ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2804/21 Справа № 205/1146/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2021 року про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні № № 0000119, 0001450 стосовно
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, без постійного місця реєстрації, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, останній раз: 12.10.2016 Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 393, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 146, ч. ч. 1, 4 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років. Звільнений 15.02.2018 року з Петровської ВК Кіровоградської області № 49 умовно-достроково, на невідбутий строк 4 місцяці 12 днів,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 3, 4 ст. 187 КК України,
за участю в режимі відеоконференції:
обвинуваченого ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ :
Обставини, встановлені ухвалою суду та короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2021 року задоволено клопотання прокурора та продовжено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 12 листопада 2021 року.
В обґрунтування прийнятого рішення суд зазначив про доведеність ризиків, передбачених п. п. 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від суду, незаконного впливу на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, а також вчинення інших кримінальних правопорушень з огляду на наступне.
Суд також врахував, що оскільки обвинувачений ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого насильницького злочину, під загрозою можливого застосування тяжкого покарання, у разі визнання винуватим у вчиненні злочину, може переховуватися від суду, адже він не має достатніх соціальних зв`язків, неодружений, не має дітей та інших осіб на утриманні, не має постійного місця роботи та реєстрації постійного місця проживання. Також судом враховується, що на теперішній час відносно ОСОБА_7 здійснюється судове провадження у декількох кримінальних провадженнях за підозрами у вчинені інших тяжких злочинів проти власності, що додатково обґрунтовує ризик переховування останнього від суду.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду змінити та постановити нову, якою визначити стосовно ОСОБА_7 розмір застави. Зазначає, що строк тримання під вартою стосовно обвинуваченого продовжується 12 разів з одних і тих самих підстав, а строк перебування його під вартою становить більше 1 року і 7 місяців, що суперечить практиці Європейського суду з прав людини. Вважає, що ОСОБА_7 перебуває під вартою, оскільки раніше судимий і йому пред`явлено обвинувачення в інших кримінальних провадженнях. На думку захисника, ризики заявлені прокурором не доведені, а висновки суду в цій частині не обґрунтовані.
Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні обвинувачений підтримав апеляційну скаргу захисника та з підстав, викладених у скарзі просив її задовольнити.
Прокурор та захисник про час та дату апеляційного провадження повідомлені належним чином, клопотань про особисту участь до суду не надходили, у зв`язку з чим та на підставі ч. 4 ст. 422-1 КПК України апеляційний суд здійснює розгляд без його участі.
Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи захисника про відсутність підстав для продовження строку тримання під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними.
З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська є обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000119 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України та обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001450 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 187, ч. 4 ст. 187 КК України.
Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно вважав доведеними вищезазначені ризики, для запобігання яким продовження строку тримання обвинуваченого під вартою є доцільним з огляду на наступне.
Суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність, зазначених ризиків, передбачених п.п. 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від суду, незаконного впливу на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, а також вчинення інших кримінальних правопорушень.
Так, головуючий суддя обґрунтовано взяв до уваги, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого насильницького злочину, за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення строку до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна, вчиненого із застосуванням насильства та погрози застосування насильства, а тому розуміючи можливе застосування тяжкого покарання, у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, може переховуватися від суду.
Як слідує з матеріалів справи, обвинувачений ОСОБА_7 не має достатніх соціальних зв`язків, неодружений, не має дітей та інших осіб на утриманні, не має постійного місця роботи та реєстрації постійного місця проживання. Також суд першої інстанції правильно врахував, що на теперішній час відносно ОСОБА_7 здійснюється судове провадження у декількох кримінальних провадженнях за підозрами у вчинені інших тяжких злочинів проти власності, що додатково обґрунтовує ризик переховування останнього від суду.
Крім того, з матеріалів, наявних в контрольному провадженні слідує, що в період часу з 16 грудня 2019 року по 25 квітня 2020 року перебував у розшуку, тобто переховувався від органу досудового розслідування, у зв`язку з чим ризик, передбачений п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України об`єктивно існує.
Головуючий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі може незаконно впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, оскільки останні не допитані в судовому засіданні. Незаконний вплив на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні може здійснюватися, зокрема, шляхом їх залякування, адже обвинуваченому відомо місце проживання останніх.
Правильно суд першої інстанції вважав доведеним і ризик вчинення ОСОБА_7 інших злочинів, оскільки останній неодноразово засуджений за вчинення різних злочинів, в тому числі й корисливих та насильницьких злочинів, а також за злочини проти правосуддя та авторитету державної влади, зокрема за злочин, передбачений ст. 393 КК України «Втеча з місця позбавлення волі або з-під варти», що обумовлює ризик продовження ним злочинної діяльності і вчинення інших кримінальних правопорушень.
Всупереч твердженням захисника суд першої інстанції розглянув можливість застосування альтернативного запобіжного заходу і обґрунтовано відхили клопотання захисту, оскільки не надано жодних доказів на підтвердження того, за якою адресою зареєстрований ОСОБА_9 або буде мати постійне місце проживання, так само за яким місцем роботи він має можливості працевлаштуватися.
Також, як суд апеляційної інстанції, так і суд першої інстанції не можуть взяти до уваги твердження сторони захисту про можливість внесення в інтересах ОСОБА_7 застави, в розмірі, достатньому для забезпечення виконання останнім процесуальних обов`язків, оскільки ОСОБА_7 не має міцних соціальних зв`язків, не працевлаштований, відсутні відомості, що він має офіційне джерело доходу. Крім того, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні насильницького особливо тяжкого злочину, тому, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, застава може бути не визначена судом, з огляду на характер висунутого обвинувачення.
За змістом ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює обвинувачений, у зв`язку з його доступом до зброї.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом належним чином враховано, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, вчинених із застосуванням насильства та зброї, раніше неодноразово засуджувався за вчиненні тотожних злочинів, у зв`язку з чим висновок суду про неможливість запобігання ризикам, шляхом застосування інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою, є обґрунтованим і відповідає матеріалам справи.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника суд апеляційної інстанції вважає їх неприйнятними, оскільки їх зміст зводиться до цитування певних пунктів з рішень Європейського суду з прав людини без їх належного аналізу та співставлення з обставинами цієї справи, у зв`язку з чим такі доводи не можуть бути визнані обґрунтованими підставами для скасування ухвали суду першої інстанції.
За змістом ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.
Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є, зокрема складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо, поведінка учасників кримінального провадження тощо.
Як слідує з реєстру матеріалів досудового розслідування ОСОБА_7 перебуває під вартою, з урахуванням досудового розслідування та судового розгляду з квітня 2020 року, а в травні 2020 року обвинувальний акт скерований до суду, тобто строк тримання останнього під вартою та строк судового розгляду не є надмірним, враховуючи характер та об`єм висунутого обвинувачення.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 199, 331, 405, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу прокурора захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2021 року про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. ч. 3, 4 ст. 187 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4