Ухвала
Іменем України
22 листопада2021року
м. Київ
справа № 540/541/19
провадження № 51 - 4426ск 21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 на вирок Карлівського районного суду Полтавської області від 08 лютого 2021 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 07 липня 2021 року,
встановив:
Вироком Карлівського районного суду Полтавської області від 08 лютого 2021 року, ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі КК) та призначено їй покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.
Цивільний позов ОСОБА_6 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди 3000 гривень та відшкодування витрат, понесених на правову допомогу в сумі 1500 гривень.
В задоволенні іншої частини цивільного позову відмовлено.
Згідно звироком суду ОСОБА_5 визнана винуватою у тому, що вона 13 травня 2019 року близько 12:40 год, перебуваючи поряд з домогосподарством ОСОБА_6 , що по АДРЕСА_1 , в ході сварки з ОСОБА_6 , яка виникла на ґрунті неприязних відносин, діючи умисно, долонею та нігтями правої руки нанесла останній п`ять ударів по обличчю, п`ять ударів по шиї та грудній клітині, чим спричинила легкі тілесні ушкодження, що потягнули короткочасний розлад здоров`я.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 07 липня 2021 року вирок місцевого суду залишено без змін.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 ставить вимогу про зміну оскаржуваних судових рішень, у зв`язку з тим що, на користь потерпілої стягнуто моральну шкоду, яка, на його думку, не відповідає у повній мірі, завданим їй моральним стражданням. Крім того, скаржник не погоджується з рішеннями судів попередніх інстанцій щодо стягнення з ОСОБА_5 процесуальних витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги потерпілій ОСОБА_6 .
Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи та дослідивши оскаржувані судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами нижчих інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не уповноважений досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржених судових рішеннях, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 , правильність кваліфікації її дій за ч. 2 ст. 125 КК та призначеного покарання не оспорюються.
Що стосується доводів касаційної скарги захисника про неправильне вирішення цивільного позову в частині стягнення відшкодування моральної шкоди, то вони є не обґрунтованими, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК, і при цьому застосовуються норми Цивільного кодексу України (далі ЦК).
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК моральна шкода, окрім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 127 КПК шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров?я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Усупереч доводам, викладеним у касаційній скарзі захисника, заявлений потерпілою ОСОБА_6 цивільний позов у частині стягнення моральної шкоди місцевий суд вирішив із додержанням правил глави 9 КПК із урахуванням положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України.
При цьому суд узяв до уваги те, що ОСОБА_5 умисно заподіяла потерпілій ОСОБА_6 легкі тілесні ушкодження, які спричинили короткочасний розлад її здоров`я, у зв`язку з чим вона перенесла моральні та душевні страждання, а тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, обґрунтовано визначив розмір відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000 гривень.
Доводи захисника ОСОБА_4 про безпідставне стягнення з засудженої на користь потерпілої моральної шкоди та витрат на правову допомогу були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який належним чином їх розглянув та зазначивши відповідні правові підстави, умотивовано залишив без задоволення апеляційну скаргу захисника.
Необґрунтованими є й посилання у касаційній скарзі про неправильне стягнення з засудженої на користь потерпілої витрат на правову допомогу.
Положеннями ч. 1 ст. 124 КПК установлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
До таких витрат відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 цього Кодексу належать витрати на правову допомогу.
Правовою підставою відшкодування таких витрат є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що з одного боку процесуально підтверджують надання правових послуг представником, а з іншого боку свідчать про сплату вартості зазначеної правової допомоги.
Як убачається з оскаржуваних рішень, а саме з вступної частини вироку місцевого суду, а також ухвали апеляційного суду, в судовому розгляді приймав участь представник потерпілої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , який був допущений судами, після того як було встановлено його особу. Дана обставина спростовує твердження захисника ОСОБА_4 про відсутність у нього повноважень на участь у цьому кримінальному провадженні та представництво інтересів потерпілої.
Рішення суду про стягнення із ОСОБА_5 коштів на відшкодування витрат потерпілої, понесених нею у зв`язку з наданням їй правової допомоги, відповідає вимогам ч. 1 ст. 124 КПК. Згідно змісту оскаржуваного рішення, розмір стягнення підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією про сплату ОСОБА_6 адвокату ОСОБА_8 коштів на надану правову допомогу в розмірі 1500 гривень
Отже, стягуючи із засудженої на користь потерпілої вказану суму в рахунок відшкодування понесених витрат на правову допомогу, суд діяв відповідно до вимог закону, а доводи в касаційній скарзі про неправомірність такого рішення є необґрунтованими.
Таким чином, кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду повно та всебічно розглянути справу в частині вирішення цивільних позову та стягнення витрат на правову допомогу, не допущено.
Вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду відповідають вимогам ст.ст. 370, 374, 419 КПК.
Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 на вирок Карлівського районного суду Полтавської області від 08 лютого 2021 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 07 липня 2021 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_9 ОСОБА_2 ОСОБА_3