Справа № 203/277/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2022 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
за участю скаржника - ОСОБА_3
адвоката - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпро скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого та постанову про відмову у визнанні потерпілим,-

ВСТАНОВИВ:

До Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшла вищезазначена скарга ОСОБА_3 , подана в порядку ст.303 КПК України, в якій останній посилався на те, що в провадженні Третього слідчого відділу (з дислокацією у м.Дніпрі) ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, перебуває кримінальне провадження №0000871, відомості за яким внесено до ЄРДР 19.06.2020 року на підставі ухвали Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 04.05.2020 року за клопотанням захисника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_5 16.12.2021 року адвокатом ОСОБА_4 на адресу слідчого було направлено клопотання про визнання ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000871. 13.01.2022 року ним було отримано постанову слідчого про відмову у визнанні його потерпілим. Посилаючись на те, що діями працівників правоохоронних органів йому було завдано фізичної, моральної та матеріальної шкоди, а постанова слідчого є невмотивованою, складеною всупереч вимогам ст.110 КПК України, скаржник просив визнати незаконною постановою слідчого від 24.12.2021 року та зобов`язати останнього визнати ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000871.
В судовому засіданні скаржник ОСОБА_3 та його захисник підтримали скаргу та посилаючись на викладені в ній підстави, просили задовольнити останню.
Слідчий в судове засідання не з`явився, що в силу ч.3 ст.306 КПК України не перешкоджає розгляду скарги.
Заслухавши скаржника та його захисника, дослідивши матеріали за скаргою та витребувані для огляду та перевірки доводів скарги матеріали кримінального провадження №0000871, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Під час розгляду скарги встановлено, що Третім слідчим відділом (з дислокацією у м.Дніпрі) ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000871, відомості за яким внесені до ЄРДР 19.06.2020 року за ч.1 ст.365, ч.1 ст.374 КК України.
Вказані відомості було внесено на підставі ухвали судді Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 04.05.2020 року у справі №206/5339/19, провадження №1-кп/206/52/20, за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч.2 ст.369-2 КК України, згідно повідомлення захисника останнього про порушення прав та свобод ОСОБА_3 слідчими та прокурорами під час проведення обшуку 14.03.2019 року.
16.12.2021 року захисником ОСОБА_3 адвокатом ОСОБА_4 в порядку ч.ч.1,2 ст.55 КПК України на адресу слідчого було подано клопотання про визнання ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000871, надання йому пам`ятки про процесуальні права та обов`язки потерпілого, а також про допит в якості потерпілого та надання для ознайомлення матеріалів кримінального провадження.
Постановою слідчого від 24.12.2021 року в задоволенні вказаного клопотання було відмовлено на підставі ч.5 ст.55 КПК України, з посиланням на те, що в ході досудового розслідування відсутні дані, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 було завдано моральну, фізичну чи майнову шкоду.

Відповідно до п.5 ч. 1 ст. 303 КПК України визначено, що на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.
Згідно ч.ч.1-5 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.
Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.
Потерпілим не може бути особа, якій моральна шкода завдана як представнику юридичної особи чи певної частини суспільства.
За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Частинами 1,3,5 ст.110 КПК України встановлено, що процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду.
Рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне.
Постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.
Згідно ч.1 ст.365 КК України встановлено кримінальну відповідальність за перевищення влади або службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, інтересам юридичних осіб.
Відповідно до ч.1 ст.374 КК України встановлено кримінальну відповідальність за недопущення чи ненадання своєчасно захисника, а також інше грубе порушення права підозрюваного, обвинуваченого на захист, вчинене слідчим, дізнавачем, прокурором або суддею.

Під час розгляду скарги встановлено, що кримінальне провадження №0000871 фактично було розпочато за повідомлення захисника в інтересах ОСОБА_3 про вчинення працівниками правоохоронних органів незаконних дій під час проведення обшуку, що призвели до порушення прав та свобод ОСОБА_3 .
В судовому засіданні ОСОБА_3 посилався на те, що під час проведення обшуку працівниками поліції до нього незаконно було застосовано фізичну силу, не забезпечено проведення обшуку за участю його захисника, незаконного притягнуто до кримінальної відповідальності та обрано запобіжний захід, заподіяно матеріальну шкоду, розмір якої в 250 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_3 в рамках досудового розслідування не допитувався; не оглядався відеозапис, що здійснювався під час обшуку; не було допитано всіх його учасників.
Оскаржувана постанова не містить належних обгрунтувань з посиланням на відповідні матеріали кримінального провадження, за яких слідчий прийшов до висновку про відсутність підстав для залучення заявника в якості потерпілого у кримінальному провадженні.
Таким чином, вказані висновки є передчасними та належним чином не вмотивованими.

В поданій скарзі ОСОБА_3 просив визнати незаконною постановою слідчого від 24.12.2021 року та зобов`язати слідчого визнати його потерпілим у кримінальному провадженні №0000871.
Поряд з цим, слідчий суддя враховує, що діюче кримінально-процесуальне законодавство України, зокрема ст.ст.36,40 КПК України, передбачають, що прокурор та слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійними у своїй процесуальній діяльності, втручання у яку осіб, що не мають на те законних повноважень забороняється.
Відповідно до положень п.18 ч.1 ст.3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому КПК України, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
А відповідно до ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Частиною 2 ст.307 КПК України передбачено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

З урахуванням наведених положень КПК України та враховуючи фактичний предмет оскарження, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність часткового задоволення скарги та скасування постанови старшого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м.Дніпрі) Територіального управління ДБР, розташованого в м.Полтаві, від 24.12.2021 року, в частині відмови у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000871.
В іншій частині в задоволенні скарги відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.26,55,303-307 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого та постанову про відмову у визнанні потерпілим задовольнити частково.
Скасувати постанову старшого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м.Дніпрі) Територіального управління ДБР, розташованого в м.Полтаві, від 24 грудня 2021 року, про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000871.
В іншій частині в задоволенні скарги відмовити.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1