Справа № 753/2190/21 Суддя в І-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2150/2021 Суддя в 2-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

за участю:

прокурора - ОСОБА_8 , ОСОБА_9

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

захисника - ОСОБА_11

обвинуваченого - ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 000041 від 04.03.2020 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_13 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 03 лютого 2021 року,

в с т а н о в и л а :
Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 03 лютого 2021 року,

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч.1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень;
вирішено питання про речові докази;

Відповідно до вироку, 13 січня 2020 року, приблизно о 15 годині 30 хвилин, ОСОБА_12 , знаходячись разом із ОСОБА_13 поблизу житлового будинку АДРЕСА_2 , внаслідок конфлікту з останнім, маючи умисел, спрямований на завдання тілесних ушкоджень, наніс потерпілому ОСОБА_13 правою рукою удар в область грудної клітини, після чого, ОСОБА_13 перехилився через паркан та впав на спину, внаслідок чого отримав легкі тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі потерпілий, не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку та правильності кваліфікації його дій, указав на незаконність вироку, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість. В обґрунтування доводів поданої апеляційної скарги указав, що місцевим судом не було надано належної оцінки особі обвинуваченого, зокрема не було враховано, що останній щиро не розкаявся у вчиненому, продовжував свою протиправну поведінку, спрямовану на залякування потерпілого шляхом нанесення ударів та погроз, внаслідок чого були внесені відповідні відомості до ЄРДР. Звернув увагу також і на ту обставину, що місцевим судом при призначенні обвинуваченому покарання не було враховано обставину, яка обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку з інвалідністю. Поряд з цим, апелянт також зауважив, що обвинувачений ОСОБА_12 не працевлаштований, має на утриманні неповнолітню дитину, що на його думку, ставить під сумнів можливість виконання обвинуваченим покарання у вигляді штрафу. Просив вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_12 покарання у виді виправних робіт строком на 1 рік.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

представника потерпілого, який подану потерпілим апеляційну скаргу підтримав, підтвердив її доводи та просив її задовольнити;

обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу потерпілого вважали не обґрунтованою, просили залишити її без задоволення, а вирок без змін;

прокурора, який вимоги апеляційної скарги потерпілого вважав обґрунтованими;

вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга потерпілого до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. За змістом ч.2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Розгляд вказаного провадження проведено судом першої інстанції в порядку ст. ст. 381, 382 КПК України.

Вирок суду в частині доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_14 та правильності кваліфікації його дій за ч.1 ст. 125 КК України учасниками судового провадження не оспорюється.

При призначенні покарання ОСОБА_12 за ч.1 ст. 125 КК України суд дотримався вимог ст. 65 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, також враховано відсутність обтяжуючих покарання ОСОБА_12 обставин та наявність пом`якшуючої покарання обставини, а саме, щирого каяття. З урахуванням даних обставин суд прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_12 покарання у виді штрафу у межах санкції, передбаченої ч.1 ст. 125 КК України. Покарання обвинуваченому призначено з дотриманням вимог ст. 65,50 КК України та є необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Доводи апеляційної скарги потерпілого в частині неврахування місцевим судом при призначенні обвинуваченому покарання обставини, яка обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, з інвалідністю, є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах законодавства.

Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім як у випадках зміни судом правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання, зокрема, чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме.

За п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Обов`язок доказування перелічених обставин згідно зі ст. 92 КПК України покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що орган досудового розслідування при формулюванні пред`явленого обвинувачення, з яким в подальшому місцевий суд погодився, не інкримінував ОСОБА_12 вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, особи з інвалідністю.

Цих обставин також не було зазначено в обвинувальному акті як таких, що обтяжують покарання відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 291 КПК.

За таких обставин суд апеляційної інстанції позбавлений можливості визнати обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_12 вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, особи з інвалідністю, оскільки це суперечить положенням ст . 337 КПК України.

Також не грунтуються на вимогах законодавства доводи апеляційної скарги потерпілого щодо необхідності призначення обвинуваченому ОСОБА_12 покарання у виді виправних робіт.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст. 57 КК України покарання у виді виправних робіт встановлюється на строк від шести місяців до двох років і відбувається за місцем роботи засудженого. Із суми заробітку засудженого до виправних робіт провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків.

Як вбачається з матеріалів провадження та пояснень обвинуваченого, наданих в суді апеляційної інстанції, обвинувачений ОСОБА_12 офіційно не працевлаштований. Таким чином, виходячи зі змісту ст. 57 КК України, йому не може бути призначене дане покарання.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_12 покарання за ч.1 ст. 125 КК України відповідає меті покарання та є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а тому доводи апеляційної скарги потерпілого про м`якість призначеного обвинуваченому покарання колегія суддів вважає безпідставними.

На підставі викладеного, вирок Дарницького районного суду м. Києва від 03 лютого 2021 року щодо ОСОБА_12 є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування не вбачається, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне залишити вирок без змін, а апеляційну скаргу потерпілого без задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_13 залишити без задоволення.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 03 лютого 2021 року щодо ОСОБА_12 залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4