Провадження №11-кп/824/2340/2021 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 вересня 2021 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_10 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 17 лютого 2021 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Високе, Черняхівського р-ну, Житомирської обл., українця, громадянина України, з профільною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-
В С Т А Н О В И Л А :

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_7 , 01.08.2020 приблизно о 23 годині 52 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним мотоциклом «APRILLA RSL 1000», VIN: НОМЕР_1 , рухався з перевищенням максимально дозволеної швидкості по проїзній частині пр-ту ОСОБА_11 , зі сторони вул. О. Бальзака, у крайній лівій смузі, наближався до регульованого світлофорними об`єктами перехрестя бульв. Перова, в місті Києві.
У цей час, по проїзній частині бульв. Перова, зі сторони пр-ту Визволителів, у напрямку пр-ту Маяковського, на перехрестя з пр-том Шухевича, в місті Києві, на зелений (дозволяючий рух у його напрямку) сигнал світлофору виїхав автомобіль марки «CHEVROLET AVEO», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія
ОСОБА_12 порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 підпункту «б», 2.9 підпункту «а», 8.7.3 підпункту «е», 8.10, 12.4, дорожнього знаку 5.18 та дорожньої розмітки 1.18 Правил дорожнього руху України ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, який впливає на увагу і реакцію водія, а також порушує його координацію, будучи обізнаним, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки умисно та зухвало ігноруючи вимоги Правил дорожнього руху України, безвідповідально ставлячись до можливості настання негативних наслідків, розпочав керування технічно справним мотоциклом марки «APRILLA BSL 1000», VIN: НОМЕР_1 , у процесі якого, маючи об`єктивну змогу спостерігати за показниками спідометру та обрати безпечну швидкість руху, грубо порушуючи швидкісний режим, рухаючись по крайній лівій смузі проїзної частини проспекту Шухевича, рух з якої дозволяється лише для повороту ліворуч, проявив неуважність до дорожньої обстановки і її змін, не виконав вимоги дорожнього знаку та дорожньої розмітки «напрямок руху ліворуч», не зупинився на червоний (забороняючий у його напрямку рух) сигнал світлофору, виїхав на перехрестя, де здійснив зіткнення з автомобілем марки «CHEVROLET AVEO», н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_13 , який рухався на зелений (дозволяючий рух сигнал світлофору), наближаючись справа та мав безперечну перевагу в русі.
У результаті даної дорожньо-транспортної події пасажир мотоцикла «APRILLA RSL 1000» ОСОБА_14 був госпіталізований до КМКЛШМД, де ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.
Внаслідок дорожньо-транспортної події ОСОБА_14 отримав тілесні ушкодження у вигляді саден та подряпин на тулубі та кінцівках, ран на лівих верхній та нижній кінцівках, крововиливу у м`які тканини голови, відкритих переломів кісток основи черепу, ділянки забою головного мозку, розповсюдженого дифузного субарахноїдального крововиливу з вираженою лейкоцитальною реакцією у правій півкулі головного мозку, множинних двобічних переломів ребер, розриву донного сполучення, забою правої легені, респіраторного де стрес-синдрому, набряку-набухання головного мозку. Причиною смерті ОСОБА_14 стала відкрита черепно-мозкова травма.
Порушення водієм ОСОБА_7 Правил дорожнього руху та настання наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілого ОСОБА_14 перебувають між собою у прямому причинному зв`язку.
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 17 лютого 2021 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді 5 /п`яти/ років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.Згідно ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід ОСОБА_7 не обирався.Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено. Стягнуто з ОСОБА_7 процесуальні витрати в розмірі 6 211 гривень 10 копійок за проведення експертиз № СЕ-19/111-20/42761-ФТ від 02.08.2020 року та № 12-1/2094 від 21.09.2020 року на користь держави. Вирішено питання речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. У решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, доведеність вини ОСОБА_7 та кваліфікацію дій обвинуваченого, прокурор вважає вирок суду незаконним і таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.
Прокурор звертає увагу, що суд першої інстанції застосовуючи ст.75 КК України залишив поза увагою характер допущеного винним порушення Правил дорожнього руху України. Дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок грубого порушення законодавчих приписів обвинуваченим, оскільки ОСОБА_7 рухався із перевищенням максимально допустимої швидкістю. Також судом не взято до уваги, що ОСОБА_7 перебував у стані алкогольного сп`яніння.
Таким чином, конкретні обставини вчинення інкримінованого злочину вказують, що керуючи транспортним засобом, обвинувачений може нести загрозу не тільки для оточуючих, а і для самого себе. Жодних підстав, які б дозволяли обґрунтовано і законно застосовувати ст.75 КК України та звільняти обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням в ході судового розгляду кримінального провадження встановлено не було.
Оскільки покарання має на меті не тільки кару й виправлення засудженого, а також запобігання вчинення нових злочинів, вважає, що необхідним є реальне позбавлення волі ОСОБА_7 .
В свою чергу, на противагу доводам апеляційного прохання, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 подала заперечення, в яких, посилаючись на законність, обґрунтованість та вмотивованість вироку Дніпровського районного суду міста Києва від 17 лютого 2021 року, зокрема в частині застосування положень ст.75 КК України, просить апеляційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_10 залишити без задоволення так закрити провадження.
Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:
прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити;
обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора;
вивчивши матеріали справи, дослідивши характеризуючи обвинуваченого матеріали, вислухавши учасників судового розгляду в дебатах та обвинуваченого з останнім словом, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених процесуальним законом.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги. У зв`язку з цим, апеляційний суд не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оскаржено в апеляційній скарзі.
Суд першої інстанції розглянув дане кримінальне провадження відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження та визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд першої інстанції з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Вирок суду першої інстанції в частині фактичних обставин справи, кваліфікації кримінального правопорушення та доведеності вини ОСОБА_7 , прокурором не оскаржуються, а тому апеляційним судом не перевіряються.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_15 у скоєнні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими і не оскаржуються учасниками судового провадження.
Відповідно до положень ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Так, призначаючи обвинуваченому покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, суд першої інстанції врахував наявність обставини, що пом`якшує покарання та істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено. З даними висновками суду погоджується і колегія суддів.
Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покаранням у виді позбавлення волі за своїм розміром відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного, внаслідок помірної суворості, є необхідним і достатнім для його виправлення, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України.
Суд першої інстанції, врахувавши тяжкість вчиненого злочину, дані про особу винного, визнав за можливе звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Колегія суддів визнає необґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції неправильно застосував до обвинуваченого ОСОБА_7 положення ст.75 КК України та звільнив його від відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з встановлення іспитового строку тривалістю 3 роки.
Так, відповідно до положень ст.75 КК України якщо суд крім випадків за засудження за корупційний злочин при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Пунктом 2 абзацу у Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що відповідно до п.1 ч.1 ст.65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, тощо.
Згідно ухваленого судом першої інстанції вироку, ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до положень ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких.
На думку колегії суддів, звільняючи обвинуваченого від відбування покарання з встановленням іспитового строку, суд першої інстанції навів у вироку належні мотиви прийнятого рішення, вказав в чому полягало його щире каяття.
Крім того, в суді апеляційної інстанції були досліджені надані захисником документи, а саме: довідка до акту огляду медико - соціальної експертної комісії серії 12 ААБ № 444713 відповідно до якої ОСОБА_7 була встановлено 15.03.2021 року друга група інвалідності; довідка №3 від 19.04.2021 про те, що ОСОБА_7 з 18.03.2021 року по теперішній час працює на посаді табельник в ТОВ «ВІДІ АВТОСТРАДА»; інші медичні документи.
Колегія суддів вважає, що наведені обставини, в тому числі і з урахуванням обставини, що пом`якшує покарання, можуть свідчити про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без реального відбування покарання. Суд першої інстанції за передбачених законом підстав застосував положення ст.75 КК України та звільнив ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку, таке покарання забезпечить його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Отже, на переконання колегії суддів, прийняте судом першої інстанції рішення про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.75 КК України мотивовано належним чином, а тому викладені в апеляційній скарзі прокурора доводи про неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність є безпідставними.

За наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки із реальним його відбуванням, оскільки апеляційна скарга прокурора не містить належного обґрунтування та переконливих доводів щодо незаконності вироку суду першої інстанції.
Крім того, колегія суддів звергає увагу на те, що апеляційну скаргу на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 17 лютого 2021 року подав прокурор, який з огляду на положення ч.4 ст.36 КПК України не має права подавати апеляційну скаргу.
Між тим, колегія суддів зважає на те, що правовий статус прокурора, який подав апеляційну скаргу, на етапі відкриття апеляційного провадження не був встановлений.
Прокурор у судовому засіданні висловив думку про те, що апеляційна скарга подана повноважним прокурором , просив її розглянути і підтримав апеляційну скаргу.
Обвинувачений та його захисники дали пояснення по суті апеляційної скарги, пославшись на подання скарги не уповноваженим прокурором, проте будь-яких клопотань у зв`язку із цією обставиною не заявили, а просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги.
Враховуючи зазначені позиції сторін кримінального провадження, із метою не вчиняти перешкод у доступі до кримінального провадження та з метою реалізації засад кримінального провадження, розгляд кримінального провадження протягом розумних строків, колегія суддів вважає за необхідне розглянути кримінальне провадження за поданою апеляційною скаргою прокурора із ухваленням рішення по суті апеляційної скарги.
Таким чином, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, покарання необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, а тому не вбачає підстав для його скасування, про що ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора.
Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 17 лютого 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді ____________________ ___________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4