Справа № 734/3516/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/715/21
Категорія - ч. 3 ст. 410 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного 5 березня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000023, за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 02 серпня 2021 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, смт. Куликівка, Чернігівської області, громадянина України, з повною загальною середньою освтою, одруженого, військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , викладача циклової комісії військово-спеціальних дисциплін, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 410 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 02 серпня 2021 року ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 410 КК України, та йому призначено покарання:

- за ч. 4 ст. 358 КК України - у виді обмеження волі на строк 1 рік;

- за ч. 3 ст. 410 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно, призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст.54 КК України призначено ОСОБА_8 додаткове покарання у виді позбавлення військового звання лейтенант.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 років з покладенням відповідних обов`язків.

Цивільний позов прокурора задоволено та стягнути з ОСОБА_8 на користь військової частини НОМЕР_1 завдану шкоду в сумі 7672,62 грн.

Питання про речові докази вирішено відповідно до статті 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати вирок суду та закрити кримінальну справу за недоведеністю у вчиненні злочину або направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що про істотні порушення, які перешкодили суду постановити законне та обґрунтоване рішення у справі, а саме, вказує, що в матеріалах кримінального провадження відсутні: повний текст повідомлення прокурора про підозру у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_8 від 20 серпня 2019 року; повний текст постанови прокурора від 18 червня 2019 року про визнання предметів речовими доказами.

По суті обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 358 КК України захисник зазначає, що прокурором не було надано доказів, в чому саме диплом на ім`я ОСОБА_8 є підробленим. Апелянт також вважає недоведеним обвинувачення за вказано нормою закону, вказує, що свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не мають спеціальних знань щодо надання висновків про достовірність чи недостовірність підпису та печатки/штампу на документі і жоден з допитаних свідків не підтвердив фактичних даних щодо незнання обвинуваченого щодо отримання ним освіти, повідомлення ним інформації щодо неотримання освіти або знання про використання останнім завідомо підробленого документа.

Крім того, захисник стверджує, що оскаржуваний вирок не містить обґрунтування та мотивування щодо кваліфікації за ч. 3 ст. 410 КК України, тобто, якими саме діями вчинено дане кримінальне правопорушення, місце, час, спосіб його вчинення, умисел обвинуваченого та розмір заподіяної внаслідок його дій майнової шкоди. Вважає, що не було встановлено розмір майнової шкоди, оскільки будь-які експертизи з цього приводу не призначалися та не виконувалися всупереч п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України. І жоден з допитаних свідків не підтвердив фактичних даних щодо умислу ОСОБА_8 на заволодіння іншим військовим майном шляхом шахрайства.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисника заступник керівника Деснянської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_6 просить відмовити у її задоволенні, а вирок суду щодо ОСОБА_8 без змін.

Суд першої інстанції встановив, що у невстановлений досудовим розслідуванням точний час, в середині квітня 2018 року, військовослужбовець військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , службовий кабінет №14, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з корисливих мотивів, з метою призначення на вищу посаду, отримання первинного військового звання офіцерського складу «молодший лейтенант» та грошового забезпечення осіб офіцерського складу, діючи умисно та в особистих інтересах, в умовах особливого періоду надав заступнику начальника штабу військової частини НОМЕР_1 майору ОСОБА_11 нотаріально засвідчену копію завідомо підробленого диплома спеціаліста серії НОМЕР_2 від 21 червня 2002 року та копію додатка до нього, видані Чернігівським державним технологічним університетом, хоча в указаному вищому навчальному закладі ніколи не навчався, чим вчинив використання завідомо підробленого документа, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.358 КК України.

У подальшому, посадові особи військової частини НОМЕР_1 , Командування Сухопутних військ Збройних Сил України та Міністерства оборони України, будучи введеними в оману протиправними діями старшого прапорщика ОСОБА_8 , на підставі наданих нотаріально засвідчених копій завідомо підроблених документів - диплома спеціаліста серії НОМЕР_2 від 21 червня 2002 року та копії додатка до нього, направили останнього на курси військової підготовки осіб сержантського (старшинського) складу з вищою освітою, та в подальшому видали наказ Міністра оборони України (по особовому складу) від 7 вересня 2018 року №585 про прийняття на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу та присвоєння первинного звання офіцерського складу «молодший лейтенант», наказ Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 20 жовтня 2018 року №480 про призначення на посаду командира навчальної роти - старшого викладача військової частини НОМЕР_1 та наказ Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 22 березня 2019 року №89 про призначення на посаду викладача циклової комісії військово-спеціальних дисциплін військової частини НОМЕР_1 .

У результаті незаконного присвоєння військового звання «молодший лейтенант» та призначення на посаду командира навчальної роти - старшого викладача військової частини НОМЕР_1 та у подальшому на посаду викладача циклової комісії військово-спеціальних дисциплін військової частини НОМЕР_1 , молодший лейтенант ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок військового майна, в умовах особливого періоду незаконно отримав на розрахунковий рахунок № НОМЕР_3 , відкритий у банку АТ КБ «ПриватБанк», грошове забезпечення у сумі 7672,62 грн., що становить різницю отриманого грошового забезпечення у період з 7 вересня 2018 року по 7 квітня 2019 року за посадою «командира навчального взводу - викладача навчальної роти» у військовому званні «старшого прапорщика» і посадою «командира навчальної роти - старшого викладача» у військовому званні «молодший лейтенант» у сумі 7209,13 грн. та з 8 квітня 2019 року по 31 липня 2019 року за посадою «командира навчального взводу - викладача навчальної роти» у військовому званні «старшого прапорщика» і посадою «викладача циклової комісії військово-спеціальних дисциплін» у військовому званні «молодший лейтенант» у сумі 463,49 грн., яким заволодів шляхом шахрайства та у подальшому розпорядився на власний розсуд, у результаті чого державі в особі військової частини НОМЕР_1 завдано збитків на вказану суму, чим вчинив заволодіння іншим військовим майном шляхом шахрайства, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.410 КК України.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При перевірці матеріалів кримінального провадження апеляційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 судом першої інстанцій зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у вироку відповідно до ст. 374 КПК України наведено докладні мотиви.

За матеріалами провадження місцевим судом ретельно перевірено доводи сторони захисту щодо недоведеності вини ОСОБА_8 у інкримінованих кримінальних правопорушеннях. Зазначені в судовому рішенні мотиви про визнання доводів сторони захисту безпідставними, апеляційний суд вважає обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.

У процесі вивчення матеріалів кримінального провадження не було виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів, які б викликали сумніви у їх достовірності. Всі докази, на яких ґрунтується обвинувачення, відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності.

Свої висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінальних правопорушень за викладених у вироку обставин, суд першої інстанції обґрунтував, дослідивши і проаналізувавши показання:

- свідка ОСОБА_12 , начальника фінансово-економічної служби військової частини, яка пояснила, що різниця в грошовому забезпеченні обвинуваченого виникла через звання (молодший сержант отримує більше прапорщика) і посаду (командир роти отримує більше командира взводу). Премії та надбавки отримують усі військовослужбовці, але в різних розмірах. Премія нараховується як відсоток від посадового окладу;

- свідка ОСОБА_13 , командира військової частини, який повідомив, що письмову згоду та наказ підписував він. Дані про освіту були зазначені на підставі документів, які надав ОСОБА_8 ;

- свідка ОСОБА_14 згідно показань якого у листопаді 2017 року обвинувачений показав йому копію диплома про вищу освіту. Текст атестації писав він, а документи готувалися ОСОБА_11 . Дані про освіту заніс у листопаді 2017 року на підставі диплому;

- свідка ОСОБА_11 який пояснив, що навесні 2018 року було направлення на навчання і ОСОБА_8 надав диплом про вищу освіту чи його копію;

- свідка ОСОБА_15 згідно показань якого, він перебував на посаді ректора Чернігівського технологічного університету до березня 2009 року. Накази щодо всіх випускників цього навчального закладу передавалися в архів. У наказі (речовому доказі) підпис його, а у дипломі обвинуваченого підпис не його і диплом по формі не відповідає тим дипломам, що видавалися у той час університетом. Печатка на дипломі також не відповідає печатці університету. Диплом міг підписати тільки ректор. Крім того, в дипломі обвинуваченого не вірно зазначена посада «директор» замість вірного «ректор»;

- свідка ОСОБА_10 , завідуючої архівом Чернігівського технологічного університету з 01 вересня 2014 року, яка пояснила, що відомості про отримання дипломів і накази про їх видачу постійно зберігаються в університеті, а відомості про навчання, оцінки зберігаються в деканаті 5 років. Диплом обвинуваченого не відповідає формі, яку видавали в 2002 році. Журнал видачі дипломів вівся один по спеціальностях;

- свідка ОСОБА_16 який повідомив, що на початку 2018 року обвинувачений попросив завірити у державного нотаріуса в м.Остер копію диплома, на що він погодився, а завіривши копію, віддав диплом з копією ОСОБА_8 ;

- свідка ОСОБА_17 , начальника відділення призову, який пояснив, що у 2016 році був старшим офіцером і готував документи прапорщика ОСОБА_8 . Той надав лише атестат про повну загальну середню освіту. Цей документ він і записав у особову справу. У 2016 році робили дублікат особової справи на підставі військового квитка, на той момент попередньої особової справи вже не було;

- свідка ОСОБА_18 , який повідомив, що призначення на офіцерську посаду здійснюється після відповідного навчання та наявності вищої освіти. Перед підготовкою на навчання для отримання офіцерського звання перелік документів вимагає наявність документу про вищу освіту. Військовослужбовець повинен повідомити командування про зміну освіти. Документи про освіту він подає до кадрової служби. Як проводиться перевірка такого документу в інструкції не зазначається. Для видачі наказу №585 від 07 вересня 2018 року необхідна наявність у військовослужбовця вищої освіти. Для тимчасового виконання обов`язків можуть бути залучені лише особи, які відповідають цим посадам.

На підтвердження встановлених обставин щодо винуватості обвинуваченого, крім вище наведених показань, судом першої інстанції також враховано дані, що, зокрема, містяться у наступних доказах:

- повідомленні Чернігівського національного технологічного університету за №504/0/-41 від 13 березня 2019 року, відповідно до якого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у 2002 році не закінчував Чернігівський державний технологічний університет за спеціальністю «Технологія машинобудування» і диплом спеціаліста НОМЕР_2 від 21 червня 2002 року не отримував;

- довідці завідувача Остерської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_19 від 03 квітня 2019 року за №307/01-16, згідно якої 26 січня 2018 року за реєстровим №57 за зверненням гр. ОСОБА_16 , засвідчено вірність копії диплому НОМЕР_2 виданого Чернігівським державним технологічним університетом 21 червня 2002 року ОСОБА_8 про закінчення університету на 2-х сторінках. Додаток до диплому не засвідчувався;

- протоколі огляду від 30 травня 2019 року, «Журнал видачи дипломов за 2002 год» та наказ ректора Чернігівського державного технологічного університету від 27 червня 2002 року №272-С під час огляду яких встановлено, що: журналу запис про диплом спеціаліста НОМЕР_2 за спеціальністю «Технологія машинобудування» від 21 червня 2002 року, виданий ОСОБА_8 відсутній; Наказ ректора запис про видачу диплому ОСОБА_8 відсутній;

- протоколі огляду від 18 червня 2019 року, згідно якого було проведено огляд документів та встановлено, зокрема, що документи при прийнятті ОСОБА_8 на військову службу за контрактом містять дані лише про середню освіту останнього. При цьому автобіографія ОСОБА_8 та заява про прийняття за військову службу за контрактом виконані рукописним способом кульковою ручкою і завірені його підписом. У нотаріально завіреній копії диплому спеціаліста НОМЕР_2 від 21 червня 2002 року та копії додатка до диплому міститься інформація, що « ОСОБА_8 в 1997 році вступив до Чернігівського Державного технологічного університету і в 2002 році закінчив повний курс названого університету за спеціальністю технологія машинобудування» і дана інформація в подальшому слугувала однією із підстав для присвоєнням офіцерського звання «молодший лейтенант» ОСОБА_8 ;

- протоколі обшуку від 21 червня 2019 року згідно якого ОСОБА_8 добровільно видав диплом спеціаліста НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_8 про закінчення Чернігівського Державного технологічного університету та додаток до зазначеного диплома, які були вилучені;

- протоколі огляду від 21 червня 2019 року, відповідно до якого було оглянуто диплом спеціаліста НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_8 про закінчення Чернігівського Державного технологічного університету та додаток до зазначеного диплома;

- протоколі огляду від 21 червня 2019 року, відповідно до якого було проведено огляд інтернет сайту «Єдина державна електронна база з питань освіти» за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 та встановлено, що на сторінці сайту з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 » диплом спеціаліста НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_8 не знайдено;

- повідомленні Державного підприємства «Інфоресурс», відповідно до якого інформація про диплом НОМЕР_2 в Реєстрі документів про світу Єдиної державної електронної бази з питань освіти відсутня;

- відповіді Державного підприємства «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів», відповідно до якої у 1997 році на замовлення Міністерства освіти України Поліграфкомбінат «Україна» здійснював виготовлення бланка диплома молодшого спеціаліста серії НОМЕР_2 (замовлення 7-3195.1997). Вказаний бланк було виготовлено та відвантажено замовнику. Виготовлення бланка додатка до диплома спеціаліста з реквізитами замовлення «ПК «Україна». Зам. 4-3186.1998» не здійснював;

- довідці військової частини НОМЕР_1 від 22 червня 2019 року за №981 згідно якої різниця отриманого грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_8 за посадою «командира навчального взводу-викладача навчальної роти» і «командира навчальної роти старшого викладача» та військовому званні «старший прапорщик» та «молодший лейтенант», за період з 07 вересня 2018 року по 07 квітня 2019 року становить 7209,13. З 08 квітня 2019 року військовослужбовець ОСОБА_8 прийняв посаду «викладача циклової комісії військово-спеціальних дисциплін»;

- довідці військової частини НОМЕР_1 від 22 червня 2019 року за №982 згідно якої різниця отриманого грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_8 за посадою «командира навчального взводу-викладача навчальної роти» і «викладача циклової комісії військово-спеціальних дисциплін» та військовому званні «старший прапорщик» та «молодший лейтенант», за період з 08 квітня 2019 року по 31 травня 2019 року становить 217,39;

- протоколі огляду носія інформації від 31 липня 2019 року, відповідно до якого було проведено огляд компакт-диску на якому міститься інформація щодо номерів рахунків, власником яких є ОСОБА_8 , а також транзакції за рахунками у період з 04 серпня 2018 року по 03 липня 2019 року і відображають суми грошового забезпечення нараховані в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_8 ;

- послужному списку ОСОБА_8 відповідно до якого, зокрема, він має цивільну освіту - середній школі №16, йому присвоєно військове звання з 27 січня 2017 року старший прапорщик, з 07 вересня 2018 року молодший лейтенант. З 07 вересня 2018 року по 06 вересня 2023 прийнятий на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу та з 20 жовтня 2018 року переведений на посаду командира навчальної роти старшого викладача.

Як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, сторона захисту наполягала на недоведеності вини ОСОБА_8 поза розумним сумнівом.

Зазначеним твердженням суд першої інстанції дав належну оцінку у взаємозв`язку з іншими доказами, дослідженими у судовому засіданні, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що вони не узгоджуються з фактичними обставинами справи і з таким висновком суду погоджується колегія суддів.

Місцевий суд з достатньою повнотою перевірив всі доводи сторони захисту в судовому засіданні, виклав критичний аналіз окремих доказів. У своїх висновках суд першої інстанції навів мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші, та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 і доводи, викладені стороною захисту в апеляційній скарзі, були предметом дослідження під час судового розгляду, вони отримали об`єктивну та належну оцінку в судовому рішенні, з якою погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Також, місцевий суд дотримався вимог ст. 10 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання сторін кримінального провадження вирішені судом у відповідності до вимог КПК України.

Суд першої інстанції, з`ясувавши передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмета доказування, встановив факт наявності суспільно небезпечного діяння й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 358 та ч. 3 ст. 410 КК України.

Фактичні дані, які покладено в основу вироку і на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_8 отримано в порядку, визначеному КПК України, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані в силу ст. 84 КПК України є доказами у кримінальному провадженні.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року та «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011року, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів, суд як правило застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» і така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції у повному обсязі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення в справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази та дав їм у сукупності належну оцінку, що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.

Колегія суддів також не може визнати обґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника, щодо відсутності в матеріалах кримінального провадження повного тексту повідомлення прокурора про підозру та повного тексту постанови прокурора від 18 червня 2019 року про визнання предметів речовими доказами, оскільки вони прямо спростовуються матеріалами даного кримінального в яких наявні вказані процесуальні документи в повному обсязі.

В ході апеляційного розгляду не знайшли свого підтвердження і посилання захисника щодо недоведеності вини ОСОБА_8 з огляду на наступне.

Зокрема, свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_10 в судовому засіданні категорично повідомили, що диплом зразка, наданого ОСОБА_8 , не міг видаватися ні на денній ні на заочній формі навчання та містить ряд невідповідностей. Ці показання повністю підтверджуються та узгоджуються з іншим доказами, які у своїй сукупності виключать можливість зникнення або втрати даних про навчання обвинуваченого в університеті.

Враховуючи, сукупність вищенаведених обставин, колегія суддів приходить до беззаперечного висновку про умисне подання обвинуваченим до військової частини диплому. На обґрунтування даного висновку слід відзначити, що в разі реальності наявного диплому про вищу освіту ОСОБА_8 мав би його подати раніше, оскільки наявність вищої освіти слугує обставиною, яка надає змогу для кар`єрного зростання.

Безпідставними є також посилання сторони захисту, що не було встановлено розмір майнової шкоди, оскільки будь-які експертизи з цього приводу не призначалися.

В даному кримінальному провадженні розмір матеріальної шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням можливо достовірно встановити шляхом застосування простих арифметичних розрахунків і на переконання колегії суддів, враховуючи наявні в матеріалах кримінального провадження докази, визначення шкоди достеменно можна встановити без застосування спеціальних знань.

Слід відзначити, що дійсно п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України має імперативний характер, щодо обов`язковості призначення експертизи у провадженнях про кримінальні правопорушення, які мають матеріальний склад злочину, тобто, містять суспільно небезпечні наслідки, які можливо обчислити у вигляді збитків або шкоди довкіллю.

Однак така імперативність має обмежений характер, оскільки не стосується тих випадків, коли предметом злочину є гроші або інші цінні папери, що мають грошовий еквівалент, а також коли розмір матеріальних збитків, шкоди, заподіяних кримінальним правопорушенням, можливо достовірно встановити без спеціальних знань, а достатньо загальновідомих та загальнодоступних знань, проведення простих арифметичних розрахунків для оцінки даних, отриманих за допомогою інших, крім експертизи, джерел доказування.

Така позиція колегії суддів узгоджується з позицією об`єднаної палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 25 листопада 2019 року (провадження № 51-10433 кмо 18, справа № 420/1667/18) та позицією колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду викладеною в постанові від 4 листопада 2021 року (провадження 51-3973 км 21, справа № 148/427/18) .

За наведених підстав, колегія суддів приходить до безумовного висновку про те, що вина ОСОБА_8 повністю знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду, а його дії, судом першої інстанції, кваліфіковані вірно за ч.4 ст.358, ч.3 ст.410 КК України, як використання завідомо підробленого документа та заволодіння іншим військовим майном шляхом шахрайства вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Що стосується покарання, призначеного обвинуваченому, то колегія суддів враховує наступне.

Згідно норм ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочини, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_8 виду та міри покарання, місцевий суд вірно характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, є учасником бойових дій та військовослужбовцем за контрактом, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, за місцем несення служби характеризується з позитивної сторони. Прийняв до уваги відсутність обставин, що пом`якшують покарання та обтяжують покарання і вмотивовано дійшов висновку про можливість призначити ОСОБА_8 покарання в межах встановленої санкціями інкримінованих статей.

Із цим висновком погоджується колегія суддів, оскільки, судом першої інстанції при винесенні вироку ОСОБА_8 дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, а визначений розмір покарання є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть зміну чи скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 02 серпня 2021 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4