Справа № 304/412/15-к Провадження № 1-кп/304/5/2021
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
обвинувача прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглядаючи у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження № 0000190 від 28 серпня 2014 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Липовець Ужгородського (Перечинського) району Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України,

В С Т А Н О В И В :

На розгляді у Перечинському районному суді Закарпатської області на стадії підготовчого судового засідання знаходиться кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 , якому згідно обвинувального акту ставиться за вину вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України.

Під час підготовчого судового засідання, яке відбулося 08.11.2021 року в залі суду, надійшло клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 , в якому останній просить підготовче судове засідання в його справі проводити з обов`язковою участю потерпілої сторони, його представника, з обов`язковим документальним підтвердженням своїх повноважень та статусу потерпілої сторони в даному кримінальному провадженні згідно вимог ст. 55 КПК України.

Прокурор ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання та просив у такому відмовити в повному обсязі.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, приходить до такого висновку.

Так, у судовому засіданні встановлено, що в матеріалах даного кримінального провадження наявний обвинувальний акт (із зміненим обвинуваченням) від 25 лютого 2019 року, згідно якого прокурором зазначено, що «В процесі судового розгляду встановлено, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а саме у ньому відсутнє формулювання обвинувачення. Таким чином відповідно до ст. 338 КПК України, слід змінити обвинувачення в суді і кваліфікувати дії ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України» (Т. 7 а. с. 86-98).

З аналізу даного обвинувального акту суд дійшов висновку, що прокурор «змінивши обвинувачення» відтворив його в тому самому вигляді, який був в попередньому обвинувальному акті.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 338 КПК України з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.

Згідно з ч. 2 ст. 338 КПК України, дійшовши переконання, що обвинувачення потрібно змінити, прокурор після виконання вимог ст. 341 цього Кодексу складає обвинувальний акт, в якому формулює змінене обвинувачення та викладає обґрунтування прийнятого рішення.

Судом встановлено, що під час виконання вимог ст. 338 КПК України прокурором порушені вищенаведені вимоги Закону, а саме: не змінено правову кваліфікацію дій обвинуваченого та не змінено обсягу обвинувачення.

Крім того, судом встановлено, що прокурором порушено вимоги п. 4 ч. 2 ст. 291 КПК України, а саме не зазначено в обвинувальному акті прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора, який здійснював досудове розслідування в даному кримінальному провадженні.

Також судом в ході підготовчого судового засідання встановлено, що в даному кримінальному провадженні відсутня потерпіла сторона.

Так, відповідно до обвинувального акту представником потерпілого є начальник юридичного відділу апарату Перечинської райдержадміністрації Закарпатської області ОСОБА_6 (Т. 7, а. с. 98).

Судом встановлено, що відповідно до листа від 18.01.2021 року Ужгородської районної державної адміністрації з 14 січня 2021 року публічно-владне правонаступництво Перечинської районної державної адміністрації переходять до Ужгородської районної державної адміністрації (Т. 8 а. с. 221), однак жодних клопотань щодо залучення даного суб`єкта владних повноважень до участі у даній справі в якості потерпілого немає, що є порушенням п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Разом з цим, як вбачається з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 № 8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Вказаний принцип закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: a) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 26 червня 2008 року в справі «Ващенко проти України» (Vashchenko v. Ukraine), суд також нагадав, що поняття «обвинувачення» для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру.

Крім того, суд нагадує, що положення пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див. рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» №25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20.04.2006 у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

До того ж право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого пп. «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. рішення у справах «Пелісьє та Сассі проти Франції» п. 54 та «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Статтею 62 Конституції України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Згідно ч. 1, 2 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно п. 10, 13 ч. 1 ст. 3 КПК України кримінальне провадження досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, а обвинувачення твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 та п. 1 ч. 3 ст. 42 КПК України обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу. Підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують.

Згідно ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості, зокрема виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Однак, як встановлено у підготовчому судовому засідання, обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 не містить чіткого та об`єктивного формулювання обвинувачення та в такому відображено лише виклад встановлених прокурором формальних обставин кримінального правопорушення та правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність. Подібне в розумінні ч. 1 ст. 337 КПК України позбавляє можливості суд продовжувати подальший судовий розгляд даної справи.

Тому, з урахуванням вищевикладеного та того, що діючим Кримінальним процесуальним кодексом України взагалі не передбачено можливості виправлення будь-яких помилок або внесення якихось додаткових відомостей до обвинувального акту після його надходження до суду, зокрема у судовому засіданні, а також того, що подальший судовий розгляд справи в розумінні ч. 1 ст. 337 КПК України є неможливим, а тому суд приходить до висновку, що єдиним процесуальним шляхом виправлення будь-яких недоліків обвинувального акту є повернення такого прокурору.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення, зокрема, повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Керуючись ст. 291, 314, 337, 369-372 КПК України, с у д,

П О С Т А Н О В И В :

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000190 від 28 серпня 2014 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Липовець, Ужгородського (Перечинського) району Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, раніше не судимого

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України, разом із матеріалами кримінального провадженні повернути до Закарпатської обласної прокуратури як такий, що не відповідає вимогам п. 3, 4, 5 ч. 2 ст. 291 Кримінального процесуального кодексу України.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Перечинський районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий: ОСОБА_1