справа №619/1320/21
провадження №1-кс/619/1087/21
УХВАЛА

іменем України

20 жовтня 2021 року

Дергачівський районний суд Харківської області

у складі: слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

адвоката ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дергачі клопотання слідчого СВ відділу поліції №3 Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 , про арешт майна по кримінальному провадженню №0000065 від 23.02.2021, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 3 ст. 189 КК України,

встановив:
До Дергачівського районного суду Харківської області надійшло клопотання слідчого СВ відділу поліції №3 Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 , погодженого з прокурором Дергачівської окружної прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, а саме: 100 доларів США за номером: AF66877583B, 100 доларів США за номером: ВВ25370462А, квитанція № 66 від 05.10.2021 в ході обшуку затриманої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно ч. 4 ст. 208 КПК України на відкритій ділянці місцевості за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 40.

В обґрунтування клопотання зазначено, що слідчим відділенням ВП №3 ХРУП №3 Головного управління Національної поліції в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000065 від 23.02.2021 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296, ч. 3 ст. 189 КК України.

05 жовтня 2021 року слідчим СВ ВП № 3 Харківського РУП № 3 ГУ НП в Харківській області лейтенантом поліції ОСОБА_5 , під час затримання згідно ч. 4 ст. 208 КПК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснено обшук затриманої особи, на відкритій ділянці місцевості за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 40.м, в ході якого виявлено та вилучено наступне майно: 100 доларів США за номером: AF66877583B, 100 доларів США за номером: ВВ25370462А, квитанція № 66 від 05.10.2021.

Відповідно до положень ст. ст. 167-169 КПК України вказане майно є тимчасово вилученим.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просив задовольнити клопотання з підстав, які зазначені у ньому.
В судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 просила відмовити в задоволенні клопотання, так як слідчий не надав жодного аргументу та доказу, яке доказове значення мають вилучені предмети. Крім того в протоколі затримання відносно ОСОБА_6 вказано вилучення квитанції № 6643, а в клопотанні про арешт майна зазначено квитанцію №66. Також, в клопотанні не вказано процесуального статусу вилученого майна і не надано доказів щодо ризиків знищення і пошкодження майна. Також порушені строки звернення із клопотанням про арешт вилученого майна.

Власник вилученого майна в судове засідання не з`явився, що не є перешкодою для розгляду даного клопотання.

Слідчий суддя на підставі наданих матеріалів кримінального провадження, доводів сторони обвинувачення, оцінивши в сукупності всі обставини, дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання, з огляду на таке.

Як вбачається з клопотання 23 лютого 2021 року відповідно до ст.214 КПК України до ЄРДР за 0000065 внесені відомості про вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України; 05 жовтня 2021 року внесені відомості про вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст. 189 КК України.

05 жовтня 2021 року слідчим СВ ВП № 3 Харківського РУП № 3 ГУ НП в Харківській області лейтенантом поліції ОСОБА_5 , під час затримання згідно ч. 4 ст. 208 КПК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснено обшук затриманої особи, на відкритій ділянці місцевості за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 40.м, в ході якого виявлено та вилучено наступне майно: 100 доларів США за номером: AF66877583B, 100 доларів США за номером: ВВ25370462А, квитанція № 66 від 05.10.2021.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У своїх висновках Європейський Суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах, «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчий суддя вважає, що у порушення вимог п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 173 КПК України, при зверненні з клопотанням до суду слідчий та прокурор не зазначили правову підставу для такого арешту, можливість використання вказаних речей як доказу у кримінальному провадженні та не наведено достатність даних на підтвердження підстав для накладення арешту з метою забезпечення збереження речових доказів.

Так, всупереч вимогам ст. 171 КПК України слідчим не додано жодних доказів, які б свідчили про те, що вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Слідчий суддя зазначає, що посилання слідчого та прокурора на наявні підстави вважати, що вищезазначені вилучені предмети, мають доказове значення та є предметом даних злочинів є необґрунтованими та безпідставними.

За таких обставин, ініціювання слідчим питання про накладення арешту на вказане майно не відповідає положенням Конституції України, кримінального процесуального закону України та практиці Європейського суду з прав людини.

Враховуючи викладене, клопотання про арешт майна задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 131, 132, 170-173 КПК України, слідчий суддя,

постановив:
Відмовити у задоволенні клопотання слідчого СВ відділу поліції №3 Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 по кримінальному провадженню №0000065 від 23.02.2021 про арешт майна.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1