Справа № 455/326/21
Провадження № 1-кп/455/153/2021
ВИРОК
Іменем України

19 жовтня 2021 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000187 від 03.05.2020 про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Лімна Турківського району Львівської області, жителя та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, військовозобов`язаного, фізичної особи-підприємця, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.240 КК України,

з участю:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_3 , 02.05.2020, приблизно о 13.00 год, діючи умисно, всупереч до вимог законодавства, а саме: ст.13 Конституції України, ст. 4 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст.19 Кодексу України про надра, п.4 Положення про порядок надання гірничих відводів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №59 від 27.01.1995 року, Порядку видачі дозволів на проведення робіт на землях водного фонду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №557 від 12.07.2005 року, тобто не маючи дозвільних документів на проведення руслорегулюючих робіт та видобування корисних копалин, усвідомлюючи значення своїх протиправних дій, приїхав транспортним засобом кустарного виробництва, без державних реєстраційних номерних знаків на берег річки Мшанка, що в адміністративних межах с.Грозьово Старосамбірського району Львівської області, де шляхом знімання верхнього шару ґрунту лопатою здійснив видобування та завантаження з русла річки в кузов вищевказаного транспортного засобу піщано-гравійної суміші в кількості 6,71 м3, яка відповідно до Переліків корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №827 від 12.12.1994 року, відноситься до корисних копалин загальнодержавного значення, видобування яких, без відповідних документів, заборонено, що підтверджується висновком судової інженерно-екологічної експертизи, чим заподіяв шкоду державі в особі Стрілківської сільської ради Самбірського району Львівської області на суму 3420,00 грн. В подальшому, 02.05.2020 року, після здійснення незаконного видобування піщано-гравійної суміші ОСОБА_3 , здійснюючи її перевезення по вул.Центральній в с.Грозьово Старосамбірського району Львівської області, був зупинений працівниками Старосамбірського ВП Самбірського ВП ГУ НП у Львівській області.

Такими своїми діями ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.240 КК України, тобто незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочині визнав повністю та підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті. Зазначив, що розуміє і не оспорює формулювання та характер пред`явленого йому обвинувачення, правову кваліфікацію його дій за ч.2 ст.240 КК України, всі докази, зібрані на досудовому слідстві, вважає достовірними і дослідження їх в судовому засіданні недоцільним.

Під час допиту в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 показав, що 02.05.2020 в обідній час він поїхав на берег річки Мшанка на території Старосамбірського району Львівської області саморобним транспортним засобом (дигою) по шутер (піщано-гравійну суміш). На березі річки, лопатою здійснював завантаження на вищевказаний транспортний засіб піщано-гравійної суміші. Після завантаження, на виїзді його зупинили працівники поліції. У вчиненому щиро розкаюється, усвідомлює наслідки своїх дій, зазначає, що добровільно відшкодував завдані збитки, просить суд призначити йому покарання у виді мінімального штрафу.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненому злочині визнав повністю, він та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини, викладені в обвинувальному акті, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин в апеляційному порядку, суд за згодою учасників судового розгляду обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, та визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі відносно тих обставин, які ніким не оспорюються.

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду щодо правильності розуміння ним змісту обставин злочину, добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, суд знаходить винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні вищевказаного злочину доведеною поза розумним сумнівом та вважає, що його дії вірно кваліфіковано за ч.2 ст.240 КК України як незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до вимог ст.66 КК України судом визнається щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до ст.67 КК України судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд керується загальними засадами, які визначені у ст.65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому, суд також виходить із положень ст.50 КК України відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами , покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Так, обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 судом враховується, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до класифікації кримінальних правопорушень, наведеної у ст.12 КК України, є нетяжким злочином.

Також судом враховуються дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , зокрема те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, не судимий, його сімейний та матеріальний стан, зокрема, те, що він є особою молодого віку, має постійне місце проживання, має на утриманні двох малолітніх дітей, є фізичною особою-підприємцем, також враховується, що обвинувачений позитивно характеризується за місцем проживання та його стан здоров`я, зокрема те, що обвинувачений є працездатним (інвалідності не встановлено), на обліку у психіатричному та наркологічному кабінетах не знаходиться.

Крім того, суд враховує обставини, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_3 щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку, та відсутність обставин, які відповідно до ст.67 КК України, обтяжують покарання.

Слід зазначити, що згідно з ч.2 та ч.3 ст.4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Відповідно до ч.2 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Тому, враховуючи вимоги ст.ст.4,5КК України суд вважає, що в даному кримінальному провадженні підлягає до застосування санкція ч.2 ст.240 КК України в редакції, яка діяла на час вчинення злочину (02.05.2020), оскільки чинна на даний час санкція ч.2 ст.240 КК України посилює кримінальну відповідальність і відповідно не має зворотної дії в часі.

Беручи до уваги наведені обставини в сукупності, керуючись принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання у виді штрафу в мінімальному розмірі в межах санкції ч.2 ст.240 КК України (в редакції, яка діяла на момент вчинення злочину), що на думку суду є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено. Збитки, завдані на суму 3420грн, відшкодовані в повному обсязі.

Питання про долю речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення судової інженерно-екологічної експертизи в сумі 8989 гривень 20 копійок відповідно до вимог ст.124 КПК України необхідно стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Накладений ухвалою слідчого судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 14.05.2020 арешт на піщано-гравійну суміш загальним об`ємом 6,71 м.куб., відповідно до ст.174 КПК України слід скасувати.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався. Підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.100, 124, 174, 349, 368-371, 373-376, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.240 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 400 (чотирьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6800 (шість тисяч вісімсот) гривень.

Речові докази:

1) суміш піщано-гравійну, загальним об`ємом 6,71 м.куб., яка знаходиться на території Головецького лісництва ДП «Старосамбірське ЛМГ» за адресою: с.Головецько, вул.І.Франка, 32, Самбірського району Львівської області - конфіскувати в дохід держави;

2) взірці суміші піщано-гравійної, які знаходяться на зберіганні в камері зберігання речових доказів ВП№1 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області, - знищити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової інженерно-екологічної експертизи в сумі 8989 (вісім тисяч дев`ятсот вісімдесят дев`ять) гривень 20 копійок.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 14.05.2020 на піщано-гравійну суміш загальним об`ємом 6,71 м.куб.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Старосамбірський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. При цьому, вирок відповідно до ч.2 ст.394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1