Номер провадження: 11-кп/813/292/21
Номер справи місцевого суду: 499/913/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_12 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , на вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 07.09.2020 року, у кримінальному провадженні №00000178 від 21.08.2019, відносно:

ОСОБА_11 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Легниця, Польща, громадянин України, з середньою освітою, неодруженого, не маючого утриманців, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_11 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та йому призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Строк відбуття призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_11 рахується з 21.08.2019 року.

Вирішено долю речових доказів.

Відповідно до оскарженого вироку суду ОСОБА_11 визнаний винуватив у тому, що 20.08.2019 року, приблизно в період часу з 19.00 -19 год. 30 хв. до 21.00 год., більш точний час не встановлено, перебував в стані алкогольного сп`яніння, за місцем свого мешкання в квартирі АДРЕСА_2 , де в нього виник конфлікт зі своєю матір`ю ОСОБА_13 , під час якого ОСОБА_11 діючи на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_13 , з силою штовхнув від себе матір ОСОБА_13 , від чого вона впала на підлогу, після чого ОСОБА_11 наніс невизначену кількість ударів тупими предметом, які могли бути руками та ногами в область голови, туловища, спричинивши численні тілесні ушкодження, внаслідок яких настала, згідно висновку судово-медичного дослідження №78 від 20.09.2019 року, настала смерть ОСОБА_13 .

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_12 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , просить скасувати вирок суду у зв`язку з неповнотою судового розгляду,невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішення, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства з наступних підстав:

- суд не дав оцінку доказам наданим захисником про відсутність вини ОСОБА_11 , що є підставою для ухвалення виправдувального вироку, не вказав на причини неврахування доводів приведених захистом у судових дебатах щодо допущених органом досудового розслідування порушень права на захист, недопустимість та неналежність доказів сторони обвинувачення;

- брат обвинуваченого прибув значно раніше, ніж прибули працівники поліції;

- суд безпідставно зазначив у вироку, що ОСОБА_11 частково визнав вину, так як обвинувачений вину не визнавав;

- експерт ОСОБА_14 пояснив, що синці (сині п`ятна не від ударів) на тілі потерпілої свідчать про наявність певних захворювань, однак у висновку експерта зазначено про неможливість встановлення походження синців на тілі потерпілої;

- викладені показання свідків ОСОБА_15 та потерпілого ОСОБА_16 не відповідають фактичним обставинам провадження, а зміст вироку є тотожним змісту обвинувального акту;

- матеріали провадження не містять будь-якого доказу про вчинення саме ОСОБА_11 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України;

- вирок обґрунтований на припущеннях;

- суду не надано жодного належного та допустимого доказу про наявність умислу, причинного зв`язку з наслідками, які настали, тобто відсутні суб`єктивна та об`єктивна сторона злочину;

- повідомлення про початок досудового розслідування від 22.08.2019 року є неналежним доказом, так як в ньому не зазначено джерело отриманої інформації про те, що ОСОБА_11 почав наносити потерпілій удари, від яких остання через деякий час померла, але суд не надав оцінку доводам сторони захисту з цього приводу;

- дозвіл на огляд домоволодіння був отриманий від ОСОБА_11 , який не був домоволодільцем, з огляду на що слідчий повинен був отримати вмотивоване рішення суду щодо надання дозволу на його огляд, а тому цей доказ недопустимий та йому не надана оцінка судом;

- у протоколі огляду місця брат ОСОБА_16 зазначений, як потерпілий, однак йому його права не були роз`ясненні та на час проведення цього огляду він не мав статусу потерпілого, тільки 28.08.2019 ОСОБА_16 був визнаний потерпілим, тому вказаний документ є недопустимим доказом;

- ОСОБА_11 був незаконно затриманий, без будь-яких на це підстав передбачених законом, а допит поліцією, незважаючи на вимогу затриманого ОСОБА_11 надати захисника, в порушення ч. 3 ст. 224 КПК України, був проведений без роз`яснень прав, встановлених ст. 63 Конституції України;

- під виглядом протоколу огляду фактично був складений протокол добровільної видачі речей, який не відповідає вимогам а ні ст. 104, а ні ст. 234 КПК України, окрім того, під час протоколу добровільної видачи речей понятим не роз`яснювалися їх права, що підтверджується їхніми поясненнями наданими під час судового розгляду;

- ОСОБА_11 з початку проведення першої процесуальної дії наполягав на участі захисника, однак адвоката залучено не було;

- «Направлення на дослідження трупа» від 21.08.2019 року, акт судово-медичного дослідження (обстеження) №78, висновок судово-медичного експерта №78Е, повідомлення про підозру ОСОБА_11 , є неналежними та недопустимими доказом;

- слідчий отримав відомості викладені у судово-медичній експертизі №78Е від 20.09.2019 року до складення цього висновку, що є порушенням інструкції про проведення судово-медичної експертизи;

- висновок судово-медичної експертизи №78Е від 20.09.2019 року проведено неповно, він містить протиріччя та його текст викликає сумніви його відповідності, так як експерт не дав оцінки наслідками перебування потерпілої у стані алкогольного сп`яніння, у якої було виявлено 1,83% проміле спирту, що могло призвести до втрати свідомості, що дає право на висновок про відсутність доказів дійсної причини смерті ОСОБА_13
- на кулаках та руках обвинуваченого ОСОБА_11 не виявлено будь яких слідів або пошкоджень шкіри, зламаних кісток пальців;

- при складанні експертного висновку, експерт використовував матеріалів аналогічної кримінальної справ;
- надані стороною обвинувачення висновки не підтверджують наявність обставин, які сторона обвинувачення ставить у провину обвинуваченому, так яку висновках імунологічної експертизи №691 від 15.10.2019 встановлено, що на джинсових брюках, футболці, парі спортивних туфель підозрюваного ОСОБА_11 кров ОСОБА_13 не виявлена. При цьому, первинні матеріали, надані слідчим на експертне дослідження являються неналежними та недопустимими, то всі експертні висновки не можуть використовуватись під час прийняття судового рішення, на них не може посилатися суд, як на докази, що встановлюють провину ОСОБА_11 ;
- жодний допитаний свідок не зазначив, що ОСОБА_11 може побити та вдарити свою матір та вбити її, а навпаки вказували, що він дуже поважливо ставився до неї, постійно приглядав, оскільки вона вживала багато алкоголю, та став батьком для брата ОСОБА_17 ;

- важливі показання були отримані від свідка ОСОБА_18 , яка 20.08.2019 року тричі бачила потерпілу у дуже п`яному стані;

- затримання ОСОБА_11 було здійснено лише після того, як він, за своєю особистою ініціативою, зробив повідомлення до правоохоронних органів, за телефоном 102, та він не скористався можливістю, до прибуття правоохоронних органів, прийняти заходи щодо переховування від правосуддя, а в подальшому всіляко сприяв проведенню досудового розслідуванню, при цьому не заперечував що між ним та матір`ю була сварка і він її один раз штовхнув, однак інших дій, які ставляться йому у провину, він не вчиняв;

- в судовому засіданні не було допитано свідка ОСОБА_19 , яка надавала показання під час досудового розслідування та можливо припустити, що в неї ОСОБА_13 також випивала після 16 год., однак не з`ясовано куди вона пішла. Однак, з огляду на матеріал провадження ОСОБА_13 та ОСОБА_11 зустрілись вдома близько 17 год., а після інциденту з сином та падіння на підлогу, після поштовху сина, ОСОБА_13 піднялася та пішла на вулицю, про що свідчать пояснення свідків, які її бачили о 17 год., о 18 год. і близько 21 год., а сам обвинувачений через стан сп`яніння помилково зазначає проміжок часу зустрічі з матір`ю з помилкою у 2 години;

- з огляду на правила ч. 6 ст. 290 КПК, сторона захисту зобов`язана надати доступ до зібраних доказів за запитом прокурора, однак такий запит в матеріалах справи також відсутній;

- слідчі і прокурор повинні обґрунтовувати свої рішення щодо оцінки доказів у письмовій формі, як це роблять і суди, тому оцінка доказів у вигляді письмової постанови має бути передумовою складання обвинувального акту, але в порушення вимог закону така постанова в матеріалах справи відсутня;

- сам ОСОБА_11 має лише позитивні характеристики, після смерті батька взяв на себе тягар голови сім`ї, постійно доглядав матір, яка зловживала спиртними напоями та рости рідного брата;

- мотивувальна частина вироку не відповідає вимогам ч. 3 ст. 374 КПК України;

Посилаючись на зазначені обставини, захисник просить з метою усунення неповноти судового розгляду провести повторне дослідження апеляційним судом обставин, встановлених під час кримінального провадження в зв`язку з їх неповним дослідженням судом першої інстанції (ч. 3 ст. 404 КПК України), а вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_11 виправдати, в зв`язку з недоведеністю його вини та відсутності в його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Не погоджуючись з апеляційною скаргою захисника, прокурором подані письмові заперечення, в яких він зазначив, що злочинні дії ОСОБА_11 кваліфіковані вірно. Вина обвинуваченого доказується показами самого ОСОБА_11 , а також свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , потерпілого ОСОБА_16 , судмедексперта ОСОБА_14 , а також дослідженими в суді доказами, які суд визнав підтверджуючими вини ОСОБА_11 у інкримінованому йому злочині. Тому прокурор просив залишити вирок районного суду від 07.09.2020 без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Позиції учасників апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, потерпілого, який також підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги та просив вирок суду 1-ої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.
За клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
На виконання вищевказаних вимог, захисником, яке підтримано обвинуваченим заявлено клопотання про повторне дослідження апеляційним судом обставин, встановлених під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, посилаючись на незгоду з дослідженими доказами по справі.
Однак, зважаючи на те, що судом першої інстанції проведений аналіз дослідженим доказам та їм в повній мірі надана оцінка, апеляційний суд вважає за недоцільним проводити повторне дослідження доказів, які були в повній мірі досліджені судом першої інстанції відповідно до вимог ст. 94 КПК України.
Разом з тим, сама по собі незгода захисника та обвинуваченого з висновками, зробленими на підставі досліджених доказів, не може бути безумовною підставою для повторного дослідження тих самих доказів, апеляційним судом за відсутності обставин, передбачених ч. 3 ст. 404 КПК України.
Відмовляючи у задоволенні зазначеного клопотання захисника щодо повторного дослідження доказів апеляційний суд виходить з того, що норми ч. 3 ст. 404 КПК України зобов`язують суд апеляційної інстанції провести повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, лише коли суд першої інстанції дослідив ці обставини неповно або з порушенням.Проте, захисником не зазначено конкретних обставин, які б свідчили про неповноту дослідження судом доказів або, що ці докази були досліджені судом з порушеннями.
Одночасно, апеляційний суд з даного питання зазначає, що розгляд у суді апеляційної інстанції не повинен дублювати дослідження доказів, яке проводилося у місцевому суді, оскільки це суперечить основним засадам кримінального процесуального законодавства України. Незгода захисника з дослідженим доказами по справі, не є підставою для повторного дослідження цих доказів.
Таку правову позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 10.02.2021 в справі №127/14811/17.
З огляду на зазначені вище обставини, апеляційний суд не вбачає підстав для повторного дослідження доказів. При цьому, клопотання захисника, яке підтримано обвинуваченим зводиться до незгоди із наданою судом першої інстанції оцінкою доказів та показань, досліджених безпосередньо під час судового розгляду.
Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких одне з завдань це забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.
Згідно ч. 2 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на перегляд вироку, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Окрім того, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно ст. 95 КПК України, показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Підозрюваний, обвинувачений, потерпілий мають право давати показання під час досудового розслідування та судового розгляду.

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.
Вина обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілої,встановлена судом першої інстанції з дотриманням вимог матеріального та процесуального закону, на підставі об`єктивно та в повному обсязі з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду та правильно оцінені судом, відповідно до вимог ст. 94 КПК України.

Апеляційний суд вважає, що висновки суду, щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, яке розглянуто судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. 370 КПК України.

Так, обов`язковою ознакою складу злочину, передбаченого ст. 121 КК України є наявність вини особи у формі прямого чи непрямого умислу на спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень. Тобто особа повинна передбачати суспільно небезпечні наслідки своїх дій і бажати їх настання (прямий умисел) або ж хоча і не бажати, але свідомо припускати настання цих наслідків (непрямий умисел). При цьому питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.
Отже, умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження (ст. 121 КК України) з об`єктивної сторони характеризується протиправним посяганням на здоров`я іншої людини, шкідливими наслідками, що настали для здоров`я потерпілого у вигляді спричинення тілесних ушкоджень, а в даному випадку призвели до смерті потерпілого, встановлення причинного зв`язку між зазначеним діянням та наслідками.
Окрім того, при визначенні ступеня тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень за способом вчинення діяння враховуються локалізація, характер, механізм утворення травм та ушкоджень, які можуть бути визнані тяжкими, в тому числі й небезпечними для життя в момент заподіяння, а зміст і характер інтелектуального та вольового критеріїв вини у зазначених злочинах з матеріальним складом обумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до цих наслідків.
Факт вчинення обвинуваченим ОСОБА_11 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, підтверджується показаннями обвинуваченого ОСОБА_11 , потерпілого ОСОБА_16 , свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , письмовими та речовими доказами, які є належними та допустимими доказами, з огляду на приписи статей 84, 95 КПК України, так як були отримані у встановленому законом порядку та досліджені безпосередньо у судовому засіданні суду першої інстанції.

Зокрема, обвинувачений ОСОБА_11 в судовому засіданні підтвердив факто того, що під час конфлікту відштовхнув мати ОСОБА_13 , від чого остання впала на підлогу.
Потерпілий ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що після дзвінка брата ОСОБА_11 , він приїхав до дому де брат зазначив, що під час конфлікту з мати, ОСОБА_11 виштовхнув її та вона впала на підлогу.
З протоколу проведення слідчого експерименту від 16.10.2019 року вбачається, що у присутності понятих, за участю захисника обвинувачений ОСОБА_11 добровільно відтворив обставини вчинення ним злочину та зазначив, як відштовхнув потерпілу та спричинив потерпілій тілесні ушкодження (т. 1 а.п. 130-133).
Пояснення обвинуваченого, потерпілого та протокол слідчого експерименту об`єктивно підтверджуються наступними висновками експертів та документами.

У лікарському свідоцтві про смерть №78 від 21.08.2019року зазначено, що потерпіла ОСОБА_13 померла від нападу із застосуванням фізичної смерті з метою вбивства чи нанесення ушкодження, шок, множинні переломи ребер та правої плечової кістки (т. 1 а.п. 114-115).
Актом судово-медичного дослідження (обстеження) №78 від 20.09.2019 та висновком експерта №78Е від 20.09.2019 року, встановлено, що смерть потерпілої ОСОБА_13 полягає в прямому причинному зв`язку з наявними ушкодженнями і настала в результаті закритої травми органів грудної порожнини, у вигляді множинних осколкових переломів ребер, з пошкодженнями пристінкової плеври та перелому правої плечової кістки, і настала від шоку, що розвинувся у перебігу травматичного процесу (т. 1 а.п. 141-143, 146-149).
З протоколу огляду місця події від 21.08.2019 року вбачається, що ОСОБА_11 у присутності понятих, видав співробітникам свої речі (одяг) в яких він був одягнений 20.08.2019 року, а саме: футболку темносинього кольору, джинси синього кольору та взуття спортивні туфлі чорного кольору, котрі було оглянуто та вилучено (т. 1 а.п. 121-123).
Протоколом отримання зразків для експертизи від 13.09.2019 року у ОСОБА_11 було відібрано зразки крові та слини (т. 1 а.п. 157-158).
З висновку експерта №691 від 15.10.2019 року вбачається, що ОСОБА_13 відноситься до групи АВ., а кров обвинуваченого ОСОБА_11 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В. На «штанах», трусах потерпілої ОСОБА_13 , фрагменті килима, вилученого при огляді місця події за адресою: кв. АДРЕСА_3 21.08.2019р., виявлена кров людини. При визначенні групової властивості виявлені антигени А і В (ізогемаглютиніни не виявлені), я могли походити як за рахунок крові однієї людини з групою крові АВ. так і за рахунок змішення крові осіб - носіїв вказаних антигенів, а саме груп А з ізогемаглютиніном анти-В, В з ізогемаглютиніном анти-А та АВ системи АВО. Таким чином, не виключається походження виявленої крові від потерпілої ОСОБА_13 (носія антигенів А та В). Присутність крові підозрюваного ОСОБА_11 носія антигену Аі припускається тільки в якості домішки та при наявності у останнього пошкоджень із зовнішньою кровотечею на момент події (т. 1 а.п. 152-156).
У висновку експерта №359 від 04.10.2019року зазначено, що кров трупу ОСОБА_13 відноситься до групи АВ., а кров обвинуваченого ОСОБА_11 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В. В піднігтьовому вмісті зрізів нігтьових пластинок обох рук трупу ОСОБА_13 знайдена кров та при визначенні групової належності крові і клітин виявлені антигени А і В ізосерологічної системи АБО, властиві групі крові АВ, що не виключає походження крові обвинуваченого ОСОБА_11 , але лише у якості домішки до крові та клітин потерпілої ОСОБА_13 (т. 1 а.п. 160-163).
З урахуванням наведеного, всуперереч доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що зазначені докази повністю узгоджуються між собою та об`єктивно підтверджують встановлені у вироку суду обставини щодо нанесення ОСОБА_11 потерпілій тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть останньої.

Суд першої інстанції дослідив докази по справі в повному обсязі, необхідному для встановлення обставин події злочину, дав їм належну оцінку, як належним, допустимим, достовірним та достатнім, та прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого правопорушення, з наданням належної правової кваліфікації його діям, в зв`язку з чим доводи апеляційної скарги щодо неналежної оцінки доказам, підтвердження не знайшли.

В апеляційній скарзі містяться посилання на неповноту судового розгляду кримінального провадження, однак не зазначається жодного конкретного доказу у цьому провадженні, який не дослідив би суд першої інстанції, або відмовив в його дослідженні стороні захисту, з огляду на це апеляційний суд вважає зазначені посилання голослівними та надуманими.

Аналіз зазначених доказів підтверджує правильність встановлення у вироку суду фактичних обставин кримінального провадження, оскільки доказів, якими б ці висновки суду спростовувались, в апеляційній скарзі не зазначено та під час апеляційного розгляду не встановлено.

Правова позиція апелянта полягає в тому, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, так як суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 94 КПК України, ніби то оцінив докази без належного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, та не навів у вироку переконливих мотивів, з яких він не врахував доводи захисту.

На думку апелянта, у вироку суд не вказав яким саме чином докази, покладені в обґрунтування вини ОСОБА_11 , підтверджують його винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Матеріали провадження не містять доказів причетності обвинуваченого ОСОБА_11 про вчинення ним злочину.

Проте, апеляційний суд вважає, що зазначені доводи апеляційної скарги є неспроможними, оскільки, як зазначалось, при судовому розгляді в суді першої інстанції були в повному обсязі досліджені докази у кримінальному провадженні, у тому числі показання обвинуваченого, який визнав факт, що штовхнув потерпілу, а потім під час проведення слідчого експерименту від 16.10.2019 року, показав, як штовхнув потерпілу, яка впала на підлогу, після чого наносив останній тілесні ушкодження, на підставі яких був встановлений факт нанесення ОСОБА_11 потерпілій тяжких ушкоджень, що спричинили смерть останньої.

Як вбачається зі змісту оскарженого вироку, суд зазначив наведені докази, оцінив ці докази в їх сукупності, та належним чином мотивував висновки про те, що ці докази підтверджують винуватість ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, навівши у вироку переконливі мотиви, з яких не прийняв до уваги доводи захисту.

При цьому, в апеляційній скарзі не зазначено, а під час її розгляду апеляційному суду не надано жодних доказів, які б ставили під сумнів досліджені судом докази, які покладені в обґрунтування вироку.

Апеляційний суд вважає, що матеріалами кримінального провадження доведена суб`єктивна та об`єктивна сторона інкримінованого ОСОБА_11 кримінального правопорушення, в зв`язку з чим доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Посилання в апеляційній скарзі на тотожність вироку суду змісту обвинувального акту є надуманими та голослівними, а також не можуть бути підставою для встановлення невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно зазначив у вироку, що ОСОБА_11 частково визнав вину, апеляційний суд не приймає до уваги, так як у вироку суду першої інстанції зазначено, що ОСОБА_11 тільки визнав факт, що він штовхнув потерпілу, від чого остання впала.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_11 не заперечував факт того, що у суді передшої інстанції зазначав про поштовх потерпілої, що також зазначено в апеляційній скарзі захисника.

Крім того, доводи апеляційної скарги про те, що у обвинуваченого ОСОБА_11 не виявлено будь яких пошкоджень, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки, як встановлено обвинувачений вчинив одностороннє побиття потерпілої, завдавши потерпілій багаточисленні удари. Збоку потерпілої жодного спротиву встановлено не було, всі наміри задати шкоди, попереджались та присікались обвинуваченим шляхом завдання ударів на випередження.
Апеляційній суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що жодний допитаний свідок не зазначив, що ОСОБА_11 може побити, вдарити та вбити свою матір, оскільки зазначені обставини не спростовують встановлені у вироку обставин щодо нанесення ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень, від яких настала смерть останньої.

Показання свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 щодо перебування потерпілої у стані сп`яніння та вживання алкоголю також не спростовують висновків суду щодо наявності в діях обвинуваченого складу інкримінованого кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі не зазначено будь-яких конкретних обставин, які б свідчили про те, що показання свідків ОСОБА_15 та потерпілого ОСОБА_16 не відповідають фактичним обставинам провадження.

Доводи апеляційної скарги про те, що суду не надано жодного належного та допустимого доказу про наявність умислу та причинного зв`язку з наслідками, які настали, спростовуються вищезазначеними доказами, у тому числі показаннями обвинуваченого, який підтвердив, що під час конфлікту з потерпілою, штовхнув останню, від чого вона впала, а також протоколом проведення слідчого експерименту від 16.10.2019 року, під час якого обвинувачений показав, як після падіння потерпілої, наносив останній тілесні ушкодження.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що експерт ОСОБА_14 пояснив, що синці на тілі потерпілої свідчать про наявність певних захворювань, а у висновку зазначив про неможливість встановлення походження синців на тілі потерпілої, на думку апеляційного суду не спростовують встановлені обставини, що смерть потерпілої настала в наслідок нанесених потерпілій тілесних ушкоджень.

Крім того, доводи захисника про те, що обвинувачений через стан сп`яніння помилково зазначає проміжок часу зустрічі з матір`ю, так як свідки бачили потерпілу близько 17 год.,18 год. і близько 21 год., не спростовують той факт, що смерть потерпілої настала у домоволодінні де був виявлений її труп.

Наступні обставини, зазначені апелянтом, як істотні порушення судом вимог кримінального процесуального закону, апеляційний суд такими не визнає та не вважає передбаченою законом підставою для скасування судового рішення, з огляду на приписи ч. 1 ст. 412 КПК України.

Зокрема, в апеляційній скарзі захисник оспорює допустимість доказів, покладених в обґрунтування вироку суду.

Апеляційний суд не приймає до уваги посилання в апеляційній скарзі на те, що повідомлення про початок досудового розслідування від 22.08.2019 є неналежним доказом, так як зазначений доказ не був покладений в обґрунтування вини ОСОБА_11 у вироку суду.

При цьому, в повідомленні про початок досудового розслідування від 21.08.2019 року зазначено, що досудове розслідування розпочате за повідомленням оператора 102 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України (т. 1 а.п. 219).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що дозвіл на огляд домоволодіння був отриманий від ОСОБА_16 , який не був домоволодільцем, є голослівними, так як під час розгляду кримінального провадження було встановлено, що ОСОБА_16 є сином померлої мати, яка проживала у домоволодінні де проводився огляд трупа та огляд місця події.

В апеляційній скарзі захисник ставить під сумнів протокол огляду місця події з тих підстав, що в ньому безпідставно ОСОБА_16 зазначений, як потерпілий, так як такий статус він набув лише 28.08.2019 року, однак апеляційний суд ці твердження не бере до уваги, оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України, він є потерпілим, так як внаслідок вчиненого злочину померла його мати, у зв`язку з чим йому було завдано моральну шкоду (т. 1 а.п. 178-190).

Навпаки, апеляційним судом встановлено, що огляд місця події був проведений відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Зазначення у протоколі огляду місця події ОСОБА_16 як потерпілого, не впливає на встановлені фактичні обставини кримінального правопорушення.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_11 був незаконно затриманий, апеляційний суд не приймає до уваги, так як з протоколу затримання вбачається, що він був затриманий після вчинення злочину та під час затримання ОСОБА_11 були роз`ясненні його права, що підтверджується його підписом та підписом понятих (т. 1 а.п 116-120).

Доводи захисника про те, що під час досудового розслідування були порушенні права ОСОБА_11 на захист, так як захисник не був залучений, є неспроможними, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що захисник приймав участь в усіх необхідних слідчих діях під час досудового розслідування, у тому числі під час повідомлення ОСОБА_11 про підозру, його допиті та проведеному слідчому експерименті.

Від обвинуваченого ОСОБА_11 під час досудового розслідування не надходило скарг або заяв про те, що будь-яка слідча дія проводиться без участі захисника або про залучення йому іншого захисника.

Доводи апеляційної скарги про те, що під час огляду ОСОБА_11 понятим не були роз`ясненні їх права, спростовуються змістом цього протоколу, який поняті підписали та в якому зазначено, що понятим роз`ясненні їх права та обов`язки, передбачені статтями 11, 13, 15, 223 КПК України. Цей протокол складений та відповідає вимогам кримінального процесуального закону (т. 1 а.п 121-123).

З матеріалів кримінального провадження не вбачається, що слідчий отримав відомості викладені у судово-медичній експертизі №78Е від 20.09.2019 року до складення цього висновку, у зв`язку з чим посилання в апеляційній скарзі на ці обставини є голослівними.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що у висновку експерта №78Е від 20.09.2019 року не встановлено причини смерті ОСОБА_13 , спростовується цим же висновком, у якому прямо зазначено, що смерть потерпілої ОСОБА_13 полягає в прямому причинному зв`язку з наявними ушкодженнями і настала в результаті закритої травми органів грудної порожнини, у вигляді множинних осколкових переломів ребер, з пошкодженнями пристінкової плеври та перелому правої плечової кістки, і настала від шоку, що розвинувся у перебігу травматичного процесу.
До апеляційної скарги не додані докази, які б свідчили, що під час складання акту судово-медичного дослідження (обстеження) №78 експертом використовувалися матеріали аналогічної кримінальної справи, ці твердження апеляційній суд вважає припущенням захисника, які жодним чином не підтвердженні.
Апеляційний суд не приймає до уваги посилання в апеляційній скарзі на те, що в порушення вимог ч. 6 ст. 290 КПК України, прокурор не зробив запит про надання доступу до зібраних стороною захисту доказів, оскільки зазначеною нормою закону не передбачено беззаперечне звернення прокурором з таким запитом, це виключно прерогатива прокурора у разі необхідності звернутися з таким запитом.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтуються на припущеннях та на суперечливих доказах, підтвердження не знайшли, спростовуються матеріалами кримінального провадження та вироком суду, мотивувальна частина якого відповідає вимогам ч. 3 ст. 374 КПК України, всі зазначені докази були досліджені, проаналізовані та оцінені згідно вимог ст. 94 КПК України.

З огляду на викладене, за результатами перевірки доводів апеляційної скарги та матеріалів кримінального провадження, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування вироку першої інстанції або ставили б під сумнів законність та його обґрунтованість, колегія суддів не вбачає, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_12 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 не підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись вимогами статтями 376, 404, 405, 407, 413, 415, 419 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_12 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 07.09.2020, яким ОСОБА_11 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4