Дата документу 23.02.2022 Справа № 317/3283/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 317/3283/21 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/469/22 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 в режимі відеоконференції з ДУ «Біленьківська виправна колонія №99»,

розглянула 23 лютого 2022 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 25 жовтня 2021 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Жовтневе Софіївського району Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, який проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засудженого вироком Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 14.02.2011 року за ч.3, ч.2 ст.185, ч.4 ст.187, ч.2 ст.121, 304, ч.1 ст.70 КК України до 12 років позбавлення волі з конфіскацією усього особистого майна. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 03.03.2016 року на підставі ст.72 ч.5 КК України зараховано строк тримання під вартою з 21.10.2010 року по 27.04.2011 із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Встановлені ухвалою суду першої інстанції обставини:

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшло клопотання адвоката ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 , мотивоване тим, що засуджений відбув термін необхідний для застосування ст.81 КК України, ОСОБА_8 не має дисциплінарних стягнень та має чимало заохочень. Засуджений ОСОБА_8 перебуває у цивільному шлюбі із ОСОБА_9 . Від даного шлюбу у них народився син. Стверджував, що дружина підтримує із чоловіком фактичні шлюбні стосунки. Вважав, що наявні життєві обставини, які є у ОСОБА_8 , наявність у нього малолітнього сина, хворої матері - інваліда ІІ групи, сім`ї, яка чекає тривалий час, міцних соціальних зв`язків, його характеристики, наявності заохочень, його щире каяття та ставлення до відбування покарання, тривалість строку, який він фактично відбув, все це вказує на наявність підстав для його умовно-дострокового звільнення.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 25 жовтня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 .

Відмовляючи у задоволенні клопотання захисника, суд першої інстанції дійшов висновку, що суду не було надано конкретних переконливих даних про те, що процес виправлення ОСОБА_8 досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі захисник не погоджується з оскаржуваною ухвалою, вважає її незаконною у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування доводів зазначає, що суд першої інстанції безпідставно врахував факт накладення на ОСОБА_8 дисциплінарних стягнень, які на час розгляду справи в суді були в установленому порядку погашені. Без уваги суду залишилась і та обставина, що ОСОБА_8 безоплатно, на добровільній основі виконує обов`язки різноробочого в їдальні для засуджених. Також не надано жодної оцінки стосовно доводів викладених у клопотанні, а саме народження у ОСОБА_8 дитини під час перебування в колонії, наявність у нього стійких соціальних зв`язків. Не враховано і те, що юридично ОСОБА_8 відбув майже весь строк покарання.

Вважає, що процес виправлення засудженого ОСОБА_8 досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання у вигляді позбавлення волі перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в інших умовах, без ізоляції від суспільства.

Просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 .

Позиції учасників судового провадження.

Засуджений та його захисник в судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги та наполягали на їх задоволенні.
Прокурор у судовому засіданні не погодився з апеляційною скаргою, вказав про не доведення засудженим свого виправлення, просив ухвалу суду залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_10 засуджений вироком Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 14.02.2011 року за ч.3, ч.2 ст.185, ч.4 ст.187, ч.2 ст.121, 304, ч.1 ст.70 КК України до 12 років позбавлення волі з конфіскацією усього особистого майна. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 03.03.2016 року на підставі ст.72 ч.5 КК України зараховано строк тримання під вартою з 21.10.2010 року по 27.04.2011 із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.
Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

За статтею 6 КВК України вбачається, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст.50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України N 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», судам необхідно ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи.

Згідно з матеріалами, що характеризують особу засудженого ОСОБА_8 , останній під час тримання у Криворізькому слідчому ізоляторі Дніпропетровської області характеризувався посередньо, порушень режиму тримання не допускав, стягнень та заохочень не мав. В період з 04.09.2011 по 26.09.2011, з 24.04.2012 по 14.05.2012 року та з 17.01.2015 по 16.02.2015 проходив курс лікування при Дніпропетровському слідчому ізоляторі. За дані періоди порушень режиму лікування не допускав, стягнень та заохочень не мав. З 26.07.2011 по 25.04.2018 відбував покарання в державній установі «Жовтоводська виправна колонія (№26). За даний період часу характеризувався негативно, допустив дев`ять порушень режиму відбування покарання, які виразилися у невиконанні законних вимог представників адміністрації установи та зберіганні заборонених предметів. Стягнення погашені у законному порядку. За сумлінну поведінку та ставлення до праці шість разів заохочувався правами начальника установи. З 25.04.2018 відбуває покарання у державні установі «Біленьківська виправна колонія (№99)». За час відбування покарання характеризується негативно, допустив чотири порушення режиму відбування покарання, які виразилися у порушення розкладу доби та нетактовній поведінці до адміністрації установи, за що притягався до дисциплінарної відповідальності. Стягнення погашені у встановленому законом порядку. За виконання покладених вимог, дотримання правил поведінки та для стимулювання право слухняної поведінки чотири рази заохочувався правами начальника колонії. Безоплатно, на добровільній основі виконує обов`язки різноробочого в їдальні для засуджених. На даний час до роботи ставить посередньо, власної ініціативи не проявляє. Вказану роботу виконує самостійно, але під наглядом представників адміністрації. В життєдіяльності відділення СПС участі не приймає. Ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи посереднє. Не завжди здійснює за ними належний догляд. Ініціативи до виконання робіт із благоустрою установи не проявляє. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Підтримує стосунки із засудженими, як позитивної так і негативної спрямованості. У відношенні до засуджених не конфліктний. Не завжди дотримується правомірних взаємовідносин з персоналом. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті і порядку. Виконує роботи із самообслуговування. На даний час участі у програмах диференційованого виховного впливу та у секціях самодіяльності організації не приймає і намірів не мав. На заходи індивідуально-виховного характеру реагує посередньо. Має не стабільну поведінку. Підтримує зв`язок з рідними шляхом телефонних переговорів та отримує посилки.

01.08.2017 комісією ДУ «Жовтоводська виправна колонія № 26» було застосовано заохочувальну норму, передбаченої ст. 101 Кримінально-виконавчого кодексу України, у вигляді зміни умов тримання, а саме переведення до дільниці соціальної реабілітації.

26.03.2018 постановою начальника ДУ «Жовтоводська виправна колонія № 26» було переведено з дільниці соціальної реабілітації до дільниці ресоціалізації.

31.05.2018 комісією установи було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 82 Кримінального кодексу України, у вигляді заміни не відбутої частини покарання більш м`яким, а саме обмеження волі.

25.04.2019 комісією установи було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 81 Кримінального кодексу України, у вигляді заміни умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

29.10.2019 року ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми передбаченої ст. 81 КК України, у вигляді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

22.10.2021 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшли матеріали стосовно накладеного стягнення від 13.10.2021 року на засудженого ОСОБА_8 , а саме: рапорт молодшого інспектора ОСОБА_11 , пояснення ОСОБА_8 , висновок по факту порушення від 12.10.2021, повідомлення про час та місце засідання дисциплінарної комісії, постанова про накладення стягнення від 13.10.2021 року. Засуджений ОСОБА_8 11.10.2021 о 14-30 годині прибув до адміністративної будівлі установи з порушенням форми одягу, а саме - без нагрудного знаку встановленого зразка. На зроблене зауваження не відреагував. За дане порушення ОСОБА_8 притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

За виконання покладених обов`язків засуджений ОСОБА_8 мав 13 стягнень, які погашені у встановленому законом порядку та 10заохочень (а.п.25).

Натомість, перспектива умовно-дострокового звільнення пов`язана із реальним станом поведінки засудженого, який відображає його правослухняну поведінку. Вагомих обставин, які б засвідчували зразковість поведінки засудженого матеріали справи не містять.

До того ж, однією із обов`язкових умов для умовно-дострокового звільнення засудженого є доведення ним свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці - участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Під час апеляційного розгляду було встановлено, що ОСОБА_8 за час відбування покарання не виявляв бажання працювати, згідно довідки установи на виробництві колонії взагалі не працював з квітня 2020 року по вересень 2021 року, заробітної плати не отримував, що є його прямим обов`язком згідно ч.1 ст.118 КВК України, та в свою чергу свідчить про відсутність повного виправлення з боку останнього в контексті вимог ст.6 КВК України, а пасивна поведінка засудженого та ставлення до праці не може бути визнана, як сумлінна.

При цьому, в матеріалах провадження відсутні документи на підтвердження будь-яких обмежень щодо працевлаштованості даного засудженого.

Залучення ОСОБА_8 до праці в їдальні для засуджених різноробочим мало епізодичний характер та з огляду на положення ст.81 КК України щодо підстав застосування такого заохочувального заходу, є вочевидь недостатнім.

Тобто, сукупність даних про особу засудженого ОСОБА_8 за весь період відбування ним покарання беззаперечно не свідчать про його усталену сумлінну поведінку і, відповідно, доведення його виправлення.

Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього часу відбування покарання.

При цьому колегія суддів приймає до уваги поведінку засудженого під час відбуття покарання, його небажання працювати на виробництві колонії, весь час відбування покарання останній не працював, що свідчить про те, що засуджений не довів стабільності та позитивності поведінки, а отже і не довів свого виправлення, тому до нього не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Одночасно колегія суддів зауважує, що застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення передбачено дискреційною нормою Кримінального Кодексу України, тобто, не є обов`язком суду, а є правом, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання.

Як вбачається з матеріалів провадження, відсутні достатні та вагомі докази, які б надавали законні підстави для висновку про виправлення ОСОБА_8 , його стабільно позитивну поведінку.

Наявність у засудженого заохочень не може свідчити про те, що ОСОБА_8 протягом всього періоду відбування покарання за вироком суду бажав стати на шлях виправлення та перевиховатися.

Посилання захисника на народження дитини у засудженого під вас відбування покарання також не свідчить про його бажання стати на шлях виправлення.

Таким чином, на думку колегії суддів, хоча ОСОБА_8 формально має право на зазначену пільгу, але своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні вищевказаного клопотання. На даний час відсутні достатні відомості, які б свідчили про дійсне виправлення засудженого і які б слугували підставою для його умовно-дострокового звільнення.

Отже, оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що обумовлює відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.405, 407, 419, 539 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 25 жовтня 2021 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4