ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/2801/21 Номер провадження 11-кп/814/1256/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
представника установи ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,
засудженого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції провадження за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_9 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 09 листопада 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Одноробівка Золочівського району Харківської області, громадянину України, із середньою освітою, одруженому,
засудженому 05.06.2014 Золочівським районним судом Харківської області за ч. 4 ст. 152 КК України на 10 років позбавлення волі,
відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі.
Своє рішення суд мотивував тим, що ОСОБА_9 впродовж відбування покарання до виконання вимог адміністрації установи та робіт по благоустрою установи відносився задовільно; має непогашені виконавчі листи; 26.08.2020 та 23.06.2021 комісією установи йому відмовлено у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким та у застосуванні умовно-дострокового звільнення; в 2020 та 2021 роках норми виробітку виконував не завжди; з характеристики установи від 16.09.2021 ОСОБА_9 не довів своє виправлення та не заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Тобто, суд дійшов висновку, що засуджений не досяг необхідного ступеню виправлення.

На ухвалу суду захисник подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою клопотання ОСОБА_9 про застосування умовно-дострокового звільнення задовольнити.

Такі вимоги мотивував тим, що суд не надав належну оцінку, що ОСОБА_9 відбув строку покарання, за час перебування в місцях позбавлення волі з 05.06.2014 стягнень не мав, має заохочення, працевлаштований в установі, відповідно до характеристика представника установи засуджений характеризується позитивно, а також тому, що виконавчі листи до установи не надходили.

Інші учасники судового розгляду ухвалу не оскаржили.

Заслухавши доповідача, засудженого та його захисника в підтримку апеляційної скарги, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу залишити без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали провадження та особової справи, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до частини 1 статті 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
На підставі п.3 ч.3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

Необхідною умовою застосування положень статті 81 КК України є те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, про що, зокрема, може свідчити дотримання засудженим правил внутрішнього розпорядку, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутність порушень дисципліни, зайняття трудовою діяльністю, добросовісне відношення до трудових обов`язків.
Так, під час апеляційного перегляду встановлено, що ОСОБА_9 засуджений вироком Золочівського районного суду Харківської області від 05.06.2014 за ч. 4 ст. 152 КК України на 10 років позбавлення волі, за вчинення згвалтування малолітньої потерпілої ОСОБА_10 ,1999 року народження. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 22.02.2016 ОСОБА_9 зараховано у строк покарання період перебування під вартою з 05.06.2014 по 17.11.2014 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку покарання ОСОБА_9 рахується з 05.06.2014, кінець строку покарання 23.12.2023.

У місцях позбавлення волі ОСОБА_9 перебуває з 05.06.2014, утримувався в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор», стягнень та заохочень не мав. З 17.12.2014 відбував покарання в Державній установі «Менська виправна колонія (№91)», стягнень не мав, отримав 4 заохочення. З 20.05.2019 відбуває покарання в Державній установі «Крюківська виправна колонія (№29)». Працевлаштований робітником на контрагентському об`єкті «ТОВ «Полтавський ДБК». Стягнень не отримував, 7 раз заохочувався. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи та виконання робіт з благоустрою установи ставиться задовільно.

Рішеннями комісії від 26.08.2020 та 23.06.2021 відмовлено у поданні про застосування ст. 82 КК України та ст.81 КК України.

Крім цього, відповідно до рапортів представників установи від 22.03.2015 та 22.02.2016 засуджений допускав порушення режиму відбування покарання, проте стягнення на нього не накладалися.

Також, суд першої інстанції правильно зазначив, що ОСОБА_9 норми виробітку в 2020 та 2021 роках виконував не завжди.

З вироку суду вбачається, що з ОСОБА_9 на користь законного представника потерпілої ОСОБА_11 стягнуто 50000 грн моральної шкоди, а також процесуальні витрати на суму 7360 грн. Проте будь-яких даних про відшкодування вказаних сум засудженим суду не надано.

Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Однією із головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого. При цьому висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.

Враховуючи суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_9 злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України класифікується як особливо тяжкий, обставини вчинення злочину, зокрема те, що злочин було вчинено щодо малолітньої особи, під час розгляду провадження в суді він свою вину фактично визнавав частково, а також те, що засуджений проживає в одному населеному пункті, що і потерпіла, колегія суддів дійшла висновку, що строк відбутого засудженим покарання є недостатнім для його виправлення та досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України.

З урахуванням викладеного, зважаючи на те, що засуджений порушував порядок відбування покарання 22.03.2015 та 22.02.2016, не завжди виконував норми виробітку, та обставини, встановлені під час розгляду, відсутність відомостей про вчинення дій щодо відшкодування шкоди, враховуючи поведінку засудженого за весь час відбування покарання, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв обгрунтоване рішення про відмову у задоволенні клопотання, так як засуджений не досяг необхідного ступеню виправлення.

Сама позитивна характеристика ОСОБА_9 відповідає нормальній поведінці свідомого засудженого і не може бути єдиною підставою для застосування щодо нього пільги.
З огляду на вказане відсутні підстави для скасування ухвали суду та задоволення апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 09 листопада 2021 року щодо ОСОБА_9 без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4