Справа № 461/354/19
Провадження № 1-о/461/3/21
УХВАЛА
Іменем України
05.11.2021 року м.Львів

Галицький районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю:

засудженого ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові заяву засудженого ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_4 про перегляд судового рішення за виключними обставинами

в с т а н о в и в :

Засуджений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_4 звернулися до суду з заявою про перегляд судового рішення за виключними обставинами, у якій просять суд скасувати ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 25 січня 2019 року у справі №№461/354/19, провадження №1-в/461/30/19, постановити нову ухвалу, якою визнати порушення права ОСОБА_6 , яке передбачене у ст.28 Конституції України та ст.3 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод, звільнити ОСОБА_6 , на підставі статті 28 Конституції достроково або замінити невідбуту частину його покарання більш м`яким, оскільки зникли обґрунтовані пенологічні підстави для його подальшого тримання в установі виконання покарань, визначити термін можливого перегляду його покарання шляхом застосування до нього умовно-дострокового звільнення або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, встановити проміжки часу для його повторення, а також встановити чіткі критерії, на підставі яких він має відбуватись.

В обґрунтування заяви покликаються на те, що ухвалою Галицького районного суду міста Львова від 25.01.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, визнання порушення прав та визначення терміну можливого перегляду покарання. Зазначили, що 16.09.2021 року Конституційний Суд України своїм рішенням визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) частину 1 ст. 81, ч.1 ст.82 Кримінального кодексу України у зв`язку з тим, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до довічного позбавлення волі. Відтак, просять розглянути за виключними обставинами клопотання про умовно-дострокове звільнення його від відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 16 вересня 2021 року.

Засуджений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримали клопотання. Зазначили, що у зв`язку з визнанням 16.09.2021 року Конституційним Судом України такими, що не відповідають Конституції України ч. 1 ст.81, ч.1 ст. 82 КК України зникли обґрунтовані пенологічні підстави для його подальшого тримання в установі виконання покарань.

Прокурор в судовому засіданні не заперечив щодо задоволення заяви засудженого та його захисника в частині скасування ухвали Галицького районного суду міста Львова від 25.01.2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, визнання порушення прав та визначення терміну можливого перегляду покарання, оскільки рішенням Конституційного Суду України від 16.09.2021 року визнано неконституційними частину 1 ст. 81, ч.1 ст.82 Кримінального кодексу України у зв`язку з тим, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до довічного позбавлення волі. Однак, в іншій частині вимог заяви ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_4 просив відмовити, оскільки на час розгляду заяви засудженого відсутній правовий механізм, який би визначав порядок заміни покарання та умовно дострокового звільнення осіб, яких засуджено до довічного позбавлення волі.

Заслухавши думку прокурора, засудженого та його захисника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку наступного висновку.

Судом встановлено, що вироком Львівського обласного суду від 19 лютого 2001 року по справі №1-9/2001 pоку, ОСОБА_6 засуджено за ч.«г» ст.93 КК України до пожиттєвого позбавлення волі, з відбуттям покарання у виправно-трудовій колонії суворого режиму, з відбуттям перших 8 (восьми) років в тюрмі.

Ухвалою Верховного суду України від 30 жовтня 2001 року по справі №05- 494к01 касаційну скаргу ОСОБА_6 залишено без задоволення, касаційне подання прокурора задоволено частково. Вирок Львівського обласного суду від 19 лютого 2001 року змінено, виключено з резолютивної частини вироку рішення суду про визначення виду виправно трудової установи. В решті вирок залишено без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 64 КК України довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк.

З положень даної правової норми вбачається, що довічне позбавлення волі є найбільш суворим основним та безстроковим покаранням, відповідно до якого засуджений за вироком суду ізолюється від суспільства і примусово поміщується до спеціальної кримінально-виконавчої установи без зазначення у вироку строку його тримання в ній.

Ухвалою Галицького районного суду міста Львова від 25.01.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну не відбутої частини покарання більш м`яким покаранням, визнання порушення прав та визначення терміну можливого перегляду покарання.

Ухвала суду від 25.01.2019 року мотивована тим, що можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким передбачені статтями 81, 82 Кримінального кодексу України відповідно та можуть застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк. Застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким до засуджених до довічного позбавлення волі законодавством України не передбачені. Окрім того, в ухвалі суду від 25.01.2019 року зазначено, що чинним законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.

На даний час засуджений перебуває в ДУ «Львівська установа виконання покарань (№19)».

Підтримуючи заяву про перегляд ухвали Галицького районного суду м.Львова від 25.01.2019 року за виключною обставиною та звільнення засудженого умовно-достроково від відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі, засуджений ОСОБА_3 та його захисник покликаються на рішення Конституційного Суду України від 16 вересня 2021 року.

Згідно з ч.1 ст.459 КПК України, судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Перегляд за нововиявленими або виключними обставинами є надзвичайним (екстраординарним) переглядом судових рішень у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанції) виявлені обставини, що могли суттєво вплинути на прийняті судові рішення, і внаслідок завершення кримінального провадження, розгляд цих обставин у звичайному порядку кримінального провадження став недоступним.

Частина 3 статті 459 КПК України передбачає, що виключними обставинами визнаються: встановлена Конституційним Судом України неконституційність, конституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом; встановлення вини судді у вчиненні кримінального правопорушення або зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження, внаслідок якого було ухвалено судове рішення.

Відповідно до вимог ч.1 ст.463 КПК України заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами подається до суду тієї інстанції, який першим допустив помилку внаслідок незнання про існування таких обставин, крім випадку, передбаченого частиною третьою цієї статті.

Рішенням Конституційного суду України від 16 вересня 2021 року № 6-р/ (ІІ)/2021 визнано неконституційними положення ч.1 ст.81, ч.1 ст.82 Кримінального кодексу України, в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у виді довічного позбавлення волі. Цим же рішенням зобов`язано Верховну Раду України невідкладно привести нормативне регулювання, установлене статтями 81, 82 Кримінального кодексу України у відповідність до Конституції України та цього рішення.

Таке рішення Конституційний Суд України постановив з метою реалізації статей 3, 23, 28 Конституції України та приведення Кодексу у відповідність до Конституції України та зазначив, що обов`язком Верховної Ради України є законодавчо забезпечити реалістичну перспективу звільнення осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, від подальшого відбування такого покарання шляхом унормування порядку заміни довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням або умовно-дострокового звільнення. Аргументуючи своє Рішення, КСУ також посилається на практику Європейського Суду з прав людини щодо дотримання державами ст. 3 Конвенції у контексті засудження людини до довічного ув`язнення та зазначає, що даний вид покарання не суперечить Конституції України тільки лише у разі, якщо при призначенні такого виду покарання національним законодавством передбачається можливість перегляду міри покарання та дострокового звільнення засудженого. Національним законодавством України такої можливості не передбачено.

Враховуючи вищенаведене, оскільки положення ч.1 ст.81, ч.1 ст.82 Кримінального кодексу України, в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у виді довічного позбавлення волі є неконституційними, суд дійшов висновку про задоволення заяви засудженого та його захисника та скасувати ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 25.01.2019 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну не відбутої частини покарання більш м`яким покаранням, у зв`язку із виключними обставинами.

Розглянувши вимогу ОСОБА_3 про його дострокове звільнення, на підставі статті 28 Конституції, або заміни не відбутої частини покарання більш м`яким, оскільки зникли обґрунтовані пенологічні підстави для його подальшого тримання в установі виконання покарань, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.81 КК України, в редакції чинній на момент розгляду заяви засудженого, умовно-дострокове звільнення може бути застосовано до осіб, що відбувають покарання у виді: виправних робіт; службових обмежень для військовослужбовців; обмеження волі; тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців; позбавлення волі. Згідно з ч.1 ст.82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.

Європейським судом з прав людини при розгляді справи «Вінтер і інших проти Обєднаного Королівства» 09.07.2013 року було обговорено питання законності застосування довічного ув`язнення в Договірних країнах, де Україна була згадана в числі 5 країн, в якій хоча законодавством і не передбачено умовно-дострокове звільнення при пожиттєвому ув`язненні, проте довічно засудженим дозволено клопотати перед Президентом про помилування, що не було визнано порушенням міжнародних норм. В 32 інших Договірних країнах існує інший механізм перегляду покарання, призначеного довічно ув`язненим, інтегрований в рамках закону і на практиці, де здебільшого, мінімальний строк, за яким засуджений при відбутті довічного ув`язнення вправі звернутися за переглядом покарання. Цей строк, як і в Україні становить 20-25 років.

Таке право на помилування в Україні передбачено ст. 87 КК України.

Правом помилування наділений лише Президент України стосовно індивідуально визначеної особи. При прийнятті рішення про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на строк не менше 25 років.

З огляду на наведене, чинним законодавством, станом на день розгляду заяви засудженого, передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого.

Так, рішенням Конституційного суду України від 16 вересня 2021 року № 6-р/ (ІІ)/2021 визнано неконституційними положення ч.1 ст.81, ч.1 ст.82 Кримінального кодексу України.

Окрім того, вказаним рішенням зобов`язано Верховну Раду України невідкладно привести нормативне регулювання, установлене статтями 81, 82 Кримінального кодексу України у відповідність до Конституції України та цього рішення.

Судом встановлено, що на розгляді Верховної Ради України перебуває законопроект, щодо нормативного регулювання ст.ст.81,82 КК України, однак станом на день розгляду справи, даний законопроект не прийнято, неузгодженості в Кримінальному кодексі України законодавчим органом не усунуті, відтак відсутній правовий механізм, який би визначав порядок заміни покарання та умовно дострокового звільнення осіб, яких засуджено до довічного позбавлення волі.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви засудженого та його захисника в частині в цій частині його умовно дострокового звільнення чи заміни не відбутої частини покарання більш м`яким необхідно відмовити.

Розглянувши вимогу ОСОБА_3 про визнання порушення прав та визначення терміну можливого перегляду покарання суд зазначає, що діючим кримінальним процесуальним законодавством не передбачено можливості визначати порушення прав та визначати термін можливого перегляду покарання, а відтак у задоволенні вказаних вимог слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заява засудженого ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_4 про перегляд судового рішення за виключними обставинами підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.81,82 КК України, ст.ст. 372, 379, 539 КПК України, суд -

у х в а л и в :

заяву засудженого ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_4 про перегляд судового рішення за виключними обставинами задоволити частково.

Ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 25.01.2019 року у справі №461/354/19, провадження №1-в/461/30/19 скасувати.

У задоволенні інших вимог заяви відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали виготовлено 09.11.2021 року.

Суддя ОСОБА_1