Справа № 357/5186/20
У Х В А Л А
про зміну запобіжного заходу

29 січня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

в ході розгляду в підготовчому засіданні в м. Біла Церква обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000183, яке внесене до ЄРДР 14 березня 2018 року щодо ОСОБА_4 , за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 361, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 361 КК України, установив:

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.
Прокурор ОСОБА_3 звернувся із клопотанням про продовження тримання ОСОБА_4 під вартою на шістдесят днів.

Мотивував його тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 361, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 361 КК України.

Продовження тримання ОСОБА_4 під вартою необхідне з метою забезпечення виконання процесуальних обов`язків та запобіганню установленим п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризикам, а саме: переховування від органу досудового розслідування та/або суду, вчинення інших кримінальних правопорушень.

Ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовував тим, що ОСОБА_4 тривалий час перебував на непідконтрольній українському урядові території Донецької області, встановив зв`язки із особами, які перебувають як на непідконтрольній частині Луганської та Донецької областей так і на контрольованих, які безпосередньо вчиняють злочини вказаної категорії шляхом здійснення СМС розсилки з неправдивою інформацією щодо блокування банківських карток з коштами останніх. З метою забезпечення постійної наявності платіжних карток, на які вказані особи зможуть здійснювати грошових коштів отриманих незаконним шляхом, ОСОБА_4 залучив інших осіб.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовував тим, що ОСОБА_4 є раніше неодноразово судимим за вчинення тяжких злочинів проти власності, обвинувачується у вчиненні нових, 07 травня 2014 року йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 187, п. 2 ч. 2 ст. 115, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 194 КК України.

Вважав, що зважаючи на тяжкість злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_4 і їх системний характер, високий ступінь ризику переховування від суду, запобігти установленим ризикам, визначеними в п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, іншими запобіжними заходами, аніж тримання під вартою неможливо.

Захисник ОСОБА_5 з огляду на те, що ОСОБА_4 не ухилявся від органів слідства, оскільки на непідконтрольній території перебував під вартою, звільнився в ході проведеного обміну полоненими, має де проживати на території м. Біла Церква, стійкі соціальні зв`язки та незадовільний стан здоров`я, вважала, що застосований до ОСОБА_4 запобіжний захід належить змінити на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав свого захисника.

Положення закону, якими керувався суд при постановленні ухвали.
Кримінальний процесуальний кодекс України від 13 квітня 2012 року № 4651-VI.
Стаття 331. Обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді

«2. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

…

3. … До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу».

Глава 18. Запобіжні заходи, затримання особи
Стаття 176. Загальні положення про запобіжні заходи

«1. Запобіжними заходами є:

1) особисте зобов`язання;

2) особиста порука;

3) застава;

4) домашній арешт;

5) тримання під вартою

…

3. Слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою…».

Стаття 177. Мета і підстави застосування запобіжних заходів

«1. Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується».
2. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті».
Стаття 181. Домашній арешт

1. Домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Стаття 183. Тримання під вартою

«1. Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу».

Стаття 184. Клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжних заходів

«1. Клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу … повинно містити:

…

5) виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини;

6) обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів;

7) обґрунтування необхідності покладення на підозрюваного, обвинуваченого конкретних обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу».

Стаття 194. Застосування запобіжного заходу

«1. Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні

…

5. Якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме:

1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом;

5) не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом;

6) пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності;

7) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання;

8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

9) носити електронний засіб контролю…».

Стаття 195. Застосування електронних засобів контролю

«1. Застосування електронних засобів контролю полягає у закріпленні на тілі підозрюваного, обвинуваченого пристрою, який дає змогу відслідковувати та фіксувати його місцезнаходження. Такий пристрій має бути захищений від самостійного знімання, пошкодження або іншого втручання в його роботу з метою ухилення від контролю та сигналізувати про спроби особи здійснити такі дії.

…

4. Не допускається застосування електронних засобів контролю, які суттєво порушують нормальний уклад життя особи, спричиняють значні незручності у їх носінні або можуть становити небезпеку для життя та здоров`я особи, яка їх використовує…».

Стаття 199. Порядок продовження строку тримання під вартою

«3. Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

…
5. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою».

Стаття 202. Порядок звільнення особи з-під варти

« … 3. У разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підозрюваний, обвинувачений, який був затриманий:

…

2) негайно звільняється з-під варти та зобов`язується невідкладно прибути до місця свого проживання, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло в певний період доби…».

Мотиви з яких виходить суд при постановленні ухвали.
Згідно із ч. 5 ст. 199 КПК України, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе обставини, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Згідно із п. 61 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Bykov v. Russia» від 10 березня 2009 року, за заявою № 4378/02, «при здійсненні вибору між залишенням під вартою та звільненням презумпція залишається за звільненням».

Відповідно до п. 219 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, за заявою № 42310/04, «доводи «за» і «проти» звільнення з-під варти не повинні бути загальними й абстрактними».

З огляду на: тяжкість пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення, адже згідно із ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, яке передбачене ч. 4 ст. 190 КК України є особливо тяжким злочином, а ч. 2 ст. 361 КК України тяжким, санкція за їх вчинення передбачає, в тому числі покарання у виді дванадцяти років позбавлення волі; зв`язки із особами, які перебувають на територіях непідконтрольних українському уряду; відсутність роботи та інших занять, які потребують перебування в м. Біла Церква, суд дійшов висновку про доведеність існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Суд зазначає, що прокурором доведені неодноразові судимості ОСОБА_4 за злочини проти власності.
З огляду на це та відсутність у ОСОБА_4 законного джерела доходів, харкатер пред`явленого обвинувачення суд вважає, що продовжує існувати ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Згідно із п. 51 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Буров проти України» від 17 березня 2011 року, за заявою № 14704/03, «у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів».

Суд зазначає, що згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України обов`язок доведення, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу покладений на прокурора.

Суд вважає, що прокурором не доведена недотатність соціальних зв`язків ОСОБА_4 для запобіганню ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, виключно триманням його під вартою.

В матеріалах справи міститься заява сестри ОСОБА_4 , яка надала згоду на його проживання разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, установлені соціальні зв`язки ОСОБА_4 , заява його сестри, на думку суду, свідчать про те, що досягнення мети визначеній у ч. 1 ст. 177 КПК України можливе застосуванням запобіжного заходу у виді домашнього арешту з 20:00 год. до 06:00 год. та покладенням обов`язків, передбачених п. 1, 3, 7, 8, 9 ч. 5 ст. 194 КПК України.

При цьому, підстав, визначених у ч. 4 ст. 195 КПК України, які перешкоджають застосуванню до ОСОБА_4 електронного засобу контролю стороною захисту не надано.

Керуючись ст. 175, 177, 194, 195, 202, 331 КПК України, суд

постановив:

змінити застосований до ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Заборонити ОСОБА_4 залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 з 20:00 год. до 06:00 год., протягом двох місяців, тобто до 29 березня 2021 року.

Застосувати до ОСОБА_4 електронний засіб контролю.

Зобов`язати ОСОБА_4 виконувати обов`язки, передбачені п. 1, 2, 3, 7, 8, 9 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

1) прибувати за кожною вимогою до суду;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду;

3) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

6) носити електронний засіб контролю.

Звільнити ОСОБА_4 негайно з-під варти в залі суду та зобов`язати його невідкладно прибути до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Надіслати копію ухвали для виконання до органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого.

Роз`яснити, що згідно ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Строк дії ухвали до 29 березня 2021 року.

Ухвала набирає законної сили в порядку визначеному ст. 532 КПК України.

Повний текст ухвали проголошений - 03 лютого 2021 року.

Суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської областіОСОБА_1