Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/347/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 289 (215-3) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2021 року. Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000283на вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 25 січня 2021 року, яким:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Могутнє Кіровоградського району Кіровоградської області, громадянина України, одруженого, не працюючого, з професійно-технічною освітою, маючого на утриманні трьох малолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,
- 30.04.2003 Апеляційним судом Кіровоградської області за п.13 ч.2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років;
- 31.01.2020 Кіровоградським районним судом Кіровоградської області за ч.1 ст.286 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, 31.03.2020 ухвалою Кропивницького апеляційного суду вирок змінено в частині призначеного покарання та призначено покарання у виді обмеження волі на два роки, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на один рік,
визнаний винуватим у вчинені кримінального правопорушення та призначено покарання за ч.1 ст.289 КК України у виді обмеження волі на строк 3 роки. На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 31.01.2020, зміненого ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 31.03.2020, остаточно призначено покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки, 3 місяці. Вказаним вироком також вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат,

за участі сторін кримінального провадження:

- прокурора ОСОБА_7 ,

- обвинуваченого ОСОБА_6 ,

- захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим та засуджений за незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за таких обставин.
02.04.2020, близько 19.00 год. ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні гаражу, який знаходиться на території домоволодіння ОСОБА_9 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом вільного доступу незаконно заволодів мотоциклом «SHINERAY» моделі «XY250GY-15», вартість якого відповідно до висновку експерта № 57 від 13.04.2020 становить 38250 грн та який належить ОСОБА_9 .
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати в зв`язку з суворістю призначеного йому покарання, процесуальними порушеннями вимог ч.3 ст.349 КПК України та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на не процесуальні дії прокурора та адвоката, які схилили його в присутності потерпілого до визнання вини, спрощеного судового розгляду та будь-то призначення покарання у вигляді штрафу.
В свою чергу суд першої інстанції не прийняв до уваги переважну більшість протиріч його показань, встановлених під час судового засідання, не перевірив та не встановив дійсні обставини надання йому правової допомоги. Також не перевірив підстави його згоди на проведення спрощеного судового розгляду за обставин фактичного невизнання ним обвинувачення, відсутності умислу на заволодіння мототранспортом потерпілого зазначених ним 02.04.2020, а тому незаконно провід судовий розгляд в порядку ч.3 ст.349 КПК України.
В направлених до апеляційного суду запереченнях потерпілий ОСОБА_9 погодився з апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 . При цьому висловлює незгоду з приводу того, що належний йому мотоцикл був викрадений, що ОСОБА_6 призначено суворе покарання та що справу розглянуто в порядку ч.3 ст.349 КПК України. Вказує, що заява до поліції ним була подана помилково, так як на момент її подання не знав, що ОСОБА_6 заволодів мотоциклом та який мав право ним користуватися.

Будучи повідомленим належним чином про день і час розгляду справи потерпілий ОСОБА_9 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, поважні причини неявки не повідомив та будь-яких клопотань з цього приводу не направив.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його адвоката, які підтримали подану апеляційну скаргу, висновок прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого слід відмовити, з таких підстав.

Як убачається із оскаржуваного вироку допитаний в ході судового засідання обвинувачений ОСОБА_6 вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, визнав повністю і показав, що 02.04.2020 перебував за місцем свого проживання та в приміщенні гаражу заволодів мотоциклом, який належить ОСОБА_9 без дозволу останнього та поїхав на ньому в с. Могутнє. У вчиненому щиро кається, просить суворо не карати.

Враховуючи дані обставини, за погодженням всіх учасників процесу, суд першої інстанції визнав недоцільним дослідження доказів тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та роз`яснивши положення ч.3 ст. 349 КПК України, обмежився допитом обвинуваченого, оскільки істинність, добровільність та правильність його позиції у суду сумнівів не викликало, а також вивченням письмових матеріалів справи, які його характеризують.

Відповідно ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

На переконання апеляційного суду зазначених вимог закону, визначених ч.3 ст.349 КПК України, суд першої інстанції дотримався в повному обсязі, враховуючи наступне.

Відповідно оскаржуваного вироку ОСОБА_6 у пред`явленому йому обвинувачені вину визнав повністю, розказав про обставини заволодіння мотоциклом без дозволу потерпілого ОСОБА_9 , на поставленні запитання відповідав, що розмови з потерпілим про користування мотоциклом до цих подій у нього не було, дозволу на це йому потерпілий не надавав, також раніше мотоциклом він не користувався, у вчиненому кається, просить суворо не карати.

Присутній при цьому під час судового розгляду справи потерпілий ОСОБА_9 не висловлював незгоди з приводу наданих обвинуваченим показань за фактом заволодіння належним йому мотоциклом.

Також в присутності обвинуваченого, його захисника, прокурора, потерпілого, ОСОБА_6 , у зв`язку з визнанням своєї вини, судом роз`яснено неодноразово порядок розгляду справи відповідно ч.3 ст.349 КПК України, наслідки такого розгляду, позбавлення можливості оскаржувати судове рішення, при цьому у обвинуваченого неодноразово запитувалося істинність його позиції щодо розгляду справи в спрощеному порядку на що він погодився. Позицію обвинуваченого щодо розгляду справи в спрощеному порядку підтримав і адвокат ОСОБА_10 , який на запитання суду відповів, що розгляд справи відповідно ч.3 ст.349 КПК України, узгоджена між ним та обвинуваченим. Також не заперечував проти такого порядку розгляду справи і сам потерпілий ОСОБА_9 (а.с. 180-183, 196-197, журнали судових засідань, диски фіксації судового процесу технічним засобом).

Зазначеним повністю спростовуються доводи обвинуваченого та його адвоката про будь-то порушення судом першої інстанції вимог закону при розгляді справи у спрощеному порядку, оскільки при розгляді справи суд в повній мірі дотримався положень ч.3 ст.349 КПК України, що підтверджується журналами судових засідань та відповідними цьому дисками фіксації судового процесу.

Також є безпідставними доводи сторони захисту про те, що під час судового розгляду адвокат ОСОБА_10 неналежно виконував свої обов`язки по захисту обвинуваченого ОСОБА_6 . Безпідставними є і посилання обвинуваченого на вчинення тиску на нього та потерпілого під час досудового слідства з боку начальника слідчого відділення, на не процесуальні дії адвоката і прокурора, які будь-то схилили його в присутності потерпілого до визнання своєї вини, спрощеного судового розгляду та обіцянки призначення покарання у виді штрафу, оскільки вказані твердження нічим не підтверджені, на це обвинувачений не посилався в суді першої інстанції та спростовуються журналами судових засідань з відповідними цьому дисками фіксації судового процесу.

Зазначені твердження обвинуваченого та його адвоката, а також посилання потерпілого ОСОБА_9 на обставини, вказані в поданих ним запереченнях на не причетність ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, враховуючи позицію потерпілого під час судового розгляду в суді першої інстанції де він не оспорював причетність ОСОБА_6 до вчиненого злочин та погодився з запропонованим прокурором видом та розміром покарання суд апеляційної інстанції розцінює як спосіб захисту з метою уникнення обвинуваченим ОСОБА_6 кримінальної відповідальності за вчинений новий злочин в період іспитового строку.

Призначаючи обвинуваченому покарання суд, відповідно до ст.65 КК України, врахував особу обвинуваченого, а також те, що кримінальне правопорушення він вчинив в період іспитового строку, не зробивши для себе відповідних висновків, а тому суд дійшов висновку, що виправлення і перевиховання ОСОБА_6 можливе в умовах обмеження волі, а підстав для застосування ст.75 КК України суд не вбачив.
В той же час, суд прийняв до уваги відсутність обставин, що обтяжують покарання, наявність пом`якшуючих обставин, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність претензій з боку потерпілого та думку останнього, який просив суд суворо не карати обвинуваченого, враховуючи також наявність у обвинуваченого на утриманні трьох малолітніх дітей, суд дійшов висновку, що ОСОБА_6 можливо призначити покарання наближене до мінімального розміру в межах санкції ч.1 ст.289 КК України, оскільки призначення такого покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.
Отже суд призначив обвинуваченому покарання, дотримуючись принципу доцільності, врахувавши всі передумови, підстави і порядок призначення покарання, визначені положеннями статей 50, 65-67 КК України, що також не суперечить роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».
Будь яких не перевірених судом першої інстанції обставин в апеляційній скарзі не наведено, а тому апеляційний суд вважає необхідним апеляційну скаргу адвоката подану в інтересах обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 409, 412, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 25 січня 2021 року стосовно ОСОБА_6 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4