Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/2268/21
Провадження № 1-в/553/234/2021
У Х В А Л А
Іменем України

05.10.2021м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого: ОСОБА_4 , представника ПВК №64: ОСОБА_5 ( в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні спільне подання начальника Полтавської виправної колонії № 64 та голови спостережної комісії Подільської районної ради у м. Полтаві про застосування умовно-дострокового звільнення відносно засудженого:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кашперівки, Тетіївського району, Київської області, громадянина України, з середньою освітою, до засудження зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 ,

по даній справі засудженого: 05.06.2012 року Тетіївським районним судом Київської області за ст. 115 ч.1 КК України на 13 років позбавлення волі;

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 09.08.2012 року вирок Тетіївського районного суду Київської області від 05.06.2012 року залишено без змін;

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.04.2013 року вирок Тетіївського районного суду Київської області від 05.06.2012 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 09.08.2012 року залишено без змін;

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.02.2016 року зараховано в строк покарання, призначеного ОСОБА_4 за вироком Тетіївського районного суду Київської області від 05.06.2012 року за ч. 1 ст. 115 КК України строк попереднього ув`язнення за період з 13.03.2012 року по 09.08.2012 року, що складає 04 місяці 26 днів, який на підставі ч.5 ст. 72 КК України відповідає покаранню у вигляді позбавлення волі як 09 місяців 22 дня, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло спільне подання начальника Державної установи «Полтавська виправна колонія № 64» та голови спостережної комісії Подільської районної ради в м. Полтаві про застосування умовно-дострокового звільнення відносно засудженого ОСОБА_4 .

У судовому засіданні представник ПВК № 64 подання підтримував та просив його задовольнити виходячи з мотивів наведених у поданні.

Засуджений ОСОБА_4 подання підтримував та просив його задовольнити, посилаючись на те, що він вважає, що досяг належного ступеня виправлення.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання засудженого, вказував, що засуджений не довів своє виправлення, за час відбування покарання характеризується неоднозначно, зокрема, поміщався за порушення режиму відбування покарання до ДІЗО на 10 діб, що не може свідчити про його сумлінну поведінку під час відбування всього терміну покарання, будь- яких документальних підтверджень, що засуджений працює на даний час в установі ні представником адміністрації ні засудженим суду не надано.

Суд, заслухавши пояснення представника адміністрації ПВК №64, засудженого, думку прокурора, дослідивши матеріали подання, особової справи засудженого, приходить до висновку, що дане подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що вироком Тетіївського районного суду Київської області від 05.06.2012 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ст.115 ч.1 КК України. Призначено ОСОБА_4 покарання за ст.115 ч.1 КК України у виді позбавлення волі на строк тринадцять років. Строк відбуття покарання ухвалено обчислювати з 13 березня 2012 року.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 09.08.2012 року вирок Тетіївського районного суду Київської області від 05.06.2012 року залишено без змін.

Згідно розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили, вирок набрав законної сили 09.08.2012 року.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.04.2013 року вирок Тетіївського районного суду Київської області від 05.06.2012 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 09.08.2012 року залишено без змін.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.02.2016 року зараховано в строк покарання, призначеного ОСОБА_4 за вироком Тетіївського районного суду Київської області від 05.06.2012 року за ч. 1 ст. 115 КК України строк попереднього ув`язнення за період з 13.03.2012 року по 09.08.2012 року, що складає 04 місяці 26 днів, який на підставі ч.5 ст. 72 КК України відповідає покаранню у вигляді позбавлення волі як 09 місяців 22 дня.

Згідно ч. 1 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

Сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого під час відбування покарання, а і полягає у стримуванні від порушень режиму, порушень правил внутрішнього розпорядку, вживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, активна участь у суспільному житті та сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення свого загальноосвітнього рівня, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, тощо.

В п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" від 26.04.2002 року визначено, що при вирішенні питання про або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 р., умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Однією із головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Тому при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення засудженого суд враховує особу засудженого, дані щодо виду та кількості стягнень за весь період відбування ним покарання, а також тяжкість вчинених засудженим злочинів та їх наслідки, термін невідбутого засудженим покарання.

Крім того суд враховує, що відповідно до вироку засуджений ОСОБА_4 вчинив особливо тяжкий злочин, а саме передбачений ч.1 ст.115 КК України.

Беручи до уваги, що висновок про виправлення засудженого повинен ґрунтуватись на даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період відбування ним покарання, а саме дотримання засудженим правил внутрішнього розпорядку, беззаперечного виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, погашені стягнення за порушення дисципліни та їх кількість і характер, висновок про те, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення не ґрунтується на матеріалах провадження. Сама лише характеристика засудженого не свідчить про досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України, - виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів.

Суд, при вирішенні даного подання, враховує поведінку засудженого протягом всього часу відбування покарання, зокрема, те, що останній поміщався до ДІЗО за вчинення порушення відбування покарання, а саме, за нетактовну поведінку з представником адміністрації, його ставлення до вироку, оскільки засуджений вказав в судовому засіданні, що вину визнавав у вчиненні особливо тяжкого злочину відносно своєї дружини, а згідно матеріалів особової справи видно, що ОСОБА_4 вину у скоєному визнавав, проте не погоджувався з видом та мірою покарання вважаючи її занадто суворою, оскаржуючи вирок першої та ухвалу апеляційної інстанції, які були залишені без змін ухвалою суду касаційної інстанції, що суд розцінює як спробу лише отримати пільгу у виді умовно дострокового звільнення від подальшого відбування покарання призначеного судом за вчинення особливо тяжкого злочину; виду та міри покарання яка йому була призначена, а також тяжкість вчиненого злочину та його наслідки так як злочин засудженим було вчинено передбачений ч.1 ст. 115 ККУ, тобто вбивство, умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі, а також термін невідбутого покарання засудженим який є значним більше 3 років.

Суд приходить до висновку щодо недоведеності існування обставин, які відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України у своїй сукупності є підставою для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

При цьому, з огляду на дані про особу засудженого ОСОБА_4 в цілому, суд вважає, що він не досяг необхідного ступеню виправлення.

Наведені дані свідчать про нестабільну поведінку засудженого ОСОБА_4 протягом всього строку відбування покарання та не відповідають в повній мірі висновкам характеристики. Крім того, ні представником адміністрації установи ні самим засудженим не надано суду доказів того, що він працевлаштований в ПВК на що останній посилався в своїх поясненнях в судовому засіданні.

З наведеного вбачається, що ОСОБА_4 на даний час на шлях виправлення не став, його поведінка та ставлення до праці не відповідають критеріям визначеним в ст. 81 КК України, а тому відсутні підстави для задоволення подання про умовно-дострокове звільнення останнього.

Суд вважає передчасними висновки про можливість умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання, оскільки достеменно неможливо стверджувати, що на час звернення з поданням, засуджений досяг необхідного ступеню виправлення та своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці, протягом всього відбутого строку покарання, довів своє виправлення, що є необхідною умовою для прийняття такого рішення. Такі висновки суду узгоджуються із оцінками ризиків зазначених у характеристиці засудженого щодо вчинення повторного кримінального правопорушення що має середній рівень ймовірної небезпеки для суспільства.

Керуючись ст. 81 КК України та ст. 537, 539 КПК України, ст. 152, 154 КВК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні спільного подання начальника Полтавської виправної колонії № 64 та голови спостережної комісії Подільської районної ради у м. Полтаві про застосування умовно-дострокового звільнення відносно засудженого ОСОБА_4 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Полтави протягом 7 днів з моменту її проголошення.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_1