Справа № 740/770/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/566/21
Категорія - ч. 1 ст. 121 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

захисників-адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисників адвокатів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21 травня 2021 року щодо:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ніжин, Чернігівської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , -

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21 травня 2021 року ОСОБА_12 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Стягнуто з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_8 у відшкодування матеріальної шкоди 24 599 грн. 46 коп. та 100 000 грн. моральної шкоди.

Питання речових доказів вирішене у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду адвокати ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 подали апеляційну скаргу, в якій просять вирок суду скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначають, що вирок було ухвалено з істотним порушенням права обвинуваченого на захист у зв`язку з обмеженням його захисника у підготовці до судових дебатів, а також у зв`язку з відмовою у клопотанні про допит свідка ОСОБА_13 , котрий на час подання клопотання перебував у приміщенні суду і який міг надати свідчення, котрі мають істотне значення для ухвалення законного та обґрунтованого рішення. Апелянти вказують, що вказаний свідок допитувався під час досудового розслідування, а тому твердження прокурора, про те що це невідомий раніше свідок, не відповідає дійсності.

Суд першої інстанції встановив, що 09 грудня 2016 року, близько 19 години ОСОБА_12 , перебуваючи в коридорі на четвертому поверсі будинку по АДРЕСА_3 , на ґрунті неприязних відносин з ОСОБА_8 умисно наніс йому один удар ногою по обличчю в область лівого ока, спричинивши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення склери лівого ока з випадінням внутрішньої оболонки та повної втрати зору на ліве око, що спричинило розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину і є тяжким тілесним ушкодженням.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_12 , його захисників-адвокатів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які підтримали подану апеляційну скаргу, думку потерпілого, його захисника-адвоката ОСОБА_9 , прокурорів, які просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При перевірці матеріалів кримінального провадження апеляційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_12 та кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 121 КК судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у вироку відповідно до ст. 374 КПК України наведено докладні мотиви.

За матеріалами провадження місцевим судом ретельно перевірено доводи сторони захисту. Зазначені в судовому рішенні мотиви про визнання цих доводів безпідставними, апеляційний суд вважає обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.

У процесі вивчення матеріалів кримінального провадження не було виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів, які б викликали сумніви у їх достовірності. Всі докази, на яких ґрунтується обвинувачення, відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності.

Свої висновки про винуватість ОСОБА_12 у вчиненні ним кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин, суд першої інстанції обґрунтував, дослідивши і проаналізувавши показання:

- обвинуваченого ОСОБА_12 , який вину свою не визнав та спочатку стверджував, що ОСОБА_8 він не бив і такої можливості у нього не було, а навпаки, потерпілий бив його і в ході конфлікту останній впав та при падінні вибив собі око. Пізніше, в судовому засіданні обвинувачений пояснив, що ОСОБА_8 вибив ОСОБА_14 , який наніс ОСОБА_8 два удари кулаком в область печінки, а коли ударив в око, то ОСОБА_8 упав;

- потерпілого ОСОБА_8 , який пояснив, що в ході конфлікту з ОСОБА_12 та ОСОБА_15 , які напали на нього, він штовхнув ОСОБА_12 , від чого останній вдарився об двері та розбив скло. Після цього ОСОБА_15 покликала свого сина ОСОБА_14 , який ударив його по печінці, від чого він упав, а ОСОБА_12 наніс йому удар ногою в око;

- свідка ОСОБА_16 спочатку стверджувала, що не бачила, як потерпілий падав та ОСОБА_14 на місці події. Згодом, в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 пояснила, що вона приховала правду, діючи в інтересах ОСОБА_15 та Глиняних, і в дійсності вона бачила, як ОСОБА_14 двічі вдарив ОСОБА_8 ;

- свідка ОСОБА_17 , дружини обвинуваченого, яка спочатку пояснила, що ОСОБА_8 взяв ОСОБА_12 за комір куртки, витяг в коридор та вдарив об двері. Вона бачила потерпілого, який лежав на підлозі. Вважає, що потерпілий міг пошкодити око об скло з розбитої ОСОБА_12 у дверях шибки. Згодом, ОСОБА_17 пояснила, що вона приховала правду, діючи в інтересах ОСОБА_15 і в дійсності, ОСОБА_8 замахнувся на останню, а її син ударив потерпілого кулаком;

- свідка ОСОБА_18 , дружини потерпілого, яка пояснила, що між її чоловіком, обвинуваченим, його дружинною і ОСОБА_15 відбувався конфлікт, в ході якого остання покликала свого сина ОСОБА_14 , який підійшов до них та ударив ОСОБА_8 в область носа, а другий удар наніс в область печінки, внаслідок чого ОСОБА_8 упав та втратив свідомість. ОСОБА_12 ударив непритомного ОСОБА_8 правою ногою в око, будучи взутим у берці;

- свідка ОСОБА_15 , яка спочатку пояснила, що бачила конфлікт в ході якого ОСОБА_8 схватив ОСОБА_12 та вдарив ним об арматурне скло, яке розбилося, і останній застряг у дверях. Згодом побачила, що ОСОБА_8 лежить на підлозі в коридорі і не бачила, щоб ОСОБА_12 наносив удари потерпілому. Згодом свідок ОСОБА_15 пояснила, що ОСОБА_12 дійсно наносив удари ОСОБА_8 , а її син ОСОБА_14 підійшов, щоб розборонити їх. ОСОБА_12 був одягнений у військову форму та обутий в берци, якими наносив удари ОСОБА_8 в область голови;

- свідка ОСОБА_19 , який пояснив, що моменту отримання ОСОБА_8 тілесних ушкоджень він не бачив, але був присутнім під час конфлікту та намагався розборонити їх. Він відтягнув ОСОБА_12 до його кімнати, а коли повернувся, то побачив, що ОСОБА_8 впав і лежав біля своєї кімнати боком, був у свідомості. Зі слів сусідів, коли він тримав ОСОБА_12 , то ОСОБА_8 , можливо, образив ОСОБА_15 , а її син ОСОБА_14 за це вдарив потерпілого;

- свідка ОСОБА_14 , який пояснив, що коли він вийшов з кімнати в коридор гуртожитку, то побачив сутичку між ОСОБА_8 та ОСОБА_12 і скло вже було розбите. Він підійшов, щоб розборонити їх, при цьому відштовхнув ОСОБА_8 сильніше ніж хотів би, від чого останній зігнувся, а ОСОБА_12 наносив йому удари. Обвинувачений наніс ОСОБА_8 ногами декілька ударів в область голови, в свою чергу, він ударив ОСОБА_8 в область живота, коли розбороняв їх. Додав, що ОСОБА_12 просив його сказати, що ОСОБА_8 упав через те, що зачепився за килим в коридорі.

Встановлені судом обставин щодо винуватості обвинуваченого, крім вище наведених показань, також підтверджується даними, що, зокрема, містяться у наступних доказах:

- протоколі огляду місця події від 10 грудня 2016 року, згідно якого проведено огляд ділянки коридору і спільної кухні четвертого поверху будинку АДРЕСА_3 за участю ОСОБА_12 та на сходинковому майданчику виявлено пошкоджену шибку в нижній частині лівої створки дерев`яних дверей;

- довідці з лікарні від 10 грудня 2016 року, відповідно до якої ОСОБА_8 , 1960 року народження, був доставлений каретою швидкої допомоги в очне відділення зі скаргами на біль в лівому оці, відсутністю зору. При огляді лікарем було встановлено діагноз: забій лівого очного яблука важкого ступеня, проникаючого поранення очного яблука лівого ока;

- висновку судово-медичного експерта комунального закладу «Чернігівське обласне бюро судово-медичної експертизи» №59 від 20 березня 2017 року, згідно якого у ОСОБА_8 виявлені тілесне ушкодження, яке спричинено дією тупого предмету по механізму удару, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень по наслідкам повна втрата зору в результаті травми, яка потягла за собою стійку втрату працездатності більш, як на одну третю. Тілесні ушкодження спричинено дією тупого предмету з обмеженою поверхнею та могли виникнути від удару кулаком, не менше ніж від одного удару та не могли утворитися при падінні з висоти власного росту на тверду поверхню;

- висновку експерта комунального закладу «Чернігівське обласне бюро судово-медичної експертизи» №27 від 29 січня 2019 року, проведеного додатково до висновку експерта №59 від 20 березня 2017 року, згідно якого встановлено, що виявлені у ОСОБА_8 тілесні ушкодження не могли утворитися внаслідок падіння останнього з положення стоячи обличчям до низу на плоску рівну поверхню, а могли утворитися, в тому числі, внаслідок удару взутою ногою у тверде шкіряне взуття. Вказані тілесні ушкодження могли утворитися за обставин, що вказував потерпілий та свідок ОСОБА_18 при проведенні слідчих експериментів. Тілесні ушкодження, отримані потерпілим, не могли утворитися за обставин, що вказав підозрюваний ОСОБА_12 при проведенні слідчого експерименту, тобто, що ОСОБА_8 міг отримати тілесні ушкодження при ударі об виступаючу поверхню плінтусу прибитого під стіною, або ж об виступаючу поверхню рами дверей, оскільки від падіння з положення стоячи дані тілесні ушкодження утворитися не можуть;

- протоколі проведення слідчого експерименту від 20 листопада 2018 року за участю потерпілого ОСОБА_8 із залученням експерта Ніжинського бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_20 , під час якого ОСОБА_8 розповів про обставини, отримання ним тілесних ушкоджені, які аналогічні його поясненням наданих в судовому засіданні;

- протоколі проведення слідчого експерименту від 20 листопада 2018 року за участю свідка ОСОБА_18 в ході якого остання розповіла про обставини отримання її чоловіком тілесних ушкоджень, які аналогічні її поясненням наданих в судовому засіданні.

Місцевий суд з достатньою повнотою перевірив всі доводи сторони захисту в судовому засіданні, виклав критичний аналіз окремих доказів. У своїх висновках суд першої інстанції навів мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші, та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Суд першої інстанції законно, обґрунтовано та вмотивовано не знайшов підстав для визнання доказів недопустимими та неналежними, чи такими, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, з чим також погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, а відтак, не приймати їх до уваги чи ставити під сумнів, відсутні будь-які підстави.

Також, суд дотримався вимог ст. 10 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання сторін кримінального провадження вирішені судом у відповідності до вимог КПК України.

Суд першої інстанції, з`ясувавши передбачені ст. 91 КПК України обставини, що належать до предмета доказування, встановив факт наявності суспільно небезпечного діяння й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК.

Фактичні дані, які покладено в основу вироку і на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_12 отримано в порядку, визначеному КПК України, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані в силу ст. 84 КПК України є доказами у кримінальному провадженні.

Вищенаведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та їх обґрунтовано покладено в основу вироку, оскільки вони є належними, допустимими та достатніми.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту про істотне порушення права обвинуваченого на захист у суді першої інстанції, у зв`язку з обмеженням його захисника у підготовці до судових дебатів, а також у зв`язку з відмовою у клопотанні про допит свідка ОСОБА_13 , колегія суддів не може визнати такими, що заслуговують на увагу, про слід зазначити наступне.

Судові дебати обов`язкова частина стадії судового розгляду, в якій виступають його учасники з аналізом доказів, які були досліджені в судовому розгляді, та пропозиціями про вирішення кримінального провадження.

Учасники судового розгляду мають право заявити суду клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні для підготовки до судових дебатів. Тривалість цієї перерви має визначатись судом з урахуванням таких критеріїв, як складність та обсяг кримінальних проваджень. Зокрема, до складних слід відносити багатоепізодні справи, справи про злочини, вчинені злочинними групами чи злочинними організаціями, тощо. Вказана позиція відображена у Постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 11 червня 2020 року (справа № 621/1308/18, провадження № 51 1437 км 20).

Згідно з журналом судового засідання від 20 травня 2021 року та аудіозаписом цього судового засідання, який міститься на технічному носії фіксації кримінального провадження в суді першої інстанції, після закінчення з`ясування обставин кримінального провадження та перевірки їх доказами, адвокатом ОСОБА_21 було заявлено клопотання про відкладення судового розгляду для підготовки до судових дебатів. Однак, з урахуванням тривалого розгляду справи, незначним обсягом та складністю справи, було оголошено перерву в судовому засіданні на 1 годину для підготовки сторони захисту до виступу в судових дебатах.

З матеріалів провадження також вбачається, що захисник мала достатньо часу і можливості підготуватись до судових дебатів, після оголошеної судом перерви для підготовки до судових дебатів, оскільки після перерви, в судових дебатах, остання не повідомляла про недостатність часу на підготовку, в ході тривалого виступу адвокат детально посилалася, як на докази, так і на показання свідків, що, на переконання колегії суддів, свідчить про достатність наданого часу на підготовку до судових дебатів. Така позиція відповідає ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Щодо доводів сторони захисту про відмову в допиті місцевим судом свідка ОСОБА_13 , то колегія суддів також визнає їх необгрнутованими, оскільки згідно із матеріалами кримінального провадження, в суді першої інстанції захисником не було надано належних аргументів про те, яке значення можуть мати показання цього свідка. Крім того, прокурор, в місцевому суді повідомляв, що згідно матеріалів досудового розслідування, слідчим надавалося доручення для встановлення всіх очевидців подій і не було встановлено, що ОСОБА_22 являвся очевидцем, звертав увагу, що всі допитані свідки у кримінальному провадженні також не повідомляли про вказану особу, як очевидця.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що в ході досудового розслідування ОСОБА_13 також приймав участь у кримінальному провадженні в якості понятого і не повідомляв, що був свідком досліджуваних обставин.

Разом з тим, з метою повного встановлення всіх обставин кримінального провадження колегією суддів, в ході апеляційного провадження було допитано свідка ОСОБА_13 та експерта ОСОБА_20 .

Свідок ОСОБА_13 повідомив, що являвся очевидцем подій та спостерігав, як ОСОБА_8 штовхнув ОСОБА_12 в двері і останній вибив в ньому шибки, а потім ОСОБА_14 наніс два удари ОСОБА_8 і той в пав. Також зазначав, що обвинувачений був взутий у домашніх капцях.

Експерт ОСОБА_20 в ході допиту підтвердила висновки викладені нею у висновку експерта № 27 від 29 січня 2019 року та повідомила, що для отримання тілесного ушкодження, виявленого у ОСОБА_8 , мав бути завданий удар зі значною силою.

Аналізуючи наведені показання в сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні колегія суддів приходить до наступних висновків.

Показання обвинуваченого ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_16 та ОСОБА_13 відносно нанесення ОСОБА_14 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 , в результаті саме яких і втратив око потерпілий, колегія суддів не можу визнати такими, що відповідають дійсності, оскільки вони не підтверджуються дослідженими доказами.

При цьому, слід зазначити, що потерпілий ОСОБА_8 , свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 не заперечували факту нанесення останнім ударів потерпілому. При цьому, вказані свідки вказували, що внаслідок нанесених ударів ОСОБА_8 зігнувся та впав, а потім ОСОБА_12 наніс удари ногою в область голови потерпілого, і, як стверджував останній, він втратив свідомість саме внаслідок отриманих ударів від обвинуваченого.

Колегія суддів звертає увагу, що як було встановлено, ОСОБА_8 зігнувся від отриманого удару нанесеного ОСОБА_14 по тулубу, однак втратив свідомість внаслідок дій обвинуваченого, що свідчить про застосування останнім значної сили при нанесенні удару, на чому, в свою чергу акцентувала увагу експерт ОСОБА_20 .

Також, критичної оцінки заслуговують показання обвинуваченого ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_16 , які після спростування висновком судово-медичної експертизи версії, що ОСОБА_8 вибив око при падінні з висоти власного росту на підлогу, висунули версію, що око потерпілому вибив свідок ОСОБА_14 . Таку зміну показань вказані особи обґрунтовували намаганням захистити останнього від неприємностей.

Колегія суддів не може визнати вказані мотиви такими, що заслуговують на увагу, враховуючи незмінні пояснення потерпілого та свідка ОСОБА_18 та спростування попередніх показань обвинуваченого і зазначених вище свідків, крім іншого, висновком експертизи.

Доводи сторони захисту, висловлені в ході апеляційного розгляду, щодо недопосимості висновку експерта №27 від 29 січня 2019 року, проведеного додатково до висновку експерта №59 від 20 березня 2017 року судова колегія зазначає наступне.

Статтею 101 КПК України встановлено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи. Зміст висновку експерта визначено приписами статті 102 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів провадження, вказаний висновок експерта ґрунтуються на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо та під час вивчення матеріалів, що були надані для проведення дослідження. У висновку зазначено матеріали, які використовувались при проведенні експертизи, а також зазначено коли, де, ким та на якій підставі проведено експертизу, місце і час проведення експертизи. Експерт був попереджений про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків у суді, невиконання інших обов`язків. У ході дослідження було надано відповіді на поставлені на вирішення експертизи питання. Також вказана вище експертиза проведена кваліфікованим експертом, який має достатній експертний досвід роботи.

Отже, висновок експерта відповідає вимогам статей 101, 102 КПК України.

Крім того, допитаний в ході апеляційного розгляду експерт ОСОБА_20 підтвердила свої обгрунтування викладені у зазначеному експертному висновку і сторони мали змогу поставити уточнюючі питання.

Колегія суддів звертає увагу, що позиція захисту в ході судового провадження зводилась до різних та взаємовиключних версій подій.

Сама лише наявність декількох різних версій, викладених стороною захисту, не покладає на суд обов`язку спростовувати кожну із них. Законодавець вимагає лише, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 10 вересня 2020 у справі № 555/2067/18).

За умови висунення стороною захисту різних та взаємовиключних версій подій, які були предметом судового розгляду, аргументи захисту об`єктивно стають слабкішими, оскільки конкурують не тільки з аргументами сторони обвинувачення, а й між собою.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до безумовного висновку про те, що вина ОСОБА_12 повністю знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду, а його дії, судом першої інстанції, кваліфіковані вірно за ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, що спричинило розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину.

Що стосується покарання, призначеного обвинуваченому, то колегія суддів враховує наступне.

Згідно норм ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочини, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_12 виду та міри покарання, місцевий суд вірно врахував ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, що останній раніше не судимий, позитивно характеризується, досудову доповідь органу пробації. Прийняв до уваги обставину, що пом`якшує покарання - наявність непрацездатної за віком матері та відсутність обставин, які обтяжують покарання і вмотивовано дійшов висновку про можливість призначити ОСОБА_12 покарання в мінімальних межах встановленої санкцією інкримінованої статті.

Із цим висновком погоджується колегія суддів, оскільки, судом першої інстанції при винесенні вироку ОСОБА_12 дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, а визначений розмір покарання є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть зміну чи скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисників адвокатів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 залишити без задоволення, а вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21 травня 2021 року щодо ОСОБА_12 без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4