ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/387/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ухвала слідчого судді
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2021 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000247 від 19 вересня 2021 року, за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 вересня 2021 року про арешт майна,
в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 вересня 2021 року задоволено клопотання в.о. прокурора відділу Теребовлянської окружної прокуратури ОСОБА_6 про арешт вилученого майна та накладено арешт на майно, а саме: транспортний засіб марки SKODA моделі Fabia д.н.з НОМЕР_1 , 2012 року випуску, білого кольору, номер шасі (кузова) НОМЕР_2 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належить ОСОБА_7 , мешканцю с. Ліщанці Бучацького Району Тернопільської області, шляхом закборони відчуження, розпорядження та користування зазначеним автомобілем.
Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що транспортний засіб є речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 вважає, що оскаржувана ним ухвала слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 вересня 2021 року є незаконною і підлягає до скасування.
В обґрунтування своїх доводів апелянт вказує, що клопотання про накладення арешту на майно є безпідставним, невмотивованим, і таким, яке подане з порушенням норм КПК.
Зазначає, що даний автомобіль є у нього єдиним транспортним засобом, а тому обмеження права власності на невизначений період часу буде мати вкрай негативні наслідки та викличе труднощі у впорядкуванні звичного ритму його життя.
Просить скасувати ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 вересня 2021 року та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.
Одночасно, апелянт зазначає, що не був присутнім при оголошені ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 22 вересня 2021 року, а копію ухвали отримав 24 вересня 2021. Просить врахувати, що згідно ч.3 ст.395 КПК України, якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного провадження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

В судове засідання апеляційної інстанції апелянт ОСОБА_7 не з`явився, однак повідомив суд про можливість розгляду справи без його участі.

Заслухавши доповідача суддю апеляційного суду; прокурора, який рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим і тому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст.395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти дів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику сторони, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Відповідно до матеріалів провадження, ухвала слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 вересня 2021, проголошена за відсутності апелянта.
Апеляційна скарга подана апелянтом 27 вересня 2021 року, про що свідчить відмітка поштового відділення на конверті.
За таких обставин, колегія судді вважає, що строк на апеляційне оскарження ОСОБА_7 не пропущено, а тому відсутні підстави для вирішення питання про його поновлення.

Як слідує з матеріалів справи 19 вересня 2021 року СУ ГУНП в Тернопільській області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000247 за правовою кваліфікацією ч. 2 ст. 286 КК України, за фактом дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої настала смерть ОСОБА_8 .
Судом встановлено, що 19.09.2021 біля 03 год. 50 хв. водій ОСОБА_9 , керуючи автомобілем «Skoda-Fabia», д.н.з. НОМЕР_1 , 2012 року випуску, білого кольору, рухаючись по вул. Микулинецькій в м. Тернопіль у напрямку від смт.Велика Березовиця Тернопільського району до вул. Князя Острозького, навпроти магазину «Додому», допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , який переходив проїзну частину дороги у напрямку зліва-направо відносно руху автомобіля, по регульованому пішохідному переході, на заборонений (червоний) сигнал світлофора. Внаслідок наїзду транспортним засобом пішохід ОСОБА_10 від отриманих травм загинув на місці пригоди.
Відповідно до клопотання про накладення арешту на майно, яке було предметом розгляду суду першої інстанції, 19.09.2021 під час проведення огляду місця ДТП, з місця пригоди вилучено пошкоджений внаслідок ДТП автомобіль марки «Skoda» моделі «Fabia», д.н.з. НОМЕР_1 , 2012 року випуску, білого кольору, у зв`язку з необхідністю проведення інженерно-транспортних (судово-автотехнічної, судової транспортно-трасологічної) та інших експертиз чи слідчих дій у кримінальному провадженні за №0000247 від 19.09.2021 встановлення механізму розвитку даної дорожньо-транспортної пригоди. Вказаний автомобіль поміщено на спеціальний майданчик для тимчасового утримання транспортних.
Посилаючись на те, що вилучений 19.09.2021 під час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб зберіг на собі сліди кримінального правопорушення, є речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, прокурор у клопотанні, з посиланням на положення п.1 ч.2 ст.170 КПК України, ставив питання про накладення арешту на вищевказаний автомобіль, з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому зазначеним Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до приписів ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

В силу вимог ч.2 ст. 170 КПК України слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого, вірно дійшов висновку про необхідність накладення арешту на майно, а саме транспортний засіб «Skoda-Fabia», д.н.з. НОМЕР_1 , 2012 року випуску, керуючи яким апелянт вчинив кримінальне правопорушення за яким його оголошено підозру з-а ч.2 ст.286 КК України.
Так, постановою старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_11 від 20 вересня 2021 року вказане майно визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.
Клопотання про накладення арешту на майно прокурор мотивує тим, що даний автомобіль є засобом вчинення злочину.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально- протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Таким чином, є достатні підстави вважати, що зазначений автомобіль відповідно до вимог ч.1 ст.98 КПК України, є речовим доказом у кримінальному провадженні, про що зазначено у клопотанні прокурора.
Як передбачено п.1 та п.4 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою збереження речових доказів, а також відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.
Твердження апелянта про негативний вплив на забезпечення його життєдіяльності, про що він зазначає в апеляційній скарзі, були предметом дослідження слідчого судді та отримали належну правову оцінку, з якою колегія суддів погоджується.
За наведених обставин, колегія суддів вважає, що місцевим cудом вірно, у відповідності до вимог ст.ст.170-173 КПК України вирішено клопотання слідчого про арешт майна, а тому підстав для скасування вищевказаної ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 22 вересня 2021 року, про що ставить питання апелянт, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 вересня 2021 року, якою задоволено клопотання в.о. прокурора відділу Теребовлянської окружної прокуратури ОСОБА_6 про арешт вилученого майна та накладено арешт на транспортний засіб марки SKODA моделі Fabia д.н.з НОМЕР_1 , 2012 року впуску, білого кольору, номер шасі (кузова) НОМЕР_2 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належить ОСОБА_7 , мешканцю с. Ліщанці Бучацького Району Тернопільської області, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування зазначеним автомобілем без змін.

Головуючий

Судді