Справа № 161/5755/21 Провадження №11-кп/802/688/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 164 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 липня 2021 року, яким
- ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , громадянин України, освіта вища, працює священнослужителем УПЦ с.Баїв, неодружений, має на утриманні двох малолітніх дітей 2008 та 2010 років народження, несудимий,

визнаний винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, та йому призначено покарання у виді громадських робіт на строк 110 (сто десять) годин.

В С Т А Н О В И В

Згідно вироку суду ОСОБА_9 визнаний винним в тому, що він, згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.05.2016 зобов`язаний сплачувати на користь ОСОБА_10 аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/3 частини від його доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову 09.03.2016 і до досягнення старшою дитиною повноліття щомісячно.
Однак, ОСОБА_9 , достеменно знаючи про вказане рішення суду про стягнення аліментів на утримання дітей, будучи дієздатною та працездатною особою, маючи дохід з неофіційних джерел аліменти не сплачував, добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надавав, заходів, спрямованих на погашення заборгованості не вживав, чим свідомо, злісно, ухилився від сплати встановлених рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.05.2016 у справі №161/2946/16-ц коштів (аліментів) на утримання дітей ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що призвело до виникнення заборгованості зі сплати таких коштів, яка згідно інформації Луцького районного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) за період з 01.12.2016 по 31.05.2017 включно становить 10 567 гривень 32 копійки тобто у розмірі, що в сукупності перевищує суму виплат за три місяці відповідних платежів.
Крім того, у подальшому ОСОБА_9 , згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.04.2018 зобов`язаний сплачувати на користь ОСОБА_10 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та неповнолітньої доньки ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі у розмірі по 930,00 гривень на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з врахуванням індексації стягуваних сум відповідно до ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».
Однак, ОСОБА_9 , достеменно знаючи про вказане рішення суду про стягнення аліментів на утримання дітей, будучи дієздатною та працездатною особою, маючи дохід з неофіційних джерел аліменти не сплачував, добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надавав, заходів, спрямованих на погашення заборгованості не вживав, чим свідомо, злісно ухилився від сплати встановлених рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.04.2018 у справі №161/720/18 коштів (аліментів) на утримання дітей ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що призвело до виникнення заборгованості зі сплати таких коштів, яка згідно інформації Луцького районного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) за період з 01.03.2019 по 31.12.2019 включно становить 18 600 гривень, тобто у розмірі, що в сукупності перевищує суму виплат за три місяці відповідних платежів.
Окрім того, ОСОБА_9 , достеменно знаючи про вказане рішення суду про стягнення аліментів на утримання дітей, будучи дієздатною та працездатною особою, маючи дохід з неофіційних джерел аліменти не сплачував, добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надавав, заходів, спрямованих на погашення заборгованості не вживав, чим свідомо, злісно ухилився від сплати встановлених рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.04.2018 у справі №161/720/18 коштів (аліментів) на утримання дітей ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що призвело до виникнення заборгованості зі сплати таких коштів, яка згідно інформації Луцького районного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) за період з 01.02.2020 по 30.09.2020 включно становить 14 880 гривень, тобто у розмірі, що в сукупності перевищує суму виплат за три місяці відповідних платежів.
У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_13 , вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і його особі , безпідставного та невмотивованого призначення надто суворого покарання. Зазначає, що судом при постановлені вироку та обрані виду і міри покарання порушено вимоги ст.65 КК України. Посилається на те, що судом не враховано, що він вину визнав частково, не згідний із сумою заборгованості, яка виникла з об`єктивних причин тривалого безробіття, а відтак в його діях відсутній умисел на злісне ухилення від сплати аліментів. Просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання змінити, призначити мінімальне покарання за ч. 1 ст. 164 КК України та звільнити від покарання з випробовуванням, з мінімальним іспитовим строком.

В запереченні на апеляційну скаргу прокурор вважає апеляційну скаргу обвинуваченого безпідставною, оскільки ОСОБА_9 не сплатив коштів, визначених рішеннями суду, що призвело до заборгованості, яка значно перевищує суму виплат за три місяці. Вважає, що призначене ОСОБА_9 покарання відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України. Просить відмовити у задоволені апеляційної скарги, а вирок суду залишити без змін.

В запереченні на апеляційну скаргу потерпіла ОСОБА_7 вважає апеляційну скаргу обвинуваченого необґрунтованою, просить відмовити в її задоволенні, а вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги обвинуваченого та заперечення прокурора і потерпілої на апеляційну скаргу, обвинуваченого та захисника, які, кожен зокрема, апеляційну скаргу підтримували з викладених у ній підстав, думку прокурора та потерпілої, які заперечили апеляційну скаргу і просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи і зроблений обґрунтований висновок про доведеність вчинення ОСОБА_9 злісного ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів). Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом допустимих доказах.

Так, суд першої інстанції підставно взяв до уваги саме показання потерпілої ОСОБА_14 , що обвинувачений не бере участі у вихованні дітей, не сплачує на їх користь аліменти призначені рішеннями суду з 2016 року, а сплачував лише по 20, 25 гривень на місяць, після чого вона звернулася із заявою до поліції. Обвинувачений взагалі не сплачував аліменти, за всі періоди, які зазначені в обвинувальному акті. Всі розрахунки, які зазначені в обвинувальному акті відповідають дійсності. З жовтня 2020 року ОСОБА_9 почав сплачувати аліменти щомісяця. Що також узгоджується з показами свідка ОСОБА_15 , допитаної при розгляді справи в суді першої інстанції. Остання повідомила, що веде виконавче провадження, де боржником є ОСОБА_9 , а стягувачем ОСОБА_14 . Обвинуваченому відомо про відкрите виконавче провадження. Він міг самостійно вносити кошти через депозитний рахунок через виконавчу службу, однак зобов`язаний надати підтверджуючі квитанції. Періодично він сплачував аліменти у незначному розмірі (20, 30, 50, 100 гривень на місяць). У листопаді 2017 року сплатив 1000 гривень. Проте, за періоди, які зазначені в обвинувальному акті, ОСОБА_9 жодних коштів не сплачував. З жовтня 2020 року з нього стягуються аліменти з офіційних доходів
Дані показання є послідовними, підтверджені іншими доказами по справі, зокрема: виконавчим листом Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.05.2016 у цивільній справі №161/2946/16-ц, постановою головного державного виконавця Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_16 від 02.07.2016, виконавчим листом Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.04.2018 у цивільній справі №161/720/18, постановою головного державного виконавця Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_15 від 31.05.2018, відповіддю Луцької районної філії Волинського обласного центру, Волинського обласного центру зайнятості, відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків ДПС України про суми виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_9 за період з 01.01.2016 по 31.12.2020, розрахунками по заборгованості зі сплати аліментів та іншими доказами, яких піддавати сумніву в суду підстав немає.

Твердження обвинуваченого про часткове визнання вини, завищення розрахунку суми заборгованості, з огляду на її часткове сплачення, тривале безробіття, відсутність умислу на злісне ухилення від сплати аліментів на утримання дітей, були предметом перевірки в суді першої інстанції. В вироку суду обґрунтовано спростовані дані твердження, з чим погоджується і апеляційний суд.

Таким чином, суд першої інстанції, прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_13 своїми умисними діями, які виразились у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 164 КК України.
Твердження обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального проступку та особі обвинуваченого через тяжкість покарання є безпідставними.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Призначаючи ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.

Як убачається з вироку, призначаючи ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до категорії кримінальних проступків, дані про особу винного, а саме, те, що ОСОБА_9 вперше притягається до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, працює, за місцем роботи характеризується позитивно, на обліку в нарколога чи психіатра не перебуває.
Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_9 , суд не виявив, і з даним висновком погоджується і апеляційний суд.

Також, при призначені покарання враховано показання обвинуваченого про те, що він частково сплачував аліменти в незначних сумах фактично з метою уникнення кримінальної відповідальності за порадою знайомих та думка потерпілої, яка наполягала на суворому покаранні.
Врахувавши ці та інші обставини справи, зокрема і ті, на які посилається в апеляції обвинувачений, в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання ОСОБА_9 у виді громадських робіт ближче до максимального строку.
Обране судом покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а тому підстав для скасування вироку з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі, суд не вбачає.

Доводи ОСОБА_9 , які наведені в апеляційній скарзі, фактично враховані і оцінені судом першої інстанції при постановленні вироку та призначенні покарання.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Луцького районного суду Волинської області від 09 липня 2021 року щодо нього без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді