Справа 359/8681/19 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження 11-кп/824/696/2021 Доповідач в 2 інстанції ? ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

13 грудня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:
ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
перекладача ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2019 року,-
в с т а н о в и л а :
Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2019 року затверджено угоду від 10 вересня 2019 року між прокурором Бориспільської місцевої прокуратури та обвинуваченим
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Конго, уродженця Республіки Конго, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , без реєстрації та постійного місця проживання, раніше не судимого,
про визнання винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.358 КК України;
ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України та призначено узгоджене покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн;
вирішене питання про речові докази та процесуальні витрати.
Відповідно до вироку, ОСОБА_8 , 03 вересня 2019 року, близько 20-ї години 45 хвилин, з метою використання завідомо підробленого документу, під час оформлення пасажирів рейсу № 460, сполученням «Київ - Стамбул», при проходженні паспортного контролю в терміналі «Д» ДП «МА Бориспіль», що розташований в м. Бориспіль - 7 Київської області, порушуючи встановлений порядок отримання офіційного документу, який видається установою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків, пред`явив паспорт громадянина республіки Конго на своє ім`я та підроблений документ посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 на своє ім`я, яка у встановленому законом порядку йому не видавалася.
В апеляційній скарзі обвинуваченого указано на незаконність вироку ухваленого на підставі угоди. Звернув увагу на те, що будучи громадянином Республіки Конго, не має спеціальних знань в області діючого законодавства України та необхідних знань української мови, щоб на момент укладення угоди усвідомлювати всю повноту дій і значень. Звернув увагу на те, що у порушення вимог Глави 35 КПК України, ні під час досудового розслідування, ні під час судового провадження йому не було роз`яснено у чому саме полягатимуть обмеження його прав після укладення та затвердження угоди, а також наслідки її укладення. Зміст пред`явленого обвинувачення йому не було зрозуміло у повному обсязі. На думку апелянта, суд не надав належної оцінки тій обставині, що відносно нього було вчинено шахрайство під час оформлення посвідки на постійне проживання. Просив вирок скасувати та направити кримінальне провадження до органу досудового розслідування для здійснення досудового розслідування в загальному порядку.
Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:
обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які подану апеляційну скаргу підтримали, підтвердили її доводи та просили її задовольнити;

прокурора, який апеляційну скаргу обвинуваченого вважав необґрунтованою та просив залишити її без задоволення, а вирок без зміни;
вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ч. 4 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений обвинуваченим, його захисником, законним представником у тому числі у зв`язку із невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, зокрема у зв`язку із не роз`ясненням обвинуваченому:
того, що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують;
наслідків укладення та затвердження угод, передбачених статтею 473 КПК України;
характеру кожного обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим;
виду покарання, а також інших заходів, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом. При затвердженні угоди суд зобов`язаний переконатися у судовому засіданні, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді та перевірити те, що умови угоди не суперечать вимогам цього КПК України; умови угоди не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; відсутні обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним.
Вивчення журналів судових засідань та звукозаписів судових засідань указує на те, що у ході затвердження угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості судом першої інстанції вимоги ч.ч. 4, 6 і 7 ст. 474 КПК України були виконані у повному обсязі. Зокрема обвинуваченому була роз`яснена суть обвинувачення, наслідки укладення угоди, сутність призначеного покарання та інші обставини, а також виконані усі дії та перевірені усі обставини, які випливають із змісту частин четвертої, шостої та сьомої ст. 474 КПК України. Колегія суддів вважає, що укладення угоди із сторони обвинуваченого було добровільним, укладеним без будь-якого примусу, обману, або наявності інших обставин, які примусили обвинуваченого укласти угоду. Колегія суддів звертає увагу на те, що при затвердженні угоди обвинувачений мав захисника, у ході укладенні та затвердження угоди ні від обвинуваченого, ні від захисника не надійшло будь-яких запитань, зауважень чи заперечень.
Матеріали кримінального провадження не містять будь-яких даних про вчинення шахрайства щодо обвинуваченого. При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що обвинувачений не позбавлений можливості звернутись до слідчого чи прокурора із відповідною заявою в порядку ст. 214 КПК України.
Наведене указує на необґрунтованість доводів апеляційної скарги у цій частині.
Не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження і доводи, які висловлені стороною захисту, про порушення права обвинуваченого користуватися рідною мовою, або мовою, якою він вільно володіє.
Так, відповідно до ч.3 ст. 29 КПК України слідчий суддя, суд, прокурор, слідчий забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Як вбачається із матеріалів провадження, у ході кримінального провадження у тому числі і під час укладення угоди про визнання винуватості, обвинувачений за його клопотанням був забезпечений перекладачем із української на англійську мову. При цьому посилання сторони захисту на те, що обвинувачений не володів у достатній мірі англійською мовою, необхідною для участі у судовому засіданні, не ґрунтуються на матеріалах судового провадження. Так із матеріалів справи вбачається те, що у ході судового розгляду обвинувачений не висловив жодних зауважень щодо незрозумілості англійської мови чи перекладу із української на англійську мову. Обвинувачений вільно спілкувався із перекладачем, відповідав через перекладача на запитання, здійснював записи на англійській мові. Від перекладача не надійшло жодних зауважень щодо факту нерозуміння обвинуваченим англійської мови. Наведене дає підстави стверджувати про те, що у ході судового розгляду обвинуваченому було забезпечене право користуватися мовою, якою він володіє, що указує на необґрунтованість відповідних доводів сторони захисту.
Із урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду, а тому підстав для задоволення цієї скарги колегія суддів не вбачає.
Вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_8 відповідає вимогам закону, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає у зв`язку із чим залишає цей вирок без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 417, 419 КПК України, колегія суддів,-
у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвалу може бути оскаржено до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ

__________ _____________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4