Провадження № 1-кс/463/221/21
У Х В А Л А

28 грудня 2021 року слідчий суддя Личаківського районного суду м.Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_4 від 02.12.2020 року про закриття кримінального провадження за № 00000148 від 26.02.2020 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.376-1 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова із скаргою на постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_4 від 02.12.2020 року про закриття кримінального провадження за № 00000148 від 26.02.2020 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.376-1 КК України.

В обґрунтування заявленої скарги покликається на те, що 02.12.2020 року слідчим винесено постанову про закриття кримінального провадження за № 00000148 від 26.02.2020 року, у зв`язку з відсутністю у діях судді Буського районного суду Львівської області ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.376-1 КК України. Зазначає, що постанова про закриття кримінального провадження є незаконною, оскільки слідчим не було проведено усіх необхідних слідчих дій для встановлення істини у справі, а саме: слідчим не вручено йому пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого, не допитано в якості потерпілого, не проведено перехресний допит його та судді ОСОБА_5 , жодній особі не оголошено про підозру, не витребувано з Буського районного суду Львівської області матеріали цивільної справи № 440/1170/19, не проведено інших необхідних слідчих дій, не надана оцінка доказам. Вважає, що оскаржувана постанова є незаконною, не відповідає вимогам ст.110 КПК України та такою, що не відповідає дійсним обставинам справи, постанова про закриття кримінального провадження прийнята без належної оцінки усіх доказів, а тому така підлягає скасуванню.
Скарга поступила до суду 21.12.2020 року.

Згідно протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 21.12.2020 року, матеріали скарги передані в провадження судді ОСОБА_1 .
Ухвалою слідчого судді від 21.12.2020 року відкрито провадження у справі за скаргою та призначено таку до судового розгляду на 24.12.2020 року, одночасно витребувано в органу досудового розслідування матеріали кримінального провадження за № 00000148 від 26.02.2020 року.
Матеріали кримінального провадження за № 00000148 від 26.02.2020 року надійшли на адресу суду 18.01.2021 року.

Судове засідання 24.12.2020 року не відбулося у зв`язку з неявкою особи, яка подала скаргу. При цьому, скаржник повідомлений про час і місце проведення судового засідання у відповідності до вимог ст.135 КПК України, а саме шляхом скерування судової повістки засобами поштового зв`язку, хоча остання на адресу суду не повернулася.

Судові засідання 11.01.2021 року та 21.01.2021 року не відбулися у зв`язку з неявкою особи, яка подала скаргу. При цьому, скаржник повідомлений про час і місце проведення судового засідання у відповідності до вимог ст.135 КПК України, а саме шляхом скерування судової повістки засобами поштового зв`язку, хоча останні на адресу суду повернулись без вручення із зазначенням інших причин неможливості вручення судової повістки.

Судові засідання 21.01.2021 року, 08.02.2021 року, 17.02.2021 року та 09.03.2021 року не відбулися у зв`язку з неявкою особи, яка подала скаргу, хоча така повідомлялася про час і місце проведення судових засідань у відповідності до вимог ст.135 КПК України, а саме шляхом скерування судових повісток засобами поштового зв`язку та телефонограмою. Скаржником були отримані судові повістки.

Крім цього, 03.03.2021 року працівниками апарату Личаківського районного суду м.Львова складено акт, про те, що скаржник ОСОБА_3 03.03.2021 року о 17 год. 40 хв. знаходячись у приміщенні суду відмовився отримати судову повістку.

Судові засідання 25.03.2021 року, 14.04.2021 року, 28.04.2021 року, 18.05.2021 року, 31.05.2021 року, 15.06.2021 року, 01.07.2021 року та 16.07.2021 року не відбулися у зв`язку з неявкою особи, яка подала скаргу, хоча така повідомлялася про час і місце проведення судових засідань у відповідності до вимог ст.135 КПК України, а саме шляхом скерування судової повістки у формі SMS повідомлення та скерування судових повісток засобами поштового зв`язку. Скаржником були отримані судові повістки.

Судове засідання 02.09.2021 року не відбулося у зв`язку з неявкою особи, яка подала скаргу. При цьому, скаржник повідомлений про час і місце проведення судового засідання у відповідності до вимог ст.135 КПК України, а саме шляхом скерування судової повістки у формі SMS повідомлення та скерування судової повістки засобами поштового зв`язку.

При цьому, скаржник 02.09.2021 року перебував у приміщенні Личаківського районного суду м.Львова і приймав участь у розгляді його скарги у справі № 463/3486/21 (слідчий суддя ОСОБА_1 ), однак в судове засідання по розгляду скарги на постанову про закриття кримінального провадження не з`явився.

Судові засідання 15.09.2021 року, 29.09.2021 року, 20.10.2021 року, 16.11.2021 року, 08.12.2021 року та 28.12.2021 року не відбулися у зв`язку з неявкою особи, яка подала скаргу, хоча така повідомлялася про час і місце проведення судових засідань у відповідності до вимог ст.135 КПК України, а саме шляхом скерування судової повістки у формі SMS повідомлення та скерування судових повісток засобами поштового зв`язку. Скаржником були отримані судові повістки.

Жодного разу скаржник ОСОБА_3 не повідомив про причини неявки в судові засідання та жодного разу не подав клопотання про відкладення розгляду скарги чи розгляд такої у його відсутності.

Слідчий Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові в судове засідання повторно не з`явився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду скарги, не повідомив суд про причини своєї неявки.
Враховуючи вищенаведені обставини, слідчий суддя вважає за можливим проводити розгляд скарги за відсутності учасників процесу.
Відповідно до ч.4 ст.107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Вивчивши та дослідивши матеріали скарги, оглянувши матеріали кримінального провадження за № 00000148 від 26.02.2020 року, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно з п.3 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яку ратифіковано Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, і яка для України набрала чинності 11.09.1997 року (далі - Конвенція), закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції» (Bellet v. France).

Частиною другою статті 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України суди, як і інші органи державної влади, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Завданням слідчого судді відповідно до пункту 18 частини першої статті 3 КПК України, частини п`ятої статті 21 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є здійснення у порядку, передбаченому закон, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Порядок розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування врегульовано статтею 306 КПК України. Зокрема, частиною першою вказаної статті передбачено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень глави 26 КПК України.

Частиною другою статті 306 КПК України визначено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування розглядаються не пізніше сімдесяти двох годин з моменту надходження відповідної скарги, крім скарг на рішення про закриття кримінального провадження, які розглядаються не пізніше п`яти днів з моменту надходження скарги.

За приписами частини третьої статті 306 КПК України розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Порядок здійснення виклику у кримінальному провадженні визначений статтею 135 КПК України, частиною першою якої передбачено, що особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

Слідчим суддею вжито всіх заходів для забезпечення права та можливості скаржнику безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права, в тому числі вжито всіх можливих заходів для повідомлення скаржника про час і місце проведення судових засідань, однак такий в судові засідання не з`являється, про причини неявки не повідомляє, заяви про розгляд скарги у його відсутності не подає.

Така процесуальна поведінка скаржника призводить до порушення розумних строків розгляду скарги.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу, що скаржник не був позбавлений можливості подати відповідне клопотання про відкладення розгляду скарги чи розгляд такої у його відсутності засобами електронного зв`язку, так як в інших справах, які перебували у провадженні Личаківського районного суду м.Львова.

Відповідно до імперативних вимог частини третьої статті 306 КПК України участь у судовому засіданні скаржника чи його захисника, представника (принаймні однієї із зазначених осіб) є обов`язковою. Водночас згідно із частиною другою цієї ж статті слідчий суддя зобов`язаний розглянути скаргу не пізніше сімдесяти двох годин з моменту її надходження.

У разі ж неявки до суду скаржника, належним чином повідомленого про розгляд скарги, слідчий суддя не наділений повноваженнями забезпечити прибуття цієї особи проти її волі.

Зокрема, примусовий привід до суду згідно з частиною третьою статті 140 КПК України застосовується виключно до підозрюваного, обвинуваченого або свідка.

Грошове стягнення за неявку до суду без поважних причин відповідно до частини першої статті 139 КПК України може бути накладено лише на підозрюваного, обвинуваченого, потерпілого, цивільного відповідача, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Адміністративній відповідальності за злісне ухилення від явки до суду за статтею 185-3 КУпАП підлягають лише свідок, потерпілий, позивач, відповідач, експерт, перекладач.

Таким чином, Закон не встановлює жодних заходів процесуального примусу для забезпечення участі в судовому засіданні особи, яка оскаржує рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора. Не передбачає Закон і можливості розгляду судом скарги за відсутності скаржника, належним чином повідомленого про такий розгляд (якщо в судовому засіданні не бере участі його захисник чи представник).

У частині другій статті 307 КПК України визначено вичерпний перелік рішень, які слідчий суддя може прийняти за результатами розгляду відповідної скарги: скасувати рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; скасувати повідомлення про підозру; зобов`язати припинити дію чи вчинити певну дію; відмовити у задоволенні скарги.

Однак, постановлення будь-якої з наведених ухвал за відсутності і скаржника, і його захисника чи представника не відповідатиме приписам частини третьої статті 306 КПК України.

Відкладення розгляду скарги призведе до порушення строку, встановленого частиною другою статті 306 КПК України, а також не гарантує прибуття в наступне судове засідання осіб, які не бажають брати в ньому участь.

Прийняття ж у такому випадку іншого рішення, крім зазначених у частині першій статті 307 КПК України, не пов`язаного із розв`язанням порушених у скарзі питань по суті (зокрема, про залишення скарги без розгляду) суперечитиме закріпленій у пункті 2 частини першої статті 7, статті 9 КПК України засаді законності, оскільки відповідного способу вирішення скарги Законом не передбачено. Тоді як згідно з частиною другою статті 19 Конституції України суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, у зазначеній ситуації слідчий суддя позбавлений можливості розглянути скаргу з дотриманням передбаченого КПК України порядку. Адже будь-яке з прийнятих ним рішень суперечитиме тій чи іншій нормі процесуального права.

Неоднаковою є і судова практика застосування наведених положень КПК України, в тому числі не сформовано єдиних підходів із цього питання судами вищого рівня.

В узагальненні «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» від 12.01.2017 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ) висловився про доцільність залишення скарги без розгляду в разі неприбуття в судове засідання скаржника, який заявив клопотання про розгляд скарги без його участі, а також належним чином повідомленого скаржника, який не з`явився на такий розгляд. Мотивуючи таку позицію, ВССУ звернув увагу на те, що залишення скарги без розгляду не позбавляє скаржника права повторно звернутися з такою скаргою в суд (пункт 7 узагальнення).

Водночас у постанові пленуму ВССУ від 07.02.2014 року № 4 «Про узагальнення судової практики розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» запропоновано інший спосіб дій слідчого судді за подібних обставин. Зокрема, частина четверта статті 163 КПК України містить імперативну вимогу щодо розгляду клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів за участю особи, яка його подала, аналогічну приписам частини третьої статті 306 цього Кодексу про обов`язкову участь скаржника у судовому розгляді скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора. На предмет застосування частини четвертої статті 163 КПК України ВССУ зазначив, що неявка без поважної причини в судове засідання сторони кримінального провадження, яка подала клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, свідчить про фактичне непідтримання клопотання і має розцінюватись як підстава для відмови в його задоволенні. Застосування такого підходу було визнано правильним незалежно від того, яка зі сторін кримінального провадження (обвинувачення чи захисту) звернулась до слідчого судді з відповідним клопотанням (підпункт 8 пункту 2.5 узагальнення).

Відповідно до вимог ч.1 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини дотримується позиції, що проявляти ініціативу щодо своєчасного розгляду справи повинен саме заявник.
Так, Європейський суд з права людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, заявник як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Враховуючи описане вище, слідчий суддя виходить з положень ч.2 ст.55, п.8 ч.2 ст.129 Конституції України, ст.7, ч.6 ст.9, ст.24 КПК України, згідно з якими доступ до правосуддя є одним із основоположних принципів верховенства права, гарантованим Конституцією України.

Як зазначалось вище ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає також право на розгляд справи. Право на розгляд справи означає право особи звернутися за захистом до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. Обов`язковою умовою дотримання цього права є те, що особі має бути забезпечена можливість реалізації зазначених прав без будь-яких обмежень, перешкод чи ускладнень. Можливість людини без перепон одержати судовий захист є головним змістовним аспектом поняття доступу до правосуддя.

Аналіз змісту ст.ст.306-307 КПК України через призму описаних вище положень, дозволяє зробити висновок про те, що прийняття судового рішення по суті скарги - про її задоволення або відмову в її задоволенні, може бути наслідком лише розгляду її по суті, тобто за умови надання слідчим суддею юридичної оцінки аргументам учасників процесу, поданим ними доказам та установленим обставинам. Неприбуття у судове засідання скаржника, участь якого є обов`язковою в силу вимог закону, не звільняє слідчого суддю від виконання цього обов`язку, якщо за результатом розгляду відповідної скарги він постановляє ухвалу по суті заявлених у скарзі вимог, а не ухвалу процесуального характеру. В іншому випадку це становитиме порушення права на справедливий суд в аспекті доступу до суду, що гарантовано статтею 6 Конвенції.

Таким чином, на переконання слідчого судді, з метою дотримання права особи на справедливий суд, а також дотримання розумних строків розгляду справи, враховуючи, що скаржник неодноразово повідомлявся про час і місце проведення судових засідань у спосіб визначений ст.135 КПК України, в судові засідання не з`являється, про причини неявки не повідомляє, клопотань про відкладення розгляду скарги чи розгляд такої у його відсутності не подає, слід розглянути подану скаргу в межах матеріалів, які надійшли на адресу суду та прийняти одне із рішень, передбачених ч.2 ст.307 КПК України.

У відповідності до ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається, зокрема, в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно з ч.4 ст.284 КПК України про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Закриття кримінального провадження - це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силі наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Подальше розслідування, після закриття кримінального провадження, є неможливим до того часу, коли постанова про закриття кримінального провадження не буде скасована в установленому КПК України порядку.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, прокурором, показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 12.02.2020 року, зобов`язано уповноважену особу НАБУ внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви ОСОБА_3 від 10.10.2019 року.
Відповідно до оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження від 02.12.2020 року, кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00000148 від 26.02.2020 року, закрито, у зв`язку з відсутністю у діях судді Буського районного суду Львівської області ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.376-1 КК України.
В судовому засіданні встановлено, що 10.10.2019 року ОСОБА_3 скерував на адресу НАБУ та Генеральної прокуратури України заяву про вчинення в.о. голови Буського районного суду Львівської області ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.376-1 КК України. У поданій заяві скаржник зазначив, що в.о. голови суду ОСОБА_5 12.08.2019 року у приміщенні Буського районного суду Львівської області зловживаючи владою та службовим становищем, незаконно відібрала справу № 440/1170/19 від судді ОСОБА_6 , який був призначений автоматизованою системою комп`ютерного розподілу 25.07.2019 року, що вже вказує на її особисту зацікавленість у даній справі та бажання отримати неправомірну грошову винагороду за винесення завідомо неправосудного рішення на користь замовника, чим порушити права скаржника. У зв`язку з такими діями судді, скаржнику заподіяно моральну шкоду у розмірі 200000,0 гривень.
Кримінальне правопорушення, передбачене ст.376-1 КК України полягає в умисному внесенні неправдивих відомостей чи несвоєчасному внесенні відомостей до автоматизованої системи документообігу суду, несанкціонованих діях з інформацією, що міститься в автоматизованій системі документообігу суду, чи іншому втручанні в роботу автоматизованої системи документообігу суду, вчиненому службовою особою, яка має право доступу до цієї системи, або іншою особою шляхом несанкціонованого доступу до автоматизованої системи документообігу суду.
Згідно з ч.2 ст.9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Відповідно до вимог ст.215 КПК України досудове розслідування здійснюється у формі досудового слідства. Зазначена норма, як і в цілому положення глави 19 КПК України, визначають форму та регламентують порядок проведення досудового слідства, однак не встановлюють переліку процесуальних та слідчих дій, які обов`язково належить здійснити в ході досудового розслідування для його закінчення.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, слідчим здійснювався виклик ОСОБА_3 на 06.04.2020 року та 07.04.2020 року, однак останній на допит не з`явився, про причини неявки слідчого не повідомив. Повістки про виклик до слідчого заявником ОСОБА_3 були отримані.
Крім того, під час досудового розслідування було допитано в якості свідка суддю Буського районного суду Львівської області ОСОБА_5 (протокол допиту від 28.10.2020 року); отримано копію рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15.10.2019 року, відповідно до якого відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до Буського районного суду Львівської області про визнання протиправними дій та бездіяльності виконуючої обов`язки голови Буського районного суду Львівської області ОСОБА_5 , зобов`язання до вчинення дій; отримано судові рішення (процесуальні ухвали) у справі № 440/1170/19 за позовом ОСОБА_3 до Ожидівської сільської ради Буського району Львівської області про визнання права власності в порядку спадкування.
Таким чином, під час досудового розслідування встановлено, що Буським районним судом Львівської області рішення по суті у цивільній справі № 440/1170/19 не приймалися, чим спростовуються доводи заявника про наявність приватного інтересу судді ОСОБА_5 у вирішенні спору.
Разом з тим, слідчий суддя звертає увагу на те, що Порядок розподілу справ у судах загальної юрисдикції визначається Законом України «Про судоустрій і статус суддів», процесуальним законодавством України, Положенням про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженим рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 року № 30, Інструкцією з діловодства в місцевому загальному суді, затвердженою наказом ДСА України від 27.06.2006 року № 68, а з 01.01.2014 року Інструкцією з діловодства у місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затвердженою наказом ДСА України від 17.12.2013 року № 173.
У відповідності до вимог ч.ч.4, 5 ст.15 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи здійснюється Єдиною судовою інформаційною (автоматизованою) системою у порядку, визначеному процесуальним законом. Справи розподіляються з урахуванням спеціалізації суддів, навантаження кожного судді, заборони брати участь у перегляді рішень для судді, який брав участь в ухваленні судового рішення, про перегляд якого порушується питання (крім перегляду за нововиявленими обставинами), перебування суддів у відпустці, відсутності у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відрядження, а також інших передбачених законом випадків, через які суддя не може здійснювати правосуддя або брати участь у розгляді судових справ.
Положенням «Про автоматизовану систему документообігу суду» затвердженим рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 року № 30 передбачено, що збори суддів відповідного суду уповноважені розглядати питання стосовно порядку функціонування автоматизованої системи та визначати особливості автоматизованого розподілу судових справ.
У відповідності до вимог ст.24 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» голова суду не наділений повноваженнями здійснювати адміністрування внесення відомостей до автоматизованої системи документообігу суду. Також в ході досудового слідства та на стадії судового розгляду скарги не здобуто жодних даних, які б давали підстави вважати, що в.о. голови суду ОСОБА_5 будь-яким чином впливала на порядок автоматизованого розподілу справи у Буському районному суді Львівської області у період вказаний у заяві про вчинення злочину.
Враховуючи наведене, слідчим встановлено всі важливі обставини події за допомогою належних засобів доказування. Будь-які інші доводи чи докази не можуть суттєво вплинути на прийняте рішення. При цьому, скаржником і необґрунтовано необхідність проведення інших слідчих дій.
Слідчий суддя погоджується з таким висновком органу досудового розслідування, оскільки доводи, які викладені у заяві про вчинення кримінального правопорушення, повністю спростовуються доказами, зібраними під час досудового розслідування. Такі висновки підставно зроблені із посиланням на статтю 62 Конституції України, оскільки винуватість особи у скоєнні правопорушень має бути доведена у законному порядку і встановлена вироком суду.
Таким чином, вивчивши матеріали скарги, надані слідчим матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку, що постанова про закриття кримінального провадження є законною, оскільки слідчий, дослідивши обставини кримінального провадження, зібравши достатні дані встановив, що в діях судді Буського районного суду Львівської області ОСОБА_5 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.376-1 КК України, а тому, у задоволенні скарги слід відмовити.
При цьому, на обґрунтованість такого рішення не впливають ні показання свідків, ні інші можливі подальші слідчі дії, в тому числі допитів інших осіб, оскільки в силу мотивів наведених слідчим, склад злочину відсутній і в подальшому підтримання державного обвинувачення по цьому провадженню виключається.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.22, 303-307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в :

у задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_4 від 02.12.2020 року про закриття кримінального провадження за № 00000148 від 26.02.2020 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.376-1 КК України - відмовити.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1