Номер провадження: 11-сс/813/1510/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2021 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_9 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001685 від 01 жовтня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2021 року було задоволено клопотання слідчого СВ ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 та відносно підозрюваного ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням розміру застави, який складає 181 600 гривень, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001685 від 01 жовтня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Строк дії запобіжного заходу визначено до 29 листопада 2021 року включно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту у період часу з 22 години 00 хвилин до 08 годині 00 хвилин за адресою: АДРЕСА_1 , або змінити оскаржену ухвалу в частині обраного розміру та визначити розмір застави двадцять прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Захисник вважає, що обраний запобіжний захід є занадто суворим, а визначений розмір застави непомірно великим.

Апелянт стверджує, що прокурор не довів існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Захисник звертає увагу, що підозрюваний має постійне місце роботи та проживання, міцні соціальні зв`язки, оскільки проживає разом з ОСОБА_12 та виховує її дитину.

За таких обставин, апелянт вважає, що до ОСОБА_11 можливо застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Захисник ОСОБА_8 та підозрюваний ОСОБА_9 в судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_7 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив апеляційний суд залишити оскаржену ухвалу слідчого судді без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали за клопотанням слідчого та доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що підозра ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України є обґрунтованою.

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_9 підозрюється в тому, що 01 жовтня 2021 приблизно о 01 годині 30 хвилин, (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), знаходячись приблизно за 10 метрів від житлового будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_13 , за попередньою змовою з ОСОБА_9 , виник спільний корисливий мотив та умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, вони визначили об`єктом свого злочинного посягання майно, що знаходяться в кабельній каналізації АТ «Укртелеком».

При цьому зазначені особи розподілили між собою ролі таким чином, що в той час, коли ОСОБА_13 , незаконно проникне до кабельної каналізації та вчинить демонтаж кабелю зв`язку, звідки таємно викраде майно належне ОФ АТ «Укртелеком», то в цей час ОСОБА_9 , буде знаходитись поруч, за для того, щоб попередити ОСОБА_13 , в разі появи служби охорони чи поліції, що може зашкодити реалізації та доведення їх злочинного наміру таємного заволодіння чужим майном до кінця.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна та дотримуючись розподілу ролей, будучи впевненим, що за їхніми злочинними діями ніхто не спостерігає, а поряд відсутні сторонні особи, ОСОБА_13 , за допомогою металевого лому відкрив кришку люку кабельної каналізації та проник до вказаного приміщення, після чого, умисно, з корисливих мотивів демонтував за допомогою металевих кусачок кабель зв`язку марки ТПП 400х2х0,4 довжиною приблизно 36 метрів, належний ОФ АТ «Уктелеком», після чого виліз з кабельної каналізації №1, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Героїв Крут, 12а, та пішов до люку кабельної каналізації №2, що розташована за вищевказною адресою, яка знаходилась на відстані 30 метрів від першого, де за допомогою металевого лому відкрив кришку люку кабельної каналізації та проник до вказаного приміщення, після чого демонтував за допомогою металевих кусачок кабель зв`язку марки ТПП 400х2х0,4 довжиною приблизно 36 метрів, належний ОФ АТ «Уктелеком», після чого виліз з кабельної каналізації №2 в цей час поруч к люками кабельної каналізації №1 та №2, що розташовані за аресою: м. Одеса, вул. Героїв Крут, 12а, стояв ОСОБА_9 , де спостерігає за відсутністю сторонніх осіб.

Далі ОСОБА_13 , разом з ОСОБА_9 , витягнули з кабельної каналізації №2, кабель зв`язку марки ТПП 400х2х0,4 довжиною приблизно 36 метрів, належний ОФ АТ «Уктелеком», дотримуючись раніше обумовленої домовленості з викраденим майном, з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись ним на власний розсуд, тим самим спричинивши юридичній особі Одеська філія АТ «Укртелеком», код ЄДРПОУ № 21560766, в особі представника ОСОБА_14 , матеріальну шкоду на загальну суму 13015 гривень 08 копійок.

Апеляційний суд вважає, що обґрунтованість підозри ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, підтверджується долученими до клопотання слідчого доказами, зокрема:

- протоколом прийняття заяви та протоколом допиту представника потерпілого ОСОБА_15 , де останній зазначив обставини вчинення кримінального правопорушення;

- протоколом огляду місця подій від 01.10.2021 року, а саме огляд місця події за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Петрова, між будинків № 42 та №46, де розташовувався автомобіль марки «BMW», польської реєстрації з номером НОМЕР_1 , сірого кольору, всередині якого було виявлено та вилучено майно, яке викрадено з приміщення кабельної каналізації за адресою: м. Одеса, вул. Героїв Крут 12-А, та знаряддя злочину, яким було відчинено люки від каналізації;

- протоколом огляду місця події від 01.10.2021, яке проводилось за участю ОСОБА_16 та ОСОБА_13 , які показали на місце вчинення злочину та признали провину у повному обсязі;

- протоколами допиту свідків, а саме працівників ВКП ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , які зупинили ОСОБА_16 та ОСОБА_13 неподалік місця вчинення злочину разом з викраденим майном;

- протоколом затримання ОСОБА_9 в порядку ст.208 КПК України, одразу після вчинення ним кримінального правопорушення;

- протоколом затримання ОСОБА_13 , в порядку ст.208 КПК України, одразу після вчинення ним кримінального правопорушення;

- іншими матеріалами кримінального провадження №0001685 в їх сукупності.

Апеляційний суд зазначає, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства", зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування зазначені докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України. При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено та стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено.

У справі «Ферарі-Браво проти Італії», ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою».

Ураховуючи наведене, ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк до шести років.

Таким чином, ураховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_9 у разі доведеності його вини, існує ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути кримінальної відповідальності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризик переховування підозрюваного від суду підтверджується також тим, що підозрюваний не має постійного місця роботи та утриманців, що свідчить про відсутність у ОСОБА_9 міцних соціальних зв`язків.

Також апеляційний суд враховує, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється в тому, що він разом з іншою особою ОСОБА_20 з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення викрали майно юридичної особи Одеська філія АТ «Укртелеком».

В свою чергу відсутність у ОСОБА_9 постійного місця роботи, а отже і джерел доходу доводять, що перебуваючи на свободі підозрюваний може продовжити злочинну діяльність.

Ризик вчиненні підозрюваним ОСОБА_21 іншого кримінального правопорушення підтверджується також тим, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину проти власності, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про існування ризику незаконного впливу підозрюваним на свідків, з метою змінити їх показання, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Вищенаведене в сукупності з встановленими ризиками свідчить про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти заявленим слідчим ризикам та не дозволить контролювати місце перебування ОСОБА_9 , який у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу цілком ймовірно може вдатись до спроб зникнути з поля зору правоохоронного органу.

Обставини, передбачені ч.2 ст.183 КПК України, які могли бути перешкодою для застосування відносно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею встановлені не були.

Щодо тверджень апеляційної скарги захисника про наявність у ОСОБА_9 міцних соціальних зв`язків, апеляційний суд зазначає, що до матеріалів апеляційної скарги не додані документи, які б підтверджували наявність у ОСОБА_9 дружини, дітей чи інших утриманців або постійного місця роботи.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про недоведеність існування ризиків, які передбачають необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є непереконливими, адже при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що на теперішній час існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, та на підставі повного та всебічного дослідження всіх обставин провадження дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування до ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя з урахуванням положень п)2 ч.5 ст.182 КПК України, особи підозрюваного, обставин злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_9 , обґрунтовано визначив заставу у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 181 600гривень, - тобто у межах встановлених щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину, оскільки саме такий розмір застави, у разі його внесення, буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку та запобігти заявленим у клопотанні слідчого ризикам.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що 05.10.2021 року за ОСОБА_9 була внесена застава, встановлену слідчим суддею та був звільнений з-під варти.

За таких обставин, доводи захисника ОСОБА_8 про наявність підстав для застосування до ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою є необґрунтованими, а слідчий суддя дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не виявив перешкод для застосування такого запобіжного заходу, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, а визначений розмір застави є необхідним та достатнім для забезпечення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2021 року, якою до підозрюваного ОСОБА_9 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням розміру застави, який складає 181 600 гривень, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001685 від 01 жовтня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3