу д.н.з. НОМЕР_1 , TOYOTA C-HR HYBRID 2021 року випуску, сірого кольору, WIN НОМЕР_2 .

Враховуючи, вищевикладене, з метою забезпечення збереження речових доказів та конфіскації майна як виду покарання, слідчий звернувся до слідчого судді з клопотання про накладення арешту на вказане майно підозрюваної ОСОБА_4 .
Прокурор надав до суду заяву про розгляд клопотання за його відсутності, просив задовольнити клопотання, підтримує його в повному обсязі.
Відповідно до ч. 2 ст. 172 КК України, прокурор просить розглядати клопотання про арешт майна без виклику особи, яка є його власником, з метою забезпечення арешту майна.
Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 172 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе розглянути клопотання без участі власника майна та прокурора.
Враховуючи неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалося, що відповідає положенням ч. 4 ст. 107 КПК України.
Слідчим суддею було встановлено, що СВ відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0001445 від 03.11.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
11.11.2021 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
Під час досудового розслідування оперативним супроводженням УСР в Одеській області ДСР НПУ встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 , являється власником автотранспортного засобу д.н.з. НОМЕР_1 , TOYOTA C-HR HYBRID 2021 року випуску, сірого кольору, WIN НОМЕР_2 .

Враховуючи, вищевикладене, з метою забезпечення збереження речових доказів та конфіскації майна як виду покарання, слідчий звернувся до слідчого судді з клопотання про накладення арешту на вказане майно підозрюваної ОСОБА_4 .
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно положенню п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.
Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом.
Поряд з цим, відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч. 7 ст. 170 КПК України - арешт може бути накладений на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.
Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
Правова кваліфікація злочину є шахрайство, вчинене в особливо великих розмірах, за який санкцією ч. 4 ст. 190 КК України передбачено можливість покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, що відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.
Метою накладення арешту на майно, згідно п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, є: збереження речових доказів та конфіскації майна як виду покарання.
Враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого здійснюється досудове розслідування вищевказаного кримінального провадження, слідчий суддя з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження майна, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та має значення речового доказу у даному кримінальному провадженні, а також забезпечення можливої конфіскації майна за вироком суду, приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення вищевказаного клопотання та накладення арешту на вищезазначене майно.
Керуючись ст.ст. 170, 173, 309, 372, 376 КПК України,

УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 , про накладення арешту на тимчасово вилучене майно в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001445 від 03.11.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, задовольнити.
Накласти арешт на майно, у кримінальному провадженні №0001445 від 03.11.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, власником якого є ОСОБА_4 , а саме на: автотранспортний засіб д.н.з. НОМЕР_1 , TOYOTA C-HR HYBRID, 2021 року випуску, сірого кольору, WIN НОМЕР_2 .

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Одеського апеляційного суду на протязі 5 (п`яти) днів.

Слідчий суддя ОСОБА_1