Справа № 297/1220/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

29.11.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду : прокурора ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/110/21 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ,
ВСТАНОВИВ :

Вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 02 лютого 2021 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та мешканку АДРЕСА_1 , громадянку України, з неповною середньою освітою, непрацюючу, розлучену, маючу на утриманні малолітню дитину,

визнано винною за ч. 2 ст. 126 КК України і призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки і 6 (шість) місяців.
На підставі ст. 75 КК України, обвинувачену ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення, та покладено на неї обов`язки передбачені п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
Постановлено речові докази: диск DVD-R на якому зберігається запис із відеокамери мобільного телефону, та скріншоти смс-повідомлень з переписки з мобільного телефону ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на 12 арк. формату А.4, які зберігаються у матеріалах кримінального провадження, після набрання вироком законної сили, залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Згідно вироку, ОСОБА_6 визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

17 лютого 2020 року, приблизно о 13:00 годині, ОСОБА_6 , знаходячись за місцем свого проживання, в кімнаті будинку АДРЕСА_1 , усвідомлюючи, що її донька ОСОБА_9 є малолітньою та не може чинити опору, з метою залякування свого чоловіка ОСОБА_8 , прагнучи викликати у нього почуття страху за свою малолітню дитину та спонукаючи його до погашення спільних кредитних зобов`язань, нанесла невстановлену кількість ударів по різним частинам тіла малолітньої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , смикала її за волосся, словесно ображала нецензурними висловлюваннями, заподіявши ОСОБА_9 фізичного болю, що не спричинило тілесних ушкоджень, здійснюючи одночасно відеозапис насильницьких дій на мобільний телефон марки Iphone. Продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру ОСОБА_6 , використовуючи додаток Viber, встановлений на мобільному телефоні, відправила два відеозаписи, на яких зафіксовано побиття нею малолітньої доньки ОСОБА_9 на мобільний телефон свого чоловіка ОСОБА_8 , з вимогою повернення кредитних коштів та погрозою в майбутньому фізичною розправою з малолітньою ОСОБА_9 , у разі невиконання зазначеної вимоги. Таким чином, ОСОБА_6 вчинила діяння, передбачене ч. 2 ст. 126 КК України, умисне завдання ударів, вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, вчинених з метою залякування близьких потерпілої.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 вказує на те, що призначене обвинуваченій покарання не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченої, оскільки є занадто суворим. Вказує на те, що судом не враховано, як пом`якшуючу обставину те, що злочин вчинено у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем, а також із-за не справедливого поводження чоловіка з обвинуваченою, що було озвучено під час судового розгляду. Просить вирок змінити, призначивши ОСОБА_6 більш м`яке покарання, звільнивши від відбування покарання із випробуванням на підставі ст. 75 КК України, якщо вона протягом 1 року не вчинить нового кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду : прокурора ОСОБА_5 , який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Апеляційна скарга розглядається за відсутності обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника адвоката ОСОБА_7 , а також законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_10 ОСОБА_8 , неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності вказаних осіб береться до уваги те, що: вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи; клопотань чи заяв про відкладення її розгляду не подавали; в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченої; апеляційним судом обов`язковість явки обвинуваченої, захисника та законного представника малолітньої потерпілої на розгляд апеляційної скарги не визнавалась.
Висновки суду першої інстанції про винуватість обвинуваченої ОСОБА_6 у умисному завданні удару, вчиненні інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, вчинені з метою залякування близьких потерпілого, сторонами кримінального провадження, і зокрема стороною захисту в апеляційній скарзі, не оспорюється, тому апеляційним судом, з огляду на положення ст. 404 КПК України, не перевіряється, у зв`язку з чим, визнаються такими, що ґрунтуються на сукупності досліджених у суді першої інстанції та наведених у вироку доказів.
Дії обвинуваченої ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 126 КК України кваліфіковані правильно.
Тому, вирок переглядається у межах доводів апеляційної скарги, тобто в частині призначення обвинуваченій ОСОБА_6 покарання.
Доводи апеляційної скарги про те, що обвинуваченій ОСОБА_6 призначено занадто суворе покарання, колегія суддів відхиляє з таких підстав.
Так, згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними статтею 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно п. 2 вказаної Постанови, усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.
Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченій ОСОБА_6 покарання вимоги вказаних вище статей кримінального закону, а також рекомендацій Пленуму ВСУ були дотримані й у достатній мірі враховано характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої, пом`якшуючі та обтяжуючі її покарання обставини.
Так, з вироку вбачається, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченій ОСОБА_6 покарання судом першої інстанції враховано те, що передбачене ч. 2 ст. 126 КК України кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів; дані про особу обвинуваченої раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, за місцем постійного проживання характеризуються позитивно, має на утриманні малолітню дитину; обставини, що пом`якшують покарання повне визнання вини та щире каяття у вчиненому; обставини, що обтяжують покарання вчинення злочину щодо малолітньої дитини та щодо іншої особи, з якою вона перебуває у сімейних відносинах.
Разом із тим, судом першої інстанції взято до уваги та надано належну оцінку досудовій доповіді Берегівського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області - спосіб життя обвинуваченої та відомості про її особу свідчать про середній ризик вчинення нею повторного правопорушення та небезпеки для суспільства, а тому її виправлення без позбавлення або обмеження волі на певний строк є можливим та не становить високої небезпеки для суспільства.
Тому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обвинуваченій ОСОБА_6 обґрунтовано призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців із звільненням від його відбування з іспитовим строком 2 роки та покладенням передбачених ч. 1 ст. 76 КК України обов`язків.
Призначене обвинуваченій ОСОБА_6 покарання та встановлений судом іспитовий строк колегія суддів вважає такими, що відповідають як характеру та ступеню вчинених ОСОБА_6 кримінально-карних діянь, так і особі обвинуваченої, є необхідними і достатніми для виправлення обвинуваченої ОСОБА_6 та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченою, так і іншими особами, а також сприятимуть досягненню основної мети виховання обвинуваченої у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Із урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано, як пом`якшуючу обставину те, що злочин вчинено у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем, а також із-за не справедливого поводження чоловіка із обвинуваченою, - апеляційний суд відхиляє як такі, що жодним чином не впливають на вид та розмір призначеного ОСОБА_6 покарання, у тому числі й іспитового строку, а також не дають підстав для пом`якшення ОСОБА_6 покарання та встановлення меншого розміру іспитового строку.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги колегія суддів бере до уваги й те, що апелянтом не надано жодних доказів, які б з достовірністю підтверджували ці доводи.
Разом із тим, істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість ухваленого у кримінальному провадженні судового рішення (вироку), та які б слугували безумовною підставою для його скасування, у тому числі й із призначенням нового судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.
Тому, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а вирок як законний та обґрунтований підлягає залишенню без зміни.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав захисник обвинуваченої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 02 лютого 2021 року щодо обвинуваченої за ч. 2 ст. 126 КК України ОСОБА_6 залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: