ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 548/628/21 Номер провадження 11-кп/814/1056/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 вересня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Хорольського районного суду Полтавської області від 26 серпня 2021 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора ОСОБА_6 та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 23 жовтня 2021 року обвинуваченим:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Кривці Хорольського р-ну Полтавської обл., проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю м. Кременчук Полтавської обл., проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , судове рішення щодо якого не оскаржується.

Приймаючи таке рішення місцевий суд урахував: наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що обвинувачені можуть: переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення; тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , репутацію та майновий стан останніх, відсутність у них міцних соціальних зв`язків за місяцями їх проживання, та одночасно наявність незнятих та непогашених судимостей, у тому числі, і за злочин проти власності, а також неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти встановленим вище ризикам.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просить скасувати ухвалу Хорольського районного суду Полтавської області від 26 серпня 2021 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і покласти на нього обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що місцевим судом не враховано те, що прокурором не доведено наявність ризиків, того, що ОСОБА_8 може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, а також неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

У свою чергу, захисник посилається на те, що цим судом продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 виключно на підставі наявності обвинувачення та, при цьому, безпідставно не враховано те, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки з батьками у місці постійного проживання та малолітню дитину на утриманні, позитивно характеризується, перебуває у цивільному шлюбі, не має закордонного паспорта, є особою молодого віку і не знаходиться на обліку у лікарів нарколога та психіатра.

Крім того, автор апеляційної скарги посилається на те, що йому і ОСОБА_8 не було надано копії клопотання прокурора з доданими матеріалами у порядку, визначеному ч.ч.2,3 ст.184 КПК України та сторона захисту з наведеними клопотанням та матеріалами ознайомилась лише у судовому засіданні, що є порушенням норм кримінального процесуального закону.

Інші учасники судового провадження ухвалу місцевого суду не оскаржуюють.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що ця скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Як убачається з матеріалів провадження, ухвала Хорольського районного суду Полтавської області від 26 серпня 2021 року щодо ОСОБА_9 не оскаржується, а тому з огляду на положення наведеної вище статті КПК України у цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Зважаючи на те, що захисником ОСОБА_8 заявлено клопотання про здійснення апеляційного розгляду за участю сторін, розгляд апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 на ухвалу Хорольського районного суду Полтавської області від 26 серпня 2021 року, якою продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 , постановлену під час судового провадження у суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, на підставі ч.4 ст. 422-1 КПК України проводиться за участі сторін кримінального провадження.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.
Так, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Згідно зі ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
За положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
За змістом кримінального процесуального закону (ст.199 КПК України), розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_8 пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, а саме у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло.
Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 26 серпня 2021 року, цей суд, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, всупереч твердженням апелянта, оцінив у сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою, як того вимагають приписи ст.ст. 177,183,197, 199 та 331 КПК України.

Під час вирішення клопотання прокурора, місцевий суд правильно встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_8 може: переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, які ще не допитані, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Розглядаючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою місцевий суд також врахував тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , репутацію та майновий стан останнього, який не має постійних роботи та доходу, відсутність у нього міцних соціальних зв`язків за місцем проживання, те, що він вчинив кримінальне правопорушення у період іспитового строку за вчинення злочину проти власності, а також неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти встановленим вище ризикам.

Колегія суддів звертає увагу що, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь імовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Доводи апеляційної скарги про відсутність ризику незаконного впливу на потерпілого, оскільки останній помер, є безпідставними, так як у клопотанні не йдеться та відповідно судом першої інстанції не встановлено наявність такого ризику, а напротивагу цьому судом констатовано, що ОСОБА_8 може здійснювати незаконний вплив саме на свідків, які ще не допитані.
Таким чином, під час апеляційного розгляду встановлено, що заявлені ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України станом на день розгляду клопотання не зменшились, а тому посилання апелянта на їх відсутність є неспроможними.
Апеляційний суд вважає законним та обгрунтованим судове рішення суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинувачених, оскільки наявне об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження прав обвинувачених перебувати на волі.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Водночас колегія суддів зауважує, що необхідність застосування запобіжного заходу в апеляційних скаргах не оспорюється.
Твердження сторони захисту про можливість більш м`якого запобіжного заходу забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого є безпідставними з огляду на доведеність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які зі сплином часу не зменшилися. Так, інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, виходячи з конкретних обставин справи, не буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки ОСОБА_8 , оскільки у будь-якому випадку передбачає перебування останнього на волі.
У свою чергу, апеляційний суд констатує, що задовольняючи клопотання прокурора, місцевий суд врахував тяжкість обвинувачення не як самостійну підставу для подальшого тримання під вартою обвинуваченого, а у сукупності з іншими обставинами, які враховуються при продовженні строку тримання під вартою, що знаходить безпосереднє відображення в оскаржуваній ухвалі, а тому доводи апеляційної скарги у цій частині є необґрунтованими.
Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_8 має малолітню дитину на утриманні, позитивно характеризується, перебуває у цивільному шлюбі, не знаходиться на обліку у лікарів нарколога та психіатра, то ці доводі не знаходять свого відображення у матеріалах провадження за клопотанням прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , стороною захисту до апеляційної скарги не додано та у судовому засіданні апеляційного суду не надано доказів, які б підтверджували наведені обставини, зазначені в апеляційній скарзі.
При цьому, наявні у матеріалах справи фактичні дані не дають підстав вважати, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, які б могли слугувати достатнім стримуючим фактором для забезпечення належної процесуальної поведінки останнього.
Колегія суддів враховує те, що ОСОБА_8 є особою молодого віку та має батьків, однак це не спростовує висновки місцевого суду про неможливість запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, у разі незастосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому не є мотивавною підставою для обрання останньому більш м`якого запобіжного заходу, у тому числі, і домашнього арешту, як просять обвинувачений та його захисник.
Доводи апелянта про скасування ухвали місцевого суду з огляду на те, що цей суд порушив процедуру розгляду питання про продовження запобіжного заходу, оскільки прокурор завчасно не вручив стороні захисту клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, є непереконливими з огляду на наступне.
Так, під час апеляційного розгляду захисником підтверджено, що нею та ОСОБА_8 було отримано клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, з яким вони ознайомились. У ході розгляду згаданого клопотання, було оголошено його зміст, вислухані як сторона обвинувачення, так і сторона захисту, яка користувалась наданими їй КПК України правами, обстоювала власну правову позицію, наводячи аргументи для доведення її переконливості та спростування доводів клопотання прокурора. При цьому, захисник та обвинувачений не просили суд відкласти судове засідання чи оголосити перерву для надання часу для підготовки, що підтверджується технічним носієм інформації, на якому зафіксовано судове провадження у суді першої інстанції.
Стороною захисту не доведено, яким чином наведене перешкодило постановити місцевому суду законне та обгрунтоване рішення. Також слід зазначити, що така обставина не є передбаченою ч.1, ч. 2 ст. 194, ч. 5 ст. 199 КПК України підставою для відмови у задоволенні клопотання.
У відповідності до п.1 ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу про продовження строку тримання під вартою, постановленою під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
Зважаючи на встановлені вище обставини та відповідні їм правовідносини, колегія суддів дійшла висвноку, що оскаржуване судове рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст.ст.376,405,407,422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Хорольського районного суду Полтавської області від 26 серпня 2021 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
С У Д Д І :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4