ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
іменем України
Справа № 210/4107/21
Провадження № 1-кп/210/624/21

"30" листопада 2021 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,
сторони та учасники кримінального провадження, які приймали участь у судовому розгляді: прокурори Криворізької південної окружної прокуратури ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , потерпілий ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривий Ріг обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке 25 липня 2021 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000378 за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Широке, Широківського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше засудженого:
1) 10.12.2020 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст.185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки,
у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи раніше судимим за вчинення умисного злочину, останній раз 10.12.2020 Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу за ч.2 ст.185 КК України, призначено покарання до 3 років позбавлення волі, на підставі п.п.1,2 ч.1 п.2 ч.3 ст.75, ст.76 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, та знову в період іспитового строку, повторно вчинив новий умисний корисливий злочин за наступних обставин.

Так, 23.07.2021 року приблизно о 06.00 годині ранку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна та звернення його на свою користь, переслідуючи корисливу мету, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, шляхом пошкодження вікна, проник до гаражу, який розташований на подвір`ї його матері ОСОБА_7 та її чоловіка ОСОБА_5 , а саме: АДРЕСА_3 , де впевнившись в тому, що його ніхто не бачить, реалізуючи свій злочинний намір, знаходячись в приміщенні гаражу, використовуючи молот, який взяв з полиці в гаражі, розбив заднє праве скло автомобіля марки Opel Astra д.н. НОМЕР_1 , білого кольору, який належить ОСОБА_5 , скориставшись відсутністю потерпілого ОСОБА_5 , а також відсутністю свідків та очевидців, проник до салону автомобіля, звідки таємно викрав майно, що належить останньому, а саме: набір інструментів марки HAISSER CR-V 94 предмета, вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №2951 від 28.07.2021 складає 1760,59 грн.

Після чого, ОСОБА_6 з місця вчинення злочину з викраденим майном зник, обернувши його на свою користь, тим самим завдавши потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 1760,59 грн.

За вчинення вищевказаних дій ОСОБА_6 пред`явлено обвинувачення у вчинені умисного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України за ознаками «таємного викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням у інше сховище, вчиненого повторно».
В судовому засіданні обвинувачений свою провину у пред`явленому обвинуваченні визнав частково, у вчиненому розкаявся, та пояснив суду, що розбив скло в машині, дістав набір інструментів, які в подальшому здав в ломбард,через брак коштів. Зазначив що в гараж потрапив через вікно. Машина була відкрита, скло розбив щоб «насолити» вітчиму. Обвинувачений не визнає пред"явлене обвинувачення в частині проникнення до транспортного засобу, оскільки автомобіль був відчинений, а скло він розбив виключно з метою помсти відчиму, так як між ними склалися неприязні відносини.
Незважаючи на те, що обвинувачений частково оспорює фактичні обставини кримінального правопорушення, його вина у пред`явленому обвинуваченні підтверджується показаннями потерпілого, свідка та зібраними по справі письмовими доказами.
Допитаний у судовому засіданні 19.10.2021 року потерпілий ОСОБА_5 , показав, що на протязі 5 років ОСОБА_6 краде з дому майно, останнього разу розбив машину та викрав з неї набір ключів. Вказав що на момент крадіжки перебував на роботі, гараж був зачинено ним на замок, авто теж було закрито, ключі знаходились в нього. Повідомив що близько 10:00 ранку йому зателефонувала дружина і розповіла що гараж відчинений, обвинувачений в гараж потрапив через розбите скло вікна, скло машини було також розбите. На момент вчинення даних дій ОСОБА_8 не проживав разом з сім`єю , ключів від гаража чи автомобіля не мав. Потерпілий пояснив, що не раз прохав та попереджав обвинуваченого, щоб перестав красти його майно з будинку.
Допитана в судовому засіданні 19.10.2021 року свідок ОСОБА_7 , показала, що вона мати обвинуваченого та підтвердила, що дане діяння скоєне її сином, зазначила що кошти за інструменти ОСОБА_8 повернув. Пояснила що двері в гараж не закриваються на замок, палицею закриваються, тобто доступ є у всіх, вікон в гаражі не має, є двері зі скляними шибками. Прийшовши з роботи вона побачила відкриті двері в гаражі, машина теж була відкрита, шибка в дверях гаража була розбита, після побаченого одразу зателефонувала чоловіку та розповіла про все, на що чоловік відповів що не пам`ятає чи закривав він машину. Повідомила що обвинувачений проживає окремо зі своєю дівчиною, приходить додому переодягтись. Відносини між її чоловіком та сином склались погані. Зазначила що сина потрібно лікувати, але вона не має на це коштів.
Потерпілий ОСОБА_5 при призначенні міри покарання покладався на розсуд суду, заяв та клопотань не має. Подальший розгляд просив провадити за його відсутності. Цивільний позов не має наміру подавати.
Відповідно до положень ст. 325 КПК України суд визнає за можливе з`ясувати всі обставини кримінального провадження за відсутності потерпілого ОСОБА_5 , враховуючи беззаперечну позицію учасників кримінального провадження та його заяви про це.
На виконання вимог ст. 349 КПК судом з`ясовано думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження. Докази зі сторони обвинувачення досліджувалися в першу чергу, сторона захисту, а саме обвинувачений, не заявляла клопотань про виклик у судове засідання свідків захисту. Обвинувачений не заперечувала проти такого порядку дослідження доказів.
Окрім безпосередньо отриманих під час судового розгляду показів потерпілого, свідка та обвинуваченого, вина ОСОБА_6 у пред`явленому обвинувачені підтверджується зібраними по справі письмовими доказами, які досліджені судом з урахуванням позицій учасників судового провадження:
- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 23.07.2021 року, згідно якого ОСОБА_5 повідомив про крадіжку інструментів з його автомобіля Opel Astra д.н. НОМЕР_1 , який стояв в гаражі по АДРЕСА_3 23.07.2021 року (мат. к.п. а.с.9);
- протоколом огляду місця події від 06 серпня 2021 року, складеного слідчим СВ Відділення поліції № 2 КРУП ГУНП у Дніпропетровській області ОСОБА_9 , в присутності понятих, спеціаліста, потерпілого ОСОБА_5 , відповідно до якого оглянуто територію домогосподарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (мат. к.п. а.с. 11-12), та фототаблицею до протоколу огляду від 06 серпня 2021 року (мат. к.п. а.с. 13);
- протоколом огляду місця події від 27 липня 2021 року, складеного слідчим СВ Відділення поліції № 2 КРУП ГУНП у Дніпропетровській області ОСОБА_10 , в присутності понятих, потерпілого ОСОБА_5 , відповідно до якого оглянуто автоматичний ключ та гаїчку головку марки HAISSER CR-V, які для огляду надав потерпілий ОСОБА_5 (мат. к.п. а.с. 20-22), та фототаблицею до протоколу огляду від 27 липня 2021 року (мат. к.п. а.с. 23-24);
- протоколом огляду від 29 липня 2021 року, складеного слідчим СВ Відділення поліції № 2 КРУП ГУНП у Дніпропетровській області ОСОБА_10 , в присутності свідка ОСОБА_7 , відповідно до якого оглянуто валізу з інструментами, яку добровільно видала ОСОБА_7 , на інструментах та валізі мається напис марка HAISSER CR-V (мат. к.п. а.с. 37), та фототаблицею до протоколу огляду від 29 липня 2021 року (мат. к.п. а.с. 38-39);
- постановою від 29 липня 2021 року про визнання речовим доказом інструментів марки «HAISSER CR-V» 94 предмета (мат. к.п. а.с 40);
- розпискою потерпілого ОСОБА_5 про отримання на зберігання валізи чорного кольору з інструментами марки «HAISSER CR-V» (мат. к.п. а.с 41);
- довідкою ПТ «Ломбард «ТОП» «Імперіал», згідно якої ОСОБА_6 в період з 01.07.2021 року заклав до ломбарду набір інструментами марки «HAISSER CR-V» (мат. к.п. а.с 46);
За клопотанням сторони обвинувачення судом безпосередньо також досліджено висновок експертизи а саме:
- судово-товарознавчої експертизи №2951 від 28.07.2021 року, відповідно до якої ринкова вартість бувшого у використанні набору інструментів марки «HAISSER CR-V» 94 предмета, придбаний в 2019 році, станом цін на 23.07.2021 року, з урахуванням зносу складає 1760,59 грн. (мат. к.п. а.с 27-31);
Відповідно до ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.
Стандарт доведення винуватості поза розумним сумнівом в контексті рішень ЄСПЛ означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння, як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.
Аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 повністю доведена сукупністю належних, допустимих та достовірних доказів, безпосередньо досліджених судом у судовому засіданні, які були отримані у рамках діючого законодавства без істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Досліджені докази є взаємозв`язаними між собою і суд вважає їх достатніми для визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), за яким він обвинувачується.
Враховуючи зібрані в справі докази та встановлені фактичні обставини, суд приходить до висновку, що обвинуваченого слід визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні та кваліфікувати його дії за частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням у інше сховище, вчиненого повторно.
При кваліфікації дій ОСОБА_6 за частиною 3 статті 185 КК України суд враховує наступне.

Відповідно до усталених у доктрині кримінального права підходів сховище це завжди певне місце або територія, які використовуються для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей та мають будь-які засоби охорони від доступу сторонніх осіб (наприклад, огорожа, наявність охоронця, сигналізація), що унеможливлюють (суттєво ускладнюють) вільне та безперешкодне потрапляння на них сторонніх осіб.

Тобто до сховища (незалежно від ознаки стаціонарності) мають бути віднесені місця чи ділянки, які використовуються для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей і мають властиві для цього конструктивні ознаки, які забезпечують охорону від доступу до них сторонніх осіб.

При цьому в кожному конкретному кримінальному провадженні, в якому пред`явлено обвинувачення за викрадення майна з автомобіля, що містить кваліфікуючу ознаку «проникнення у сховище» (ч. 3 ст. 185 КК України), належить встановити об`єктивні обставини, які дають змогу ідентифікувати відповідний автомобіль як «сховище». Ці обставини, з огляду на положення статей 9194 КПК України, підлягають обов`язковому доказуванню, а зібрані та надані суду докази відповідній оцінці.

За визначенням, передбаченим ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року № 2344-III, автомобільний транспортний засіб - колісний транспортний засіб (автобус, вантажний та легковий автомобіль, причіп, напівпричіп), який використовується для перевезення пасажирів, вантажів або виконання спеціальних робочих функцій.

При цьому легковий автомобіль автомобіль з кількістю місць для сидіння не більше дев`яти, з місцем водія включно, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів та їх багажу із забезпеченням необхідного комфорту та безпеки (п. 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306).

Одночасно салони та багажні відділення автомобілів, зокрема і легкових, дозволяють використовувати їх з урахуванням особливостей конструкції як для перевезення пасажирів та їх багажу, так і для постійного чи тимчасового зберігання майна володільця транспортного засобу.

Наявність засобів охорони транспортного засобу, у тому числі й технічних, що обмежують вільний доступ сторонніх осіб до майна, що знаходиться в салоні або багажному відділенні автомобіля, свідчить про наявність ознак сховища, яке є володінням особи.

Під проникненням слід розуміти незаконне вторгнення у сховище будь-яким способом. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 квітня 2018 року (справа №569/1111/16-к, провадження №13-14кс18) при вирішення питання про наявність чи відсутність ознаки «проникнення» вказала, що, як правильно зазначається в постанові ВСУ від 15 листопада 2012 року в справі №5-15кс12в, при здійсненні такої правової оцінки необхідно виділяти фізичний та юридичний критерії розуміння поняття «проникнення».

Зокрема, для визначення фізичного критерію підлягає встановленню: 1) факт входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища); 2) час, спосіб, місце та обставини входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища) з урахуванням режиму доступу до нього та до майна, яким бажає заволодіти особа.

Для з`ясування юридичного критерію слід встановлювати: 1) незаконність входження (потрапляння) в приміщення (житло, інше приміщення чи сховище) або перебування в ньому, що обумовлюється відсутністю в особи права на перебування там, де знаходиться майно, яким вона бажає незаконно заволодіти; 2) мету, яку досягає особа, вчиняючи обрані дії, усвідомлення нею характеру вчиненого суспільно небезпечного діяння, зокрема й факту незаконного входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища) чи перебування в ньому, передбачення наслідків вчиненого діяння.

З огляду на зазначене, з урахуванням конкретних обставин провадження незаконне потрапляння сторонніх осіб до салону багажного відділення автомобіля шляхом подолання різним способом засобів охорони від вільного доступу, у тому числі технічних, здійснене з метою викрадення майна, що там зберігається, складає ознаку незаконного проникнення до володіння особи сховища.

Так з показів обвинуваченого, потерпілого та свідка встановлено, що ОСОБА_6 , мав доступ до будинку, однак не мав вільного доступу до гаражу, а так само і до транспортного засобу, та не є його власником, ключів від транспортного засобу не мав. Для проникнення в гараж прийшов уранці, скориставшись відсутністю очевидців, розбив скло на дверцятах, та проник до гаражу, а потім і до салону транспортного засобу. Проживав окремо, час від час навідувався до матері.

Встановлені обставини вчинення злочину, а саме час та спосіб вчинення, досліджені письмові докази у справі у своїй сукупності беззаперечно підтверджують винуватість ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України за ознакою проникнення у інше сховище.

Згідно з частини 2 статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Згідно з частиною 5 статті 12 КК України вчинене ОСОБА_6 кримінальне правопорушення за частиною 3 статті 185 КК України є тяжким злочином.
При визначені виду та розміру покарань суд керується вимогами статей 65-68 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
ОСОБА_6 скоїв тяжкий умисний злочин проти власності, перебуваючи на іспитовому строці за попереднім вироком, офіційно не працевлаштований, не одружений, попередні судимості погашені,на обліку у лікаря психіатра та лікаря-нарколога станом на 2021 рік не перебуває, за місцем мешкання характеризується позитивно, проходить реабілітацію в центрі для осіб залежних від наркотиків та алкоголю "Благодать".
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд виходить із меж, установлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховує положення Загальної частини Кримінального кодексу України, ступень тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України є його щире каяття, часткове визнання вини, відшкодування шкоди .
Обставин, які обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено. Суд не визнає рецидив злочину, як обставину, що обтяжує покарання, оскільки судимості за ч. 1 ст.309 КК України та ч. 1 ст. 126 КК Україні - погашені.
Суд також приймає до уваги досудову доповідь, згідно з якою виправлення ОСОБА_6 без позбавлення волі або обмеження волі можливе та має середній рівень ймовірної небезпеки для суспільства.

З урахуванням встановлених фактичних обставин справи, характеру і ступеня суспільної небезпеки скоєного злочину, даних про особу обвинуваченого, способу вчинення злочину, наслідків, які від нього настали, наявність декількох пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин, а також інших обставин кримінального провадження в їх сукупності, суд визнає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, призначення ОСОБА_6 основного покарання у вигляді позбавлення волі у мінімальних межах, встановлених санкцією статті Особливої частини Кримінального кодексу України, за якою він обвинувачується і яка передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення.
Суд враховує, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засуджених та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а тому, на думку суду, виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 не можливе без ізоляції на певний строк.
Приймаючи до уваги встановлені обставини, позицію сторони обвинувачення та захисту, а також те, що обвинувачений вчинив умисний тяжкий злочин проти власності в період іспитового строку, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, що вказує на те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 неможливо без ізоляції від суспільства.
З урахуванням викладеного, суд приходить висновку, що покарання обвинуваченому ОСОБА_6 повинно бути призначено у виді позбавлення волі, підстав для застосування положень ст. 75, 76 КК України суд не вбачає.
Підстав для призначення покарання обвинуваченому з урахуванням положень ст. 69, 69-1 КК України суд також не вбачає.
Крім того, остаточне покарання ОСОБА_6 слід визначити за правилами частини 1 статті 71 КК України за сукупністю вироків, з урахуванням наступного.
Згідно правового висновку Об`єднаної палати ККС ВС від 01 червня 2020 року у справі № 766/39/17 пр. № 51-8867кмо18 при визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання (за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків) підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили:
а) якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні, було вчинено до постановлення попереднього вироку, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ч. 4 ст. 70 КК (за сукупністю злочинів);
б) якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні було вчинено після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ст. 71 КК (за сукупністю вироків).
Таким чином вирішальне значення має дата постановлення попереднього вироку, а не набрання ним законної сили.
Відповідно до частин 4, 5 статті 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. Якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив два або більше кримінальних правопорушень, суд призначає покарання за ці нові кримінальні правопорушення за правилами, передбаченими у статті 70 цього Кодексу, а потім до остаточного покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, повністю чи частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком у межах, встановлених у частині другій цієї статті.
На момент вчинення інкримінованого діяння ОСОБА_6 перебував на іспитовому строці за вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.12.2020 року.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 вироком від 10.12.2020 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки. Вирок набрав законної сили 12.01.2021 року.
Інкриміноване діяння вчинене після постановлення вироку, а саме 23.07.2021 року.

Відповідно до пункту 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», за сукупністю вироків (ст.71 КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.
Відповідно до вимог ч. 3 ст.78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину, суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 КК України.
Отже, при визначенні остаточної міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд вважає, необхідним застосувати ч. 1 ст. 71 КК України та до призначеного покарання частково приєднати не відбуте покарання за вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.12.2020 року, а саме у вигляді 1 місяця позбавлення волі, призначивши остаточно покарання за сукупністю вироків, .

Дане покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень. Крім того, призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинувачених і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Цивільний позов не заявлено. Матеріальну шкоду відшкодовано в повному обсязі шляхом повернення викраденого майна.
Процесуальні витрати відсутні.
У зв`язку з тим, що відносно обвинуваченого ОСОБА_6 під час досудового розслідування даного кримінального провадження запобіжний захід не застосовувався та в судовому засіданні клопотання прокурором про це не заявлялося, суд також не вбачає підстав для застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу.

Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Керуючись ст.12, ст. 349, ч.2 ст.373, ст.374, ст. 376, п.1 ч.2 ст. 395 КПК України,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 185 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України ОСОБА_6 призначити покарання за сукупністю вироків приєднавши частково до покарання, призначеного цим вироком, невідбуте покарання за вироком Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 грудня 2020 року, у вигляді 1 (одного) місяця позбавлення волі та призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 3 (трьох) років 1 (одного ) місяця позбавлення волі з відбуванням покарання в кримінально-виконавчому закладі закритого типу.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відраховувати з моменту його фактичного затримання в порядку виконання даного вироку.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_6 не обирати.
Речові докази:
- набір інструментів марки «HAISSER CR-V» 94 предмета, який згідно розписки від 29.07.2021 року переданий потерпілому ОСОБА_5 залишити у власності останнього.
Матеріали кримінального провадження, внесеного 25.07.2021 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000378 - залишити у справі № 210/4107/21.
Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти діб з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з часу отримання копії вироку.
Подання апеляційної скарги на вирок зупиняє набрання ним законної сили та його виконання. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Роз`яснити обвинуваченому його право подати клопотання про помилування Президенту України, право ознайомитись із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження, право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції (у разі перебування під вартою).
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Вирок складено та надруковано в єдиному примірнику у нарадчій кімнаті.

Суддя: ОСОБА_1