Справа № 194/1768/21
Номер провадження 1-кс/194/446/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2021 року слідчий суддя Тернівського міського суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Тернівського міського суду Дніпропетровської області клопотання слідчого СВ ВП № 1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.11.2021 року за № 0000325 за ч. 2 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Слідчий СВ ВП № 1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням, погодженим прокурор Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.11.2021 року за № 0000325 за ч. 2 ст. 185 КК України.

Своє клопотання слідчий мотивує тим, що в період часу з 20-00 години 06.11.2021 року по 05-00 години 07.11.2021 року невідома особа, перебуваючи в домоволодіння АДРЕСА_1 , таємно, шляхом вільного доступу, з підвіконня яке розташоване в спальній кімнаті вище вказаного домоволодіння, викрала мобільний телефон Nomi, і 281+, який належить ОСОБА_5 , чим завдала останньому матеріальний збиток на загальну суму 750 грн..
25.11.2021 року в період часу з 08.00 години по 09.00 годину було оглянуто мобільний телефон Nomi, і 281+, іmel 1 НОМЕР_1 в ході огляду якого було виявлено сім картку Водафон НОМЕР_2 та сім-картку Водафон НОМЕР_3 . Після проведення огляду, мобільний телефон та сім-картки, вилучено і залишено на зберіганні в камері схову ВП № 1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області та у відповідності до ч. 1 ст. 98 КПК України, визнано у кримінальному провадженні речовими доказами.
Слідчий зазначає, що володільцем мобільного телефону Nomi, і 281+, іmel 1 НОМЕР_1 , сім-картки Водафон НОМЕР_3 є ОСОБА_5 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Володільцем сім-картки Водафон НОМЕР_2 є ОСОБА_6 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Слідчий вказує, що з метою запобігання приховування або знищення речових доказів шляхом приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження та для забезпечення проведення необхідних оглядів за участі відповідних спеціалістів, призначення в подальшому експертиз, зокрема судово-товарознавчої експертизи виникла необхідність у накладенні арешту на мобільний телефон та сім-карту, у зв`язку з чим, слідчий просить накласти арешт на вилучений мобільний телефон Nomi, і 281+, іmel 1 НОМЕР_1 , сім-картки Водафон НОМЕР_3 володільцем якого є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та на сім-картку Водафон НОМЕР_2 власником якої є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом заборони його відчуження, розпорядження та користування.
Слідчий у судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд клопотання без її участі.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання слідчого, просив його задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в клопотанні. Також, зазначив, що вилучений мобільний телефон та сім-картки є речовими доказами, а тому вказане майно необхідно арештувати для проведення відповідних експертиз.

Володільці майна ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, але надала суду письмові заяви про розгляд клопотання без їхньої участі, клопотання підтримали.

Перевіривши матеріали клопотання, вислухавши прокурора, дослідивши докази по даних матеріалах, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Клопотання прокурора відповідає вимогам ст. 171 КПК України.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню за № 0000325 від 16.11.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, вбачається, що в період часу з 20-00 години 06.11.2021 року по 05-00 години 07.11.2021 року невідома особа, перебуваючи в домоволодіння АДРЕСА_1 , таємно, шляхом вільного доступу, з підвіконня яке розташоване в спальній кімнаті вище вказаного домоволодіння, викрала мобільний телефон Nomi, і 281+, який належить ОСОБА_5 , чим завдала останньому матеріальний збиток, сума якого встановлюється.

З протоколу огляду предмету від 25.11.2021 року, вбачається, що слідчим ВП № 1 Павлоградського РВП в Дніпропетровській області було проведено огляд мобільного телефону марки Nomi, і 281+, іmel 1 НОМЕР_1 , чорного кольору, з сім-карткою Водафон НОМЕР_2 , які було вилучено.

Згідно з постановою слідчого ВП №1 Павлоградського РВП в Дніпропетровській області від 25.11.2021 року мобільний телефон марки Nomi, і 281+, іmel 1 НОМЕР_1 , сім-картака Водафон НОМЕР_2 , сім-картка Водафон НОМЕР_3 ,визнані речовими доказами у кримінальному провадженні та залишенні на зберіганні в камері схову ВП № Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області.

У відповідності з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів

Відповідно з ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1-3 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведене, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону. А отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає, що вказане майно відповідає критеріям речових доказів по розслідуваному кримінальному провадженню, оскільки мобільний телефон та сім-картки зберігли на собі сліди, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, та може мати відношення до кримінального правопорушення, що з врахуванням можливої необхідності проведення експертиз, свідчить про необхідність накладення арешту на вказане майно. Майно, яке має ознаки речового доказу може вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя враховує, що відомості внесенні до ЄРДР за № 0000325 від 16.11.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, тобто на теперішній час досудове розслідування перебуває на початковій стадії і для забезпечення доказів у кримінальному провадженні звернення до суду слідчим з клопотанням про накладення арешту на майно є цілком обґрунтованим та потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна для виконання завдань кримінального провадження, визначених в ст. 2 КПК України, та завдань арешту майна, які передбачені в абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.

Аналізуючи матеріали провадження приходжу до висновку, що слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити достатність підстав для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Заборона відчуження, розпорядження вказаним майном забезпечить збереження речових доказів.

Також, слідчий суддя звертає увагу на те, що обмеження майнових прав відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України має тимчасовий характер і повинно бути негайно припинено, якщо у ході подальшого досудового розслідування або за результатами судового розгляду не підтвердиться, що це майно є предметом, доказом кримінального правопорушення.

Крім того, слідчий суддя враховує те, що власник майна має право звернутися до слідчого судді із клопотанням про скасування арешту, одразу ж, після зникнення підстав для його застосування.

З огляду на викладене, врахувавши розумність та співрозмірність обмеження права власності, слідчий суддя вважає за необхідне у зв`язку з метою забезпечення збереження речових доказів та недопустимості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення зазначеного майна, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, накласти арешт на вилучений мобільний телефон марки Nomi, і 281+, іmel 1: НОМЕР_1 , сім-картка Водафон НОМЕР_3 , шляхом заборони ОСОБА_5 відчуження та розпорядження вказаним майном, та на сім-картку Водафон НОМЕР_2 , шляхом заборони ОСОБА_6 відчуження та розпорядження вказаним майном, у зв`язку з чим, клопотання слідчого підлягає частковому задоволенню.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 94,98,132,170-173 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:
Клопотання слідчого СВ ВП № 1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Накласти арешт на вилучене 25.11.2021 року в ході огляду предмету майно, а саме: мобільний телефон Nomi, і 281+, іmel 1: НОМЕР_1 , сім- картку Водафон НОМЕР_3 , володільцем яких є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони ОСОБА_5 відчуження та розпорядження вилученим майном, та на сім-картку Водафон НОМЕР_2 , володільцем якої є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом заборони ОСОБА_6 , відчуження та розпорядження вилученим майном, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Копія ухвали негайно після її постановлення вручається прокурору.

Виконання ухвали доручити слідчому СВ ВП № 1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 ..

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, тоді особа може подати апеляційну скаргу протягом п`яти днів з дня її отримання.

Слідчий суддя ОСОБА_1