Справа № 526/2478/21
Провадження № 1-кп/526/385/2021
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2021 рокуГадяцький районний суд Полтавської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
адвоката ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
потерпілої ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Гадяч кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000397 року відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Гадяч, освіта середня спеціальна, одружений, має на утриманні сина 2007 р.н., жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 140 КК України,

в с т а н о в и в:

в провадженні Гадяцького районного суду знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , який досудовим слідством обвинувачується в тому, що працюючи фельдшером другої категорії виїзної бригади Гадяцької підстанції екстреної медичної допомоги у складі станції екстреної медичної допомоги № 4 м. Миргород КУ «Полтавський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Полтавської обласної ради, 18 лютого 2018 року о 15 год. 10 хв. отримавши від диспетчера екстреної медичної допомоги повідомлення про виклик за адресою: АДРЕСА_2 до хворого ОСОБА_7 , 1954 року народження прибув на виклик за вказаною адресою.
О 15 год. 16 хв. ОСОБА_5 оглянув хворого ОСОБА_7 та встановив попередній діагноз: «ІХС: Нестабільна стенокардія. Медикаментозна гіпотонія» та надав хворому ОСОБА_7 медичну допомогу у вигляді розчину Ізокету 2 дози, таб. Аспірину третину таб. per os, розчин дексаметазону 2,0 + розчин димедролу 1,0 + розчин папаверину 2,0 в/м, і закінчив виклик о 15 год. 40 хв.
В подальшому, вдруге, 18.02.2018 об 16 год. 21 хв. ОСОБА_5 отримав від диспетчера екстреної медичної допомоги повідомлення про повторний виклик на адресу АДРЕСА_2 до хворого ОСОБА_7 , куди він прибув о 16 год. 26 хв. та констатував смерть хворого.
Згідно висновку комісійної експертизи № 08-10/2019/пп від 19.06.2019 Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації фельдшер ОСОБА_5 надав медичну допомогу хворому ОСОБА_7 не у відповідності до наказу МОЗ України за №-455 від 02.07.2014 та локального протоколу «Гострий коронарний синдром», а саме: ним не вірно була обрана тактика на до госпітальному етапі, хворий потребував невідкладної госпіталізації до спеціалізованого медичного закладу з можливістю проведення черезшкірних коронарних втручань для відновлення коронарного кровообігу та запобігання ускладнень, у тому числі настанню смерті. Також ним не вірно була оформлена відмова від госпіталізації хворого ОСОБА_7 .
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 31 від 13.03.2018 смерть ОСОБА_7 настала внаслідок гострої серцево-судинної недостатності, яка розвинулася на фоні захворювання на атеросклеротичну хворобу серця, про що свідчать морфологічні зміни внутрішніх органів, притаманні даному захворюванню, а також дані судово-гістологічного дослідження шматочків внутрішніх органів.
Отже, між порушеннями, що були допущені фельдшером виїзної бригади Гадяцької підстанції екстреної меддопомоги у складі станції екстреної медичної допомоги № 4 м. Миргород ОСОБА_5 при наданні медичної допомоги хворому ОСОБА_7 , що стали причиною несвоєчасного діагностування у нього тяжкого перебігу хронічного захворювання з боку серцево-судинної системи й, відповідно, несвоєчасної госпіталізації і лікування, та настанням його смерті від цього захворювання, вбачається прямий причинно-наслідковий зв`язок.
Досудовим слідством встановлено, що медичний працівник ОСОБА_5 неналежно виконав свої професійні обов`язки внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для хворого ОСОБА_7 , а саме його смерть.
Дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч.1 ст.140 КК України.
У судовому засіданні захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 подав письмове клопотання про закриття кримінального провадження, яке мотивоване тим, що згідно обвинувального акту, з моменту вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, минуло більше 3 років, у зв`язку із чим, відповідно до положень ст. 49 КК України, він підлягає звільненню від кримінальної відповідності, а кримінальне провадження підлягає закриттю, оскільки закінчились строки притягнення особи до кримінальної відповідальності.
Суд роз`яснив обвинуваченому наслідки закриття провадження.
ОСОБА_5 надав письмову згоду на закриття кримінального провадження, оскільки закінчились строки притягнення його до кримінальної відповідальності.
Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання, просив звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності.
Потерпіла ОСОБА_6 заперечувала проти закриття кримінального провадження.
Суд, заслухавши сторін кримінального провадження, приходить до наступних висновків.
Так, ч.2 ст. 284 КПК визначено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
За положеннями ч. 1 ст. 285, ч. 3 ст. 288 КПК України особа може бути звільнена від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 3 КК України до законодавства України про кримінальну відповідальність віднесений, зокрема, Кримінальний кодекс України.
Згідно з ст. 44 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених Кримінальним кодексом.
Положеннями ст.49 КК України визначено: строки давності з огляду на тяжкість вчиненого злочину, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.
Строк давності - це передбачений ст.49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.
Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч. 1 ст.49 та ст.106 КК строків; відсутність обставин, що порушують їх перебіг (частини 24 ст. 49 КК).
Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: притягнення особи як обвинуваченого; згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності (статті284, 288 Кримінального процесуального кодексу України).
Згідно обвинувального акту, ОСОБА_5 інкриміновано вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України неналежне виконання медичним працівником своїх обов`язків внаслідок недбалого до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для хворого, а в даному випадку його смерть.
Відповідно до ч.2 ст.12 КК України це кримінальне правопорушення є нетяжким злочином. Так, нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.
Згідно п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення минули такі строки: у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.
Початком перебігу строку давності є день, коли злочин був вчинений, а згідно обвинувального акту кримінальне правопорушення було вчинено 18 лютого 2018 року.
Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України є лише таке закінчення відповідного строку давності, який сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила кримінальне правопорушення певної тяжкості.
З огляду на наведене, у даному кримінальному провадженні на час розгляду клопотання сторони захисту, закінчився трирічний строк давності, передбачений п.2 ч.1 ст.49 КК України.
Судом не встановлено обставин і не отримано об`єктивних доказів на підтвердження підстав для зупинення або переривання строків давності, передбачених ч. 2, 3 ст.49 КК України.
Згідно п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Закриття кримінального провадження з цієї підстави не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує (ч.8 ст.284 КПК України).
Також суд зазначає, що дотримання умов, передбачених частинами 1-3 ст.49 КК України є безумовною обставиною і звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим.
Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження: досудове розслідування, попередній розгляд справи суддею, підготовче судове засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили.
Суд за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України та за згодою обвинуваченого ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності.
У судовому засіданні обвинуваченому ОСОБА_5 роз`яснено наслідки закриття кримінального провадження за нереабілітуючих підстав на що ОСОБА_5 подав заяву у якій надав згоду на закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності.
У відповідності до ч.3 ст.288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Суд, перевіривши законність заявленого клопотання та отримавши згоду на таке звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 з огляду на те, що кримінальне правопорушення за яким він обвинувачується є нетяжким злочином та з моменту скоєння якого минуло більше трьох років, перебіг давності притягнення до кримінальної відповідальності, в розумінні ст.49 КК України не зупинявся і не переривався, приходить до висновку, що клопотання сторони захисту слід задовольнити і звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності на підставі ч.1 ст.49 КК України, закривши відносно нього кримінальне провадження за ч.1 ст. 140 КК України.
Під час судового розгляду справи, з боку потерпілої ОСОБА_6 надійшла позовна заява до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в сумі 213 670 гривень.
Нормами кримінального процесуального закону, зокрема ст.129 КПК України встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.
Вирішення цивільного позову при звільненні особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження по справі суперечить вказаним вище нормам закону.
Враховуючи системний аналіз зазначених норм КПК України, суд дійшов висновку, що у випадках закриття кримінального провадження як під час досудового розслідування, так і в суді, позовні заяви розгляду не підлягають.
В той же час, у випадку закриття кримінального провадження на встановлених КПК України підставах, суд зобов`язаний роз`яснити цивільним позивачам їх право пред`явити аналогічні позови у порядку цивільного судочинства.
У зв`язку вищевикладеним та беручи до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_5 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку зі спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.140 КК України на підставі ст.49 КК України, а кримінальне провадження закриттю, заявлений потерпілою позов суд залишає без розгляду та роз`яснює згідно ч.7 ст.128 КПК України, право на пред`явлення позову в порядку цивільного судочинства.
Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.44, ч.1 ст. 49 КК України, ст. 284, 285, 288, 369-372, 395 КПК України, суд,-
у х в а л и в:

Звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 140 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000397 від 15.05.2018 відносно ОСОБА_5 за ч.1 ст. 140 КК України - закрити.
Позовну заяву ОСОБА_6 - залишити без розгляду, роз`яснивши останнім право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.
Речові докази: - дві медичні картки амбулаторного хворого ОСОБА_7 на 105 арк та на 183 арк - передати потерпілій ОСОБА_6 ; скельця мікропрепаратів №807 (4 піт.), парафінові гістологічні блоки №807 (14шт.), вологий формаліновий архів шматочків від трупа ОСОБА_7 - знищити; електрокардіографічне дослідження ОСОБА_7 - оригінал ЕКГ обстеження (описова частина короткої електрокардіограми); оригінали картки виклику ШМД №1088, №1090 від 18.02.2018 та карти виїзду ШМД №1088, №1090 від 18.02.2018 до хворого ОСОБА_7 ,- залишити в матеріалах кримінального провадження №0000397 від 15.05.2018.
На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення через Гадяцький районний суд.

Головуюча: ОСОБА_1