ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2994/21 Справа № 215/3489/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 жовтня 2021 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,
за участю:
секретаря ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 жовтня 2021 року задоволено клопотання прокурора та продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 на строк до 09 грудня 2021 року включно.
Мотивуючи постановлене рішення, суд послався на те, що обставини, які існували на момент обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та в подальшому при його продовженні не змінилися та продовжують існувати. Разом з цим, суд, врахувавши, те, що обвинувачений хоча й має постійне місце роботи, малолітню дитину, однак неодружений, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання від від 3 до 7 років позбавлення волі, у відношенні нього в Тернівському районному суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, перебуває на розгляді кримінальне провадження за ст. 126-1 КК України, встановивши, що заявлені прокурором ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, впливу на потерпілих і свідків, є доведеними, дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора та продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому.
В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора, звільнити обвинуваченого з-під варти та зобов`язати його з`являтися за кожною вимогою суду чи іншого органу державної влади протягом дії запобіжного заходу. Застосувати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з забороною залишати місце постійного проживання в період з 22-00 до 05-00 годин, або застосувати інший альтернативний запобіжний захід, не пов`язаний із ізоляцією від суспільства.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, захисник посилається на допущені судом істотні порушення вимог кримінального та кримінального процесуального закону, а також на формальний розгляд клопотання прокурора та автоматичне продовження строку тримання під вартою обвинуваченого. На переконання захисника, суд допустив односторонність вирішення вказаного питання, з огляду на те, що не здійснив належну перевірку особи та повноважень прокурора, чим перейняв на себе функції органу обвинувачення, тому суд мав заявити самовідвід. При цьому, адвокат звертає увагу, що матеріали провадження не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину та продовження існування заявлених ризиків. До того ж, адвокат зазначає і про безпідставний нерозгляд заявлених стороною захисту клопотань та заперечень з приводу продовження запобіжного заходу. Звертається увага, й на безпідставне затягування суддею підготовчого судового засідання, яке до сих пір не проведено. До того ж, захисник вважає, що суд належним чином не врахував особу ОСОБА_6 , який не судимий, має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки зі своєю родиною, має малолітню дитину на вихованні та колишню дружину, яка не працює у зв`язку з доглядом за дитиною, а також хвору матір, яка фактично перебуває на його утриманні, також, має постійне офіційне місце роботи, на якій характеризується виключно позитивно.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.
З огляду на те, що захисник не наполягав на обов`язкові участі обвинуваченого й інших учасників провадження в судовому засіданні, та клопотань про їх обов`язкову участь до суду не надходило, апеляційний суд, у відповідності до положень ч. 4 ст. 422-1 КПК України, вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд за їх відсутності.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду в межах апеляційної скарги.
Вирішуючи питання законності судового рішення, ухваленого щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , суд зазначає таке.
Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Вказаним розділом передбачено, в тому числі і порядок подачі, розгляду клопотань про застосування та продовження запобіжних заходів.
При цьому, Конституційний Суд України у своєму рішенні № 1-р/2017 від 23 листопада 2017 року зазначив, що висновки слідчого судді щодо будь-яких обставин, які стосувалися суті підозри, обвинувачення та були взяті до уваги при обґрунтуванні запобіжного заходу, обраного під час досудового розслідування, для суду на стадії судового провадження не є преюдиційними. У підготовчому провадженні суд має перевірити обґрунтованість застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, пов`язаного з обмеженням його права на свободу та особисту недоторканність, та прийняти вмотивоване рішення, незважаючи на те, чи закінчився строк дії ухвали слідчого судді, постановленої на стадії досудового розслідування про обрання такого запобіжного заходу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
В силу вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Частиною 5 статті 199 КПК України, передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Згідно зі ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
На переконання колегії суддів, судом першої інстанції зазначені вимоги кримінального процесуального закону, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , були дотриманні в повній мірі.
Апеляційним судом встановлено, що в провадженні Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000174 щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.
На стадії досудового розслідування було обрано щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в останній раз, за наслідком розгляду клопотання прокурора, було продовжено судом першої інстанції 17 серпня 2021 року.
Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.
Твердження захисника про не доведення наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні злочину, є неспроможними, оскільки обґрунтованість його обвинувачення у вчиненні злочину, що йому інкримінується, на цій стадії судом не перевіряється, а обґрунтованість підозри у вчиненні цього злочину оцінювалась слідчим суддею при обранні запобіжного заходу. При цьому, оцінка доказів по суті висунутого обвинувачення відбувається у визначеному кримінальним процесуальним законом порядку після їх дослідження в нарадчій кімнаті при ухваленні судом рішення, в той час як на цьому етапі провадження суд має оцінити наявність ризиків та доцільність застосування або продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу.
До того ж, оскаржене рішення суд прийняв під час підготовчого провадження, в ході якого він позбавлений можливості здійснювати дослідження доказів.
Разом із цим, доводи захисника в скарзі, що прокурором та судом не обґрунтовані ризики, є безпідставними і такими, що не відповідають фактичним обставинам провадження.
Так, у відповідності до ст. 178 КПК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому злочину, який є тяжким, можливе покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим, а саме позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, особу обвинуваченого, який хоча й має постійне місце роботи, малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , але неодружений, й щодо нього в Тернівському районному суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, перебуває кримінальне провадження за ст. 126-1 КК України, а також те, що судовий розгляд ще триває, й те, що ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховування від органів досудового розслідування та суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, впливу на потерпілих і свідків, не зменшилися та продовжують існувати, дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою й відсутність процесуальної можливості застосування менш суворого виду запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту.
Ці висновки узгоджуються із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Враховуючи викладене, висновки суду про те, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є обґрунтованим.
Отже, суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.
Переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, стороною захисту надано не було й апеляційним судом таких не встановлено.
Апеляційний суд не вбачає підстав для застосування щодо ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, а стороною захисту доказів на підтвердження таких надано не було.
З огляду на викладене, та те, що на цей час продовжують існувати обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого у цьому кримінальному провадженні, а наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися, колегія суддів, не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.
Доводи захисника про неврахування судом наявності у обвинуваченого місця проживання, малолітньої дитини, а також стану його здоров`я, є неспроможними, а ці обставини були об`єктом дослідження суду при продовженні строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка.
Отже, вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого, суд в повній мірі обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, врахувавши при цьому й практику ЄСПЛ.
При цьому, продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі "Самойлович проти України" (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16.05.2013 року), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».
Доводи захисника про необхідність скасування оскаржуваної ухвали, через процесуальні порушення допущенні судом першої інстанції, зокрема, під час розгляду попередніх клопотань прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, є необгрунтованими, оскільки, апеляційний суд здійснює перевірку саме ухвали Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.10.2021 й не вправі оцінювати законність постановлення судом попередніх рішень.
Також, апеляційний суд зауважує, що кримінальним процесуальним законом, зокрема вимогою ст. 422-1 КПК України, обмежено можливості апеляційного суду щодо розгляду зазначеної категорій справ та перевірки обставин у провадженні, які не відносяться до вирішення питання, зокрема, про продовження міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
До того ж, якщо захисник має сумніви щодо упередженості судді щодо розгляду кримінального провадження, у відповідності до чинного закону, має право заявити вмотивований відвід, який буде вирішено судом.
Всі інші, викладені обвинуваченим апеляційні доводи, були предметом дослідження суду при продовженні ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги судом не встановлено.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є вмотивованим і обґрунтованим, та ухвалене у відповідності до вимог кримінального процесуального закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не убачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 жовтня 2021 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і окремому оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4