УХВАЛА

01 листопада 2021 рокум. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області, в особі судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_3 (далі прокурор), обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне обвинувальний акт по кримінальному провадженню №000704 від 18.04.2021 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187, ч.1 ст.263 КК України та клопотання прокурора Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 , -

ВСТАНОВИВ:

На розгляді у Рівненському міському суді перебуває обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні.

Прокурор подав клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки закінчується строк його застосування. Доводить, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.187, ч.1 ст.263 КК України. В обвинуваченого відсутні міцні соціальні зв`язки, а саме відсутні особи, які б перебували на його утриманні, він неодружений, не працює, тобто не має постійного джерела заробітку, таким чином отже продовжують існувати ризики передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а отже є достатні підстави вважати, що обвинувачений може: переховуватись від суду, так як обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, за вчинення яких йому загрожує покарання у виді позбавлення волі строком до 12 років з конфіскацією майна; ОСОБА_4 проживає в іншій області, постійного місця проживання в м.Рівне немає, відразу після вчинення злочину застосував вогнепальну зброю, вистріливши в ногу пересічному громадянину; незаконно впливати на потерпілу, свідків, так як під час вчинення злочину погрожував вбивством із застосуванням вогнепальної зброї та застосував насильство відносно потерпілої; вчинити інше кримінальне правопорушення, так як ОСОБА_4 раніше судимий, що свідчить про злочинну спрямованість дій обвинуваченого, який маючи не зняту та непогашену судимість вчинив нові кримінальні правопорушення у вчиненні яких обвинувачується. З метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, запобігання вказаним ризикам прокурор просить задоволити клопотання.

У зв`язку з неявкою потерпілої та її представника, прокурор вважає можливим розглянути дане клопотання без їх участі, про що обвинувачений та його захисник не заперечували.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 просив застосувати щодо обвинуваченого домашній арешт.

Обвинувачений підтримав думку захисника.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, статті 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід розглядати у кожній справі окремо з урахуванням її особливостей (Рішення ЄСПЛ «Jecius проти Литви» заява №34578/97 від 31.07.2000).

Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом, але за наявності чітких ознак, що цього вимагає справжній суспільний інтерес, який не зважаючи на наявність презумпції невинуватості переважає інтереси забезпечення права на свободу.

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі «Волосюк проти України» тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину. Дані про особу свідчать про те, що він не має міцних соціальних зв`язків, враховуючи що не одружений, не працює, відсутні особи, які б перебували на його утриманні, постійного місця проживання в м. Рівному немає, є мешканцем іншої області.

Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини кримінального правопорушення у яких обвинувачується ОСОБА_4 , існують ризики передбачені п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а тому слід продовжити відносно останнього запобіжний захід тримання під вартою обвинуваченого.

Даних які б вказували на неможливість продовження обвинуваченому даного виду запобіжного заходу немає.

Як визначено в ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Враховуючи, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину вчиненого із застосуванням насильства, відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України розмір застави суд не визначає.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Славута, Хмельницька області, українця, громадянина України, раніше судимого, проживаючого в АДРЕСА_1 , запобіжний захід тримання під вартою, строком до 29.12.2021, без визначення розміру застави.

Обвинуваченого утримувати в Державній установі «Рівненський слідчий ізолятор».

Строк дії ухвали до 29.12.2021.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1