Справа № 314/3594/20
Провадження № 1-кп/336/300/2021
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 листопада 2021 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

законного представника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000469 від 16.05.2019 р. по обвинуваченню ОСОБА_8 за ч.1 ст.119 КК України,

В С Т А Н О В И В:
Прокурор звернувся до суду із клопотанням, в якому просив застосувати до неповнолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи виховного характеру у вигляді застереження та обмеження дозвілля, за вчинення суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки ч.1 ст.119 КК України.
Так, 15.05.2019 р. приблизно о 19.30 год. ОСОБА_9 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, після сварки із ОСОБА_10 , знаходився у сквері по вул.Зелена смт Кам`яне Вільнянського району Запорізької області, куди за проханням ОСОБА_10 прийшов її неповнолітній син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щоб зобов`язати ОСОБА_11 піти зі скверу. Під час розмови з ОСОБА_9 , ОСОБА_8 кулаком правої руки наніс ОСОБА_9 один удар в область щоки зліва та один удар долонею руки в область щоки з права. Після цього ОСОБА_9 пішов зі скверу.
Цього ж дня, приблизно о 21.30 год. неповнолітній ОСОБА_8 , знаходячись у сквері неподалік свого будинку АДРЕСА_1 та почувши лайку між своєю матір`ю ОСОБА_10 і ОСОБА_9 , а також звук ляпасу, направився до свого подвір`я, і дізнавшись від матері, що її вдарив ОСОБА_9 , наздогнав останнього, який у цей час йшов проїжджою частиною, навпроти домоволодіння АДРЕСА_2 , де на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, стоячи навпроти ОСОБА_9 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, не передбачаючи, що від його протиправних дій може настати смерть потерпілого, хоча повинен був і міг їх передбачити, володіючи навичками рукопашного бою та будучи фізично розвиненим, умисно, кулаком правої руки наніс ОСОБА_9 один прямий удар в обличчя, від чого останній, не втримавши рівновагу, впав на проїжджу частину, при цьому вдарився головою об асфальтне покриття. Вказані неправомірні дії ОСОБА_8 призвели до отримання тілесних ушкоджень у вигляді закритої черепно-мозкової травми, що спричинила смерть потерпілого ОСОБА_9 .
Згідно з висновком експерта № 150 від 01.07.2019 р. причиною смерті ОСОБА_9 стала закрита черепно-мозкова травма, яка виразилась лінійним переломом потиличної кістки, крововиливами під оболонками та в речовину головного мозку, та ускладнилась набряком головного мозку, з вторинними крововиливами в речовину його мозку. Закрита черепно-мозкова травма, як небезпечна для життя і така, що спричинила смерть, мала ознаки тяжкого тілесного ушкодження, знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.
Дії неповнолітнього ОСОБА_8 суд кваліфікує за ч.1 ст.119 КК України, як вбивство, вчинене через необережність.
В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про застосування стосовно ОСОБА_8 примусових заходів виховного характеру, а саме: застереження у вигляді попередження про неприпустимість порушення закону в подальшому; обмеження дозвілля у вигляді заборони залишати місце мешкання з 21.00 год. до 06.00 год. щоденно, заборонити відвідувати у вечірній час кафе та розважальні заклади щоденно та зобов`язати справно відвідувати навчальні установи, де навчається неповнолітній.
Крім того, прокурор зазначила, що наразі обвинувачений влаштований у родину тітки, та вважала доцільним передати ОСОБА_8 під нагляд ОСОБА_12 .
Потерпіла та її представник не заперечували проти задоволення клопотання прокурора.
Неповнолітній ОСОБА_8 в своїх поясненнях, наданих в судовому засіданні під час розгляду клопотання, наведених вище фактичних обставин провадження та кримінально-правову оцінку своїх дій не оспорював, та погодився із заявленим прокурором клопотанням про застосування стосовно нього на підставі ч. 2 ст.105 КК України примусових заходів виховного характеру у виді обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до його поведінки.
Захисник та законний представник неповнолітнього також підтримали клопотання прокурора, та просили застосувати до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру
Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру, суд дійшов наступного висновку.
В судовому засіданні встановлено, що неповнолітній ОСОБА_8 вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст.119 КК України, за обставин, викладених в клопотанні, що підтверджується матеріалами кримінального провадження.
Судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_8 , народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто на час вчинення злочину йому виповнилось 15 років.
Відповідно до ст.22 КК України кримінальна відповідальність за злочин, передбачений ч.1 ст.119 КК України настає з шістнадцяти років, що свідчить про те, що неповнолітній ОСОБА_8 не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність за ч.1 ст.119 КК України.
Згідно ч.2 ст.97 КК України, примусові заходи виховного характеру, передбачені ч. 2 ст. 105 КК України, можуть бути застосовані судом до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК України.
Примусові заходи виховного характеру є єдиними з заходів кримінального примусу, застосування яких можливе до осіб, що не досягли віку, з якого можливе притягнення до кримінальної відповідальності.
Відповідно до ч.2 ст.484 КПК України під час кримінального провадження щодо неповнолітнього, в тому числі під час провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, суд та всі інші особи, що беруть у ньому участь, зобов`язані здійснювати процесуальні дії в порядку, що найменше порушує звичайний уклад життя неповнолітнього та відповідає його віковим та психологічним особливостям, роз`яснювати суть процесуальних дій, рішень та їх значення, вислуховувати його аргументи при прийнятті процесуальних рішень та вживати всіх інших заходів, спрямованих на уникнення негативного впливу на неповнолітнього.
При вирішенні питання про застосування примусових мір виховного характеру відносно неповнолітнього ОСОБА_8 , суд враховує дані про особу неповнолітнього, який характеризуються задовільно за місцем проживання та навчання, не перебуває на обліку в секторі ювенальної поліції, а також на обліку у лікаря-нарколога та психіатра, на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння не досяг 16 років, тобто не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність за скоєне діяння.
Відповідно до розпорядження № 20-ОД від 30.07.2021 р. відділу служби у справах дітей Матвіївської сільської Ради Запорізького району Запорізької області, у зв`язку зі смертю матері ОСОБА_10 , неповнолітній ОСОБА_8 , як дитина, яка залишилась без піклування, тимчасово влаштований в сім`ю ОСОБА_13 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 до вирішення питання згідно чинного законодавства.
ОСОБА_13 не заперечує, щоб неповнолітній ОСОБА_8 був переданий під її нагляд, про що подала відповідну заяву та підтвердила в судовому засіданні.
Згідно з ч.2 ст.105 Кримінального кодексу України до неповнолітнього (малолітнього) може бути застосовано примусові заходи виховного характеру у виді обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки, а також під нагляд громадян на їхнє прохання.
Положеннями ст. 501 КПК України передбачено, що в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд приймає лише 2 види рішень: ухвалу про застосування примусових заходів виховного характеру, якщо прокурором буде доведено вчинення неповнолітнім, зазначеним в ст.498 КПК України, суспільно-небезпечного діяння, чи ухвалу про відмову в застосуванні примусових заходів виховного характеру, якщо суд дійде висновку, що прокурор під час судового розгляду не довів факт вчинення суспільно-небезпечного діяння неповнолітнім, і закриває провадження, інших підстав для відмови в застосуванні примусових заходів виховного характеру законом не передбачено.
При цьому, до особи, яка вчинила зазначені діяння після досягнення одинадцятирічного віку, але до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, у будь-якому випадку, незважаючи на ступінь тяжкості вчинюваного діяння, згідно зі ст.498 КПК України, мають застосовуватись примусові заходи виховного характеру.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що відповідно до чинного законодавства примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років учинила злочин невеликої або середньої тяжкості, а також до особи, котра у період від 11 років до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, учинила суспільно небезпечне діяння, що має ознаки дії чи бездіяльності, передбачених Особливою частиною Кримінального кодексу України.
Враховуючи, що ОСОБА_8 до досягнення віку кримінальної відповідальності, у віці 15 років на момент скоєння кримінального правопорушення, вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст.119 КК України, відповідно до закону слід застосовувати особливий порядок здійснення кримінального провадження щодо неповнолітніх, та згідно із ст.498 КПК України застосувати примусові заходи виховного характеру у виді у виді обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього, а також передачі його під нагляд ОСОБА_13 на її прохання.
Вказані примусові заходи виховного характеру сприятимуть його виправленню та вихованню, оскільки саме таке рішення, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових правопорушень.
Цивільний позов по справі не заявлено.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Долю речових доказів необхідно вирішити у порядку ст.100 КПК України.
Керуючись ст.105 КК України, ст.501 КПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання прокурора про застосування заходів виховного характеру в кримінальному провадженні № 0000469 від 16.05.2019 року щодо неповнолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України - задовольнити.
Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, примусові заходи виховного характеру у вигляді обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки ОСОБА_8 , обмеживши його перебування поза місцем проживання, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 у період з 21 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступного дня з забороною відвідувати у вечірній час кафе та розважальні заклади.
На підставі п.3 ч.2 ст. 105 КК України, застосувати до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі ОСОБА_8 під нагляд його тітки ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 .
Встановити тривалість заходів виховного характеру відносно ОСОБА_8 строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
Контроль за виконанням ухвали покласти на відділ служби у справах дітей Матвіївської сільської Ради Запорізького району Запорізької області.
Скасувати арешт мобільного телефона «Ergo» в корпусі червоного кольору; рожевої коробки, в якій знаходиться каблучка з жовтого металу; пари кросівок сірого кольору, чоловічих спортивних брюк чорного кольору, чоловічої футболки сірого кольору; чоловічої кофти-олімпійки темно-синього кольору, накладений ухвалою слідчого судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 20.05.2019 року у справі № 314/2132/19, провадження № 1-кс/314/923/2019.

Речові докази:
мобільний телефон «Ergo», в корпусі червоного кольору; рожеву коробку, в якій знаходиться каблучка з жовтого металу, передані на відповідальне зберігання до камери зберігання речових доказів Вільнянського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області, передати потерпілій ОСОБА_4 ;

пару кросівок сірого кольору, спортивні брюки чорного кольору, футболку сірого кольору, кофту-олімпійку темно-синього кольору, куртку болоневу синього кольору, передані на відповідальне зберігання до камери зберігання речових доказів Вільнянського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області, передати за належністю ОСОБА_8 ;

змиви РБК з асфальтованого покриття, зразки ґрунту з РБК, вилучені 16.05.2019 р. під час ОМП; кров на марлі трупа, зразки волосяної частини голови, зразки кінців нігтьових пластин пальців рук, змиви з кистей рук трупа ОСОБА_9 ; зразки крові та слини ОСОБА_8 , передані на відповідальне зберігання до камери зберігання речових доказів Вільнянського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області, знищити.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1