КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю:
представника власників майна ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду у м. Києві, матеріали за апеляційними скаргами представника ОСОБА_5 , в інтересах ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ТОВ «Ергон-Електрік ЛТД», на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 11 серпня 2021 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_10 та накладено арешт на майно, вилучене у ході проведення обшуку за адресою:

АДРЕСА_1 , а саме на:

- флеш носій;
- сім-картку з номером на поверхні НОМЕР_1 ;
- карту-пам`яті 8GВ МіkrоSіНС;
- коробку з написом «Еlite PRO 512 Меmory Саrd;
- ноутбук марки «Lenovo СН:РFОFLМ5N»;

- ноутбук марки «НР 3168 NG20 CН: СND 750450DY»;
- ноутбук марки «НР pravilion laptop 5СD0445P1Х»;
- ноутбук марки «Lenovo G-50-30 СН:РFОFD1Р»;

- план-схему;
- блокнот з написом «Federal»;
- блокнот з написом «Esitas»;
- три журнали;
- ноутбук сірого кольору СН-5СD723110JN;
- ноутбук сірого кольору марки «Асус» СН-3NOСV11871313D;
- ноутбук сірого кольору марки «Асус» СН-Н2НОGR00М91006А.
Відповідно до ухвали, слідчий суддя встановив, що клопотання про накладення арешту на майно відповідає вимогам ст. 171 КПК України, вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, оцінив у сукупності надані стороною обвинувачення докази, взяв до уваги можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, представника ОСОБА_5 , в інтересах ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ТОВ «Ергон-Електрік ЛТД», подала апеляційні скарги, які є аналогічними за змістом. Представник просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно та зобов`язати слідчих або прокурорів у провадженні повернути власникам тимчасово вилучене майно.
На думку представника власника майна, ухвала була постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, містить висновки, які не відповідають фактичним обставинам справи.
Апелянт вважає, що слідчим суддею не було повно та всебічно досліджено обставини щодо безпідставності тимчасового вилучення майна, відсутності правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження з огляду на те, що майно, вилучене у ході проведення обшуку, належить особам, які не мають жодного процесуального статусу у кримінальному провадженні. Відповідно до протоколу обшуку, комп`ютерна техніка була вилучена безпосередньо у працівників ТОВ «Ергон-Електрік ЛТД».
Представник вказує, що ОСОБА_11 , відносно дій якого стороною обвинувачення здійснюється досудове розслідування, не має відношення до ТОВ «Ергон-Електрік ЛТД» та до його найманих працівників, не здійснює господарську діяльності у приміщенні, де проводився обшук.
Автор апеляції зауважує, що слідчим суддею було проігноровано імперативні положення ч. 2 ст. 168 КПК України про заборону тимчасового вилучення електронних інформаційних систем або їх частин.
Представник відзначає, що долучення до клопотання формальної постанови про визнання майна речовим доказом у кримінальному провадженні не несе жодних юридичних наслідків.
Крім того, слідчим суддею не було дотримано положень ч. 1 ст. 172 КПК України та розглянуто клопотання про накладення арешту на майно з порушенням процесуальних строків.

У судове засідання прокурор не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений завчасно та належним чином, що дає суду апеляційної інстанції підстави розглядати справу за відсутності сторони обвинувачення.
Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна у ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.
Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити у повному обсязі, доводи прокурора, який просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Святошинською окружною прокуратурою м. Києва здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 00001712, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.03.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що колишній працівник ТОВ «ТВК Вектор ВС» ОСОБА_11 , шахрайським шляхом намагається заволодіти знаком ТОВ «ТВК Вектор ВС» - «Vektor VS», шляхом подачі заяви по реєстрацію знака для товарів і послуг в Україні №m201906711 до ДП «Український інститут інтелектуальної власності».

29 липня 2021 року, на підставі ухвали слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва, було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено:

- флеш носій;
- сім-картку з номером на поверхні НОМЕР_1 ;
- карту-пам`яті 8GВ МіkrоSіНС;
- коробку з написом «Еlite PRO 512 Меmory Саrd;
- ноутбук марки «Lenovo СН:РFОFLМ5N»;

- ноутбук марки «НР 3168 NG20 CН: СND 750450DY»;
- ноутбук марки «НР pravilion laptop 5СD0445P1Х»;
- ноутбук марки «Lenovo G-50-30 СН:РFОFD1Р»;

- план-схему;
- блокнот з написом «Federal»;
- блокнот з написом «Esitas»;
- три журнали;
- ноутбук сірого кольору СН-5СD723110JN;
- ноутбук сірого кольору марки «Асус» СН-3NOСV11871313D;
- ноутбук сірого кольору марки «Асус» СН-Н2НОGR00М91006А.
30 липня 2021 року постановою старшого слідчого СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_12 вказане майно було визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 00001712.

02 серпня 2021 року прокурор Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва із клопотанням про накладення арешту на зазначене вилучене майно.
11 серпня 2021 року слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва задовольнив клопотання прокурора та наклав арешт на зазначене вище майно.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів. При цьому арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Задовольняючи клопотання, внесене у межах кримінального провадження № 00001712, про накладення арешту на вилучене майно, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення прокурора та представника власників майна, дослідив матеріали, додані до клопотання, та прийшов до висновку, що, з метою збереження речових доказів у даному кримінальному провадженні, необхідно накласти арешт на майно, вилучене у ході проведення обшуку за адресою:

АДРЕСА_1 .

Отже, під час розгляду клопотання щодо накладення арешту на майно, слідчий суддя прийшов до висновку, що існують достатні підстави для накладення арешту на майно, з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні.
З таким рішенням слідчого судді погодитися неможливо, з огляду на такі обставини.

Під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення, слідчий суддя, згідно ст. ст. 94,132КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, у даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Органом досудового розслідування у клопотанні про накладення арешту на майно зазначено, що метою застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, є збереження речових доказів. Крім того, як встановила колегія суддів, вищезазначені предмети у даному кримінальному провадженні визнано речовим доказом відповідно до постанови старшого слідчого СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_12 від 30 липня 2021 року (а.п. 14-15).

Однак, постанова про визнання речовими доказами не містить жодного обґрунтування, за яким із критеріїв ч. 1 ст. 98 КПК України перелічені в ній речі визнано речовими доказами. На думку колегії суддів, вказана постанова є формальною, оскільки органом досудового розслідування не надано доказів, що вилучене майно належить на праві власності ОСОБА_11 та є предметом, знаряддям чи засобом його незаконної діяльності.
Крім того, відповідно до протоколу обшуку від 29.07.2021 року, під час проведення слідчої (розшукової) дії технічні засоби та прилади були виявлені та вилучені на 5 поверсі приміщення, який перебуває у користуванні ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , і належать останнім (а.п. 9-13).

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , згідно клопотання прокурора та доданих до нього матеріалів, не мають відношення до ТОВ «ТВК Вектор ВС» та ОСОБА_11 ,про яких йдеться у витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні за № 00001712.

Отже, колегією суддів суду апеляційної інстанції встановлено, що у клопотанні прокурором не доведено обставин, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 171 КПК України, тобто не наведені конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження вилученимиречами особами, стосовно яких здійснюється розслідування кримінального провадження відповідно до витягу з ЄРДР.

З клопотання сторони обвинувачення взагалі не вбачається, для доказу якого факту чи обставин, пов`язаних з розслідуванням кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, прокурор просить накласти арешт на вказане у клопотанні майно, яке належить на праві власності ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які не мають процесуального статусу у кримінальному провадженні № 00001712.
За наведеного, прокурором не доведено існування правових підстав для накладення арешту на майно, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, про які лише формально вказано у клопотанні прокурора, оскільки ним не надано доказів, що вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, з огляду на зміст витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні № 00001712.

Крім того, прокурором, у порушення вимог п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України, не надано документів, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження ОСОБА_11 таким майном.
Враховуючи викладене, а також мотивувальну частину клопотання сторони обвинувачення, яка фактично складається з цитування ст.ст. 170, 171 КПК України, колегія суддів вважає, що, у розумінні вимог ст. 132 КПК України, прокурор не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні про арешт майна, а слідчий суддя, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття обґрунтованого рішення.

У свою чергу, колегія суддів наявності таких доказів не вбачає.

На підставі зазначених обставин, які свідчать про однобічність і необ`єктивність судового розгляду клопотання, апеляційні скарги представника ОСОБА_5 , в інтересах ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ТОВ «Ергон-Електрік ЛТД», підлягають задоволенню частково, а ухвала слідчого судді - скасуванню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора як такого, що внесено до суду з порушенням вимог КПК України та за недоведеності наявності правових підстав для накладення арешту на майно, який, при викладених у клопотанні обставинах, явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом, і завданнями цього кримінального провадження.

В частині зобов`язання слідчих або прокурорів негайно повернути власникам вилучене у них майно, вимоги апеляційної скарги виходять за межі повноважень апеляційного суду при постановленні нової ухвали, визначених в даному випадку ч.1 ст.173 КПК України, яка передбачає за таких обставин ухвалення рішення про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна.

Керуючись ст.ст. 98, 170-173, 307, 309, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_5 , в інтересах ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ТОВ «Ергон-Електрік ЛТД», - задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 11 серпня 2021 року, якою задоволено клопотання прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_10 та накладено арешт на майно, вилучене у ході проведення обшуку за адресою:

АДРЕСА_1 , а саме на:

- флеш носій;
- сім-картку з номером на поверхні НОМЕР_1 ;
- карту-пам`яті 8GВ МіkrоSіНС;
- коробку з написом «Еlite PRO 512 Меmory Саrd;
- ноутбук марки «Lenovo СН:РFОFLМ5N»;

- ноутбук марки «НР 3168 NG20 CН: СND 750450DY»;
- ноутбук марки «НР pravilion laptop 5СD0445P1Х»;
- ноутбук марки «Lenovo G-50-30 СН:РFОFD1Р»;

- план-схему;
- блокнот з написом «Federal»;
- блокнот з написом «Esitas»;
- три журнали;
- ноутбук сірого кольору СН-5СD723110JN;
- ноутбук сірого кольору марки «Асус» СН-3NOСV11871313D;
- ноутбук сірого кольору марки «Асус» СН-Н2НОGR00М91006А, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_10 про накладення арешту на майно, вилученого у ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

- флеш носій;

- сім-картку з номером на поверхні НОМЕР_1 ;

- карту-пам`яті 8GВ МіkrоSіНС;

- коробку з написом «Еlite PRO 512 Меmory Саrd;

- ноутбук марки «Lenovo СН:РFОFLМ5N»;

- ноутбук марки «НР 3168 NG20 CН: СND 750450DY»;

- ноутбук марки «НР pravilion laptop 5СD0445P1Х»;

- ноутбук марки «Lenovo G-50-30 СН:РFОFD1Р»;

- план-схему;

- блокнот з написом «Federal»;

- блокнот з написом «Esitas»;

- три журнали;

- ноутбук сірого кольору СН-5СD723110JN;

- ноутбук сірого кольору марки «Асус» СН-3NOСV11871313D;

- ноутбук сірого кольору марки «Асус» СН-Н2НОGR00М91006А, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

_______________ _______________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/5188/2021
Єдиний унікальний номер справи 759/17350/21
Категорія: ст. 171 КПК України
Слідчий суддя у суді першої інстанції ОСОБА_13
Доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1