Справа № 357/5689/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого/цивільного позивача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

представника потерпілих/цивільних позивачів адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого/цивільного відповідача ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

здійснивши судовий розгляд в м. Біла Церква, у відкритому судовому засіданні, обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000311, яке внесене до ЄРДР 10 квітня 2021 року відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква, Київська область, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, маючого на утриманні малолітню доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

а також:

цивільного позову ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у власних інтересах та від імені ОСОБА_10 , про стягнення моральної шкоди,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

потерпілий/цивільний позивач ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

представник потерпілого/цивільний позивач адвокат ОСОБА_6 ,

обвинувачений/цивільний відповідач ОСОБА_7 ,

захисник адвокат ОСОБА_8 , установив таке.

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

10 квітня 2021 року близько 10:00 год. на 80 км + 30 м., автодороги «Київ-Одеса», в межах Білоцерківського району Київської області, рухаючись в напрямку м. Київ, ОСОБА_7 керуючи автомобілем марки «MERSEDES-BENZ SPRINTER 312 D» реєстраційний номер НОМЕР_1 , в порушення вимог п. 2.3 «б», «д» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, згідно із якими: «дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі», не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, в порушення вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху, відповідно до якого «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди» маючи можливість заздалегідь виявити небезпеку для руху, допустив зіткнення із задньою частиною напівпричепа марки «KRONE», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який перебував у зчепці з автомобілем «RENAULT PREMIUM», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_11 , який здійснив вимушену зупинку, частково у правій смузі руху 80 км + 30 м., автодороги «Київ-Одеса», в межах Білоцерківського району Київської області, в напрямку м. Київ.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «MERSEDES-BENZ SPRINTER 312 D», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження від яких загинув на місці події.

Встановлено, що смерть ОСОБА_12 настала від множинних переломів кісток грудної клітини, нижньої частини спини, тазу і кінцівок з крововтратою.

Грубе порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. 2.3 «б», «д», п. 12.3 Правил дорожнього руху перебувають у прямому причинному зв`язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілого ОСОБА_12 .

Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Суд кваліфікує діяння ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України, а саме, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, отримавши згоду учасників кримінального провадження, суд визнав за недоцільне дослідження доказів щодо обставин, які ними не оспорювалась, оскільки вони розуміли правильно їх зміст, сумнівів у добровільності їх позиції не було, а їм роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

На підставі ч. 4 ст. 349 КПК України допитав обвинуваченого. ОСОБА_7 вину у вчиненому злочині визнав, при вирішенні цивільного позову покладався на розсуд суду, надав покази про те, що 10 квітня 2021 року о 09:30 год. він, разом із потерпілим здійснював рух на транспортному засобі «MERSEDES-BENZ SPRINTER» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_13 по трасі «Київ-Одеса», в напрямку міста Київ. Дорога по якій вони їхали складалась з двох полос, було світло, опадів не було. Десь, близько 80 км. він побачив вантажний автомобіль з напівпричепом, який стояв на узбіччі. Він подивився у ліве дзеркало заднього виду, тому що на лівій полосі їхав інший автомобіль, аж раптом відчув удар. Зіткнення відбулося правою частиною автомобіля яким він керував в ліву частину напівпричепу. Не встиг загальмувати, оскільки відволікся. Після удару він втратив свідомість, коли прийшов до тями то спробував докричатися до потерпілого, однак результату ніякого не було. В подальшому приїхали рятувальники і вирізали його та відправили на швидкій до лікарні. Водійський стаж у нього 12 років, раніше таких ситуацій не було. Намагався відшкодувати шкоду, передавав через ОСОБА_14 , особисто ніяких коштів не передавав. Потерпілі не забороняли з ними спілкуватися. Позиція на досудовому розслідуванні була сформована за порадою ОСОБА_14 . Шкоду не відшкодовував, тому що чекав зарплати.

Також, були допитані потерпілі, в частині обґрунтування розміру моральної шкоди заявленої в цивільному позові, а також відносно міри покарання, яке слід призначити ОСОБА_7 .

Потерпіла ОСОБА_4 зазначила, що втрата сина стала для неї тяжким ударом, вона була змушена ховати його на своє день народження, він їх дуже допомагав, адже вона ледь ходить і отримує невелику пенсію. Вона не знає як далі жити, оскільки чоловіка поховала шість років тому. Також, внаслідок трагічних подій, її мати перестала їсти, що могла вплинути на смерть матері. Просила покарати ОСОБА_7 суворо та позбавити водійських прав.

Потерпіла ОСОБА_5 зазначила, що внаслідок втрати чоловіка її дитина лишилася без батька, відвідують невролога, вона дуже страждає через такі трагічні події. Просила покарати ОСОБА_7 дуже суворо.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Захисник ОСОБА_8 просив врахувати обставиною, яка пом`якшує покарання - щире каяття обвинуваченого ОСОБА_7 , яке мотивоване визнанням вини останнім, намаганням відшкодувати шкоду потерпілим, яку вони не отримали, через шахрайські дії ОСОБА_14 .

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнається щире каяття.

Відповідно до практики Верховного Суду, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження (постанова третьої судової палати Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду від 18 вересня 2019 року, у справі № 166/1065/18).

Той факт, що засуджений визнав свою вину, не може безумовно свідчити про щире каяття з приводу вчиненого. Адже щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінальних протиправних діянь, що й щирий жаль з цього приводу та осуд своєї поведінки (постанова першої судової палати Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду від 27 квітня 2021 року, у справі № 520/16394/16-к).

Однак, як установлено, в ході судового розгляду, ОСОБА_7 не сприяв розслідуванню вчиненого ним злочину, безпосередньо до потерпілих, з метою відшкодувати моральну шкоду не звертався, вибачень, окрім, як в суді не приносив, в похоронах ОСОБА_12 участі не брав, іншим чином не допомагав.

Суд вважає, що спроба відшкодувати шкоду потерпілим, через третю особу, яка потерпілими не отримана, не свідчить про щире каяття ОСОБА_7 , оскільки у нього не було жодних перешкод, звернутися до потерпілих безпосередньо і вирішити з ними питання можливий механізм і алгоритм погашення моральної шкоди.

За таких обставин, підстав вважати, що він щиро розкаявся немає.

Отже, обставин, які передбачені ч. 1 ст. 66 КК України, які пом`якшують покарання, судом не установлено.

Обставин, передбачених ч. 1 ст. 67 КК України, які обтяжують покарання, прокурором не заявлено, судом не установлено.

Мотиви призначення покарання.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до практики Верховного Суду, що міститься в постанові від 23 червня 2020 року, у справі № 171/8/17, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення повинна враховуватися судом як загальна засада призначення покарання не лише на підставі належності відповідного правопорушення до певного виду (ст. 12 КК України), але і з обов`язковим урахування конкретних обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України є тяжким злочином, вчинення якого карається позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Згідно із п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Отже, зважаючи на ступінь тяжкості та обставини вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, в тому числі той факт, що дорожньо-транспортна пригода сталася в світлу пору доби, за хорошої видимості та сухих погодних умов, відсутність будь-яких інших винуватців дорожньо-транспортної пригоди, а саме водія іншого транспортного засобу, який стояв на узбіччі, враховуючи невідворотність наслідків дорожньо-транспортної пригоди смерть потерпілого, яка завдала важких емоційних страждань родичам померлого, а син потерпілого залишився без батька, поведінку ОСОБА_7 після вчиненого кримінального правопорушення, який на досудовому розслідуванні не сприяв слідству, вибачився перед потерпілими лише в ході судового розгляду, моральну шкоду не відшкодував, відсутність обставин, які пом`якшують і обтяжують покарання, думку потерпілих, які просили покарати ОСОБА_7 суворо, а також дані про особу ОСОБА_7 , який раніше не судимий, характеризується посередньо, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має на утриманні малолітню доньку суд вважає, що виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде неможливим без ізоляції його від суспільства і йому необхідно призначити покарання, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, у виді п`яти років позбавлення волі, з максимальним строком позбавлення права керування транспортними засобами - три роки.

Згідно із ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд вважає, що з огляду на пост-кримінальну поведінку ОСОБА_7 , який до судового розгляду перед потерпілими не вибачився, не вжив належних заходів для відшкодування моральної шкоди, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, з цього приводу до потерпілих не звертався, підстав для застосування положень ч. 1 ст. 75 КК України, немає.

Інших підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання не установлено.

Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення без розгляду.

Згідно цивільного позову, ОСОБА_5 у власних інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_10 та ОСОБА_4 просили: стягнути із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 500 000 грн.; стягнути із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду у розмірі 500 000 грн.; стягнути із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду завдану малолітньому ОСОБА_10 у розмірі 500 000 грн.

Свої вимоги мотивували тим, що внаслідок вчиненого злочину, їм завдано моральної шкоди, розмір якої обумовлюється сильним шоком, нервовим стресом та душевним потрясінням, внаслідок звістки про загибель ОСОБА_12 , вони не змоги справитись із стресом та стали відчувати погіршення здоров`я, на все майбутнє життя вони втратили душевний спокій, нормальний сон, апетит, стали роздратованими, вони ніяк не можуть збагнути, що втратили ОСОБА_12 назавжди, той їм привиджується уві сні, тривала душевна депресія і туга не дає можливості їм адекватно сприймати навколишнє середовище та близьких осіб, почуття спустошеності не дає їм повернутись до нормального життя. Всі ці страждання наклали свій відбиток на їх роботу. Тоді як малолітній син втратив батька, який займав важливе місце у його житті, син позбавлений батьківського піклування, турботи, виховання та любові. Смерть батька спричинила останньому психологічну травму. Мати втратила сина, який був надійною підтримкою та опорою, позбавлена блага відчувати його любов та турботу, отримувати від нього допомогу та захист, спілкування з рідною людиною, втрата є не відновною та неосяжною. Дружина втратила коханого чоловіка, з яким вона планувала довге та щасливе сімейне життя, який завжди їй допомагав, підтримував.

ОСОБА_7 при визначенні моральної шкоди посилався на розсуд суду.

Його захисник ОСОБА_8 заперечував проти задоволення позову, оскільки ОСОБА_7 є неналежним відповідачем, так як моральну шкоду має відшкодувати страхова компанія.

Згідно із ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно із ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, у разі, якщо цивільна відповідальність особи застрахована, вона відшкодовує шкоду, тільки у випадку, якщо страхового відшкодування недостатньо.

Згідно із ч. 1 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Суд зазначає, що ОСОБА_7 та захисником ОСОБА_8 , в ході судового розгляду, не надано доказів, що цивільна-правова відповідальність першого застрахована.

Відповідно до п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV, страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Суд зазначає, що вказана норма обмежує коло випадків коли моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, відшкодовує МТСБУ.

Згідно із пп. «г», «ґ» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону; у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV, МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Судом установлено, що ОСОБА_7 не відноситься до категорій осіб визначених п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV.

Відповідно до пп. «в» п. 41.2 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV, МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, зареєстрованим в іншій країні, щодо якого був виданий іноземний страховий сертифікат "Зелена картка", що діяв на день дорожньо-транспортної пригоди на території України. Така регламентна виплата здійснюється на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та принципами взаємного врегулювання шкоди на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка".

Отже, оскільки не доведено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_7 застрахована, підстав для виплати потерпілим моральної шкоди МТСБУ, передбачених пп. «г», «ґ» п. 41.1 ст. 41, пп. «в» п. 41.2 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV, немає, суд вважає, що її необхідно стягувати саме з ОСОБА_7 .

Суд зазначає, що ОСОБА_7 не заперечувався розмір моральної шкоди заявленої потерпілими.

Суд вважає, що за викладених обставин, з огляду на душевні страждання яких зазнали ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , які описані в цивільному позові та обґрунтовані ними у судовому засіданні, а саме: сильний шок, стрес та душевне потрясіння, яке вони пережили внаслідок смерті ОСОБА_12 , значний стрес, який вплинув на їх здоров`я та спосіб життя, тугу, яку вони переживають, відсутність можливості отримати від ОСОБА_12 турботу, спілкування, догляд, любов та захист, що розумним і справедливим буде цивільний позов ОСОБА_5 у власних інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_10 та ОСОБА_4 , задовольнити повністю.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Відповідно до довідки про витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні № 0000311, висновок експерта від 12 травня 2021 року № СЕ-19/111-21/17987-ІТ, витрати на проведення експертизи становлять 1 716,20 грн.

Згідно із довідкою про витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні № 0000311, висновок експерта від 21 травня 2021 року № СЕ-19/111-21/18029-ІТ, витрати на проведення експертизи становлять 1 716,20 грн.

Відповідно до довідки про витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні № 0000311, висновок експерта від 25 травня 2021 року № СЕ-19/111-21/18011-ІТ, витрати на проведення експертизи становлять 2 402,68 грн.

Згідно із довідкою про витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні № 0000311, висновок експерта від 11 травня 2021 року № СЕ-19/111-21/18545-ІТ, витрати на проведення експертизи становлять 1 029,72 грн.

Відповідно до довідки про витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні № 0000311, висновок експерта від 27 травня 2021 року № СЕ-19/111-21/24520-ІТ, витрати на проведення експертизи становлять 1 372,96 грн.

Згідно із ч. 2 ст. 124 КПК України, вказані витрати необхідно стягнути із ОСОБА_7 в дохід держави.

Відповідно до квитанції № 34 від 16 квітня 2021 року ОСОБА_4 сплатила 7 000 грн. за надання їй професійної правничої допомоги.

Згідно із квитанцією № 32 від 16 квітня 2021 року ОСОБА_5 сплатила 7 000 грн. за надання їй професійної правничої допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 КПК України, їх необхідно компенсувати за рахунок ОСОБА_7 .

Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Згідно із постановою про визнання речовим доказом від 16 квітня 2021 року, речовим доказом визнаний оптичний диск «CD-R».

Відповідно до п. 7 ч. 9 ст. 100 КПК України, суд вирішує, залишити його в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Також, згідно із постановою про визнання речовим доказом від 10 квітня 2021 року, речовими доказами визнані: напівпричіп марки «KRONE», реєстраційний номер НОМЕР_2 , транспортний засіб «RENAULT PREMIUM», реєстраційний номер НОМЕР_3 , транспортний засіб «MERSEDES-BENZ SPRINTER 312 D» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Згідно із п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України, суд повертає їх власникам.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд скасовує арешти, які накладені згідно із ухвалами слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_15 від 16 квітня 2021 року.

Згідно із п. 1 ч. 4 ст. 374 КПК України, суд, серед іншого, зазначає у вироку рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Суд вважає, що оскільки ОСОБА_7 засуджений до покарання у виді позбавлення волі та під час судового провадження допускав неявки, без поважних причин, які передбачені ст. 138 КПК України, до набрання вироком законної сили, до нього необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Згідно із ст. 205 КПК України, ухвала слідчого судді, суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Таким чином, ОСОБА_7 необхідно взяти під варту в залі суду.

Керуючись ст. 100, 124, 203, 368, 374, 381-382, 395, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Призначити ОСОБА_7 покарання, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, у виді п`яти років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на три роки.

Строк відбування основного покарання рахувати з дня затримання ОСОБА_7 .

Строк додаткового покарання обчислювати з моменту відбуття ОСОБА_7 основного покарання.

Цивільний позов ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у власних інтересах та від імені ОСОБА_10 , про стягнення моральної шкоди, - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 500 000 грн. та 7000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду у розмірі 500 000 грн. та 7000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду завдану малолітньому ОСОБА_10 у розмірі 500 000 грн.

Стягнути із ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експерта у розмірі 8 237,76 грн.

Скасувати арешт на напівпричіп марки «KRONE», реєстраційний номер НОМЕР_2 , а також транспортний засіб «RENAULT PREMIUM», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який накладений згідно із ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_15 від 16 квітня 2021 року.

Скасувати арешт на транспортний засіб «MERSEDES-BENZ SPRINTER 312 D» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який накладений згідно із ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_15 від 16 квітня 2021 року.

Речові докази:

1) оптичний диск «CD-R», - залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання;

2) напівпричіп марки «KRONE», реєстраційний номер НОМЕР_2 , а також транспортний засіб «RENAULT PREMIUM», реєстраційний номер НОМЕР_3 , - повернути власнику ПП «Транспортник»;

3) транспортний засіб «MERSEDES-BENZ SPRINTER 312 D» реєстраційний номер НОМЕР_1 , - повернути власнику ОСОБА_13 .

До дня набрання вироком законної сили застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Взяти ОСОБА_7 під варту в залі суду.

Вирок суду може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду, через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області, протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Згідно із ч. 2 ст. 394 КПК України, судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили в порядку визначеному ст. 532 КПК України.

Копію вироку негайно вручити прокурор та обвинуваченому.

Суддя
Білоцерківського міськрайонного суду Ірина ДУБАНОВСЬКА
Київської області