КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3
при секретарі судових засідань ОСОБА_4 о
за участю:
прокурора ОСОБА_5
засудженого ОСОБА_6
представника ДУ «Бориспільська
виправна колонія № 119» ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві з застосуванням відеоконференцзвязку апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 серпня 2021 року,

в с т а н о в и л а:

До Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 серпня 2021 року в задоволенні вказаного клопотання було відмовлено.

Постановлене рішення суд мотивував тим, що на час розгляду клопотання засуджений не досяг необхідного ступеню виправлення, а лише починає ставати на шлях виправлення, а тому умовно-дострокове звільнення останнього від відбування покарання наразі є передчасним.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області скасувати та постановити нову, якою його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання задовольнити.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи, що у свою чергу спричинило неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 81 КК України.

Згідно доводів апеляційної скарги ОСОБА_8 він був працевлаштований у Бориспільській виправній колонії з самого початку, однак працював неофіційно, оскільки на той час не було вільних ставок зарплати. Перевівся на роботу офіційно відразу, як з`явилися вільні місця. Тому, як вказує апелянт, він має лише три заохочення, оскільки при неофіційному працевлаштуванні їх не дають.

Крім того, апелянт просить врахувати, що комісією установи йому було відмовлено у переведенні до центру соціальної реабілітації у 2018 та 2019 роках, а тому за сплином тривалого проміжку часу, це не може бути підставою в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання.

Що стосується посилань суду на ті обставини, що ОСОБА_8 не приймає участі у роботі самодіяльної організації, а також реалізації програми диференційного впливу на засуджених, то як зазначає апелянт, у ДУ «Бориспільська виправна колонія № 119» не існує самодіяльної організації, а про існування програми диференційного впливу на засуджених, він не знав.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, прокурора та представника ДУ «Бориспільська виправна колонія № 119», які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Приписами ст. 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та фактично відбув не менше двох третин строку покарання, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.

Відповідно до ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Колегія суддів вважає, що Бориспільський міськрайонний суд Київської області під час розгляду клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання дійшов правильного висновку, що мета покарання щодо виправлення засудженого в даному випадку ще не досягнута.

В ході апеляційного розгляду справи встановлено, що ОСОБА_8 знаходиться в місцях позбавлення волі з 14 лютого 2017 року. Під час перебування в ДУ «Київський слідчий ізолятор» зарекомендував себе посередньо, стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався.

Відбуває покарання в ДУ «Бориспільська виправна колонія № 119» з 02 березня 2017 року. На початку відбуття покарання характеризувався негативно. За порушення вимог встановленого порядку відбування покарання отримав три стягнення, зокрема 20 вересня 2017 року, 15 липня 2018 року, 21 березня 2019 року, які погашені у встановленому законом порядку. В подальшому змінив свою поведінку на кращу, працевлаштувався в майстерню установи. Також, за власної ініціативи виконує обов`язки днювального. За сумлінне виконання покладених обов`язків та дотримання встановлених правил поведінки отримав три заохочення, зокрема 21 січня 2021 року, 15 квітня 2021 року та 16 липня 2021 року. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує дружні стосунки із засудженими, як позитивної так і негативної спрямованості. Дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення до персоналу установи. Встановлені вимоги персоналу установи виконує. Підтримує зв`язки з рідними шляхом побачень та отримання від них передачі.

08 листопада 2018 року ОСОБА_8 розглядався на комісії установи, щодо можливого застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 101 КВК України, а саме переведення з дільниці ресоціалізації до дільниці соціальної реабілітації, але засудженому було відмовлено, оскільки засуджений не став на шлях виправлення.

05 вересня 2019 року ОСОБА_8 розглядався на комісії установи, щодо можливого застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, а саме заміна не відбутої частини покарання більш м`яким, але засудженому було відмовлено, оскільки він не став на шлях виправлення.

Вину у скоєному засуджений ОСОБА_8 визнав.

Відповідно до ст. 123 КВК України не приймає участі у реалізації програми диференційного виховання впливу засуджених.

Відповідно до ст. 127 КВК України не приймає участі у роботі самодіяльних організацій, не проявляє розумну соціально-корисну активність в організації їх роботи.

Підлягав застосуванню до нього норм ст. 81 КК України, про те рішенням комісії ДУ «Бориспільська виправна колонія № 119» від 10 липня 2020 року було відмовлено, оскільки засуджений ОСОБА_8 не довів свого виправлення.

З вище наведеного слідує, що за час перебування в місцях позбавлення волі, а саме з 14 лютого 2017 року, фактично до початку 2021 року, засуджений ОСОБА_8 характеризувався негативно. І хоча на даний час його поведінка покращилася, проте враховуючи її відносно нетривалий період, в сукупності з іншими обставинами, є підстави вважати, що засуджений не досяг необхідного ступеню виправлення.

Таким чином, враховуючи, що обов`язковою умовою для умовно-дострокового звільнення засудженого є наявність обставин, які вказують, що останній дійсно став на шлях виправлення, застосування до ОСОБА_8 пільги, передбаченої ст. 81 КК України, є передчасним.

Ті обставини, що ОСОБА_8 працевлаштований та має три заохочення, без підтвердження того, що він став на шлях виправлення, не можуть бути підставами для його умовно-дострокового звільнення.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_8 з приводу того, що він був працевлаштований в ДУ «Бориспільська виправна колонія №119» з 2017 року, то надані суду матеріали не містять таких відомостей. Не доведено вказаних обставин і самим засудженим.

Доводи ОСОБА_8 про відсутність у ДУ «Бориспільська виправна колонія № 119» самодіяльної організації спростовуються наданими суду матеріали.

Посилання ОСОБА_8 на ті обставини, що він не знав про існування програми диференційного виховного впливу на засуджених, не можуть бути підставою для застосування до останнього положень ст. 81 КК України, оскільки свідчать про відсутність у особи самокерованої свідомої поведінки направленої на процес позитивних змін.

Таким чином, ОСОБА_8 не довів своє виправлення та перевиховання, в тому обсязі, які у відповідності до вимог чинного законодавства дають підстави для його умовно-дострокового звільнення від відбування призначеного покарання. Не містять таких відомостей і надані суду матеріали.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання осіб, до яких можуть бути застосовані положення ст. 81 КК України, є правом, а не обов`язком суду.

За наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_8 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, а відтак не вбачає підстав для задоволення поданої ним апеляційної скарги.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 серпня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі без змін.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_____________________ _____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3