ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/9467/21 Номер провадження 11-кп/814/1319/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у кримінальному провадженні № 0000737 за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтава від 30 листопада 2021 року,

встановила:
Цією ухвалою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Черкаси, українцю, громадянину України, з середньою спеціальною освітою, не одруженому, не працюючому, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимому, останній раз:
10.04.2017 Октябрським районним судом м. Полтава за ч.3 ст. 289, ч.2 ст. 186, ч.1 ст. 70, ч.4 ст. 70 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією частини майна
обвинуваченому за ч.2 ст. 289 КК України,
продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 28 січня 2022 року, включно, із правом внесення застави, визначеної ухвалою слідчого судді від 01.09.2021 при обранні запобіжного заходу, у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 45400 грн.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що він в ніч з 13.07.2021 на 14.07.2021, поблизу будинку № 8 по бульвару Юрія Побєдоносцева м. Полтава, скориставшись відсутністю власника, умисно, повторно проник у салон автомобіля ВАЗ 21061, 1992 року випуску, синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 21999,60 грн, який належить ОСОБА_9 , де знявши стопорне кільце замку запалювання транспортного засобу, розібрав механізм та привівши у дію двигун, залишив на ньому місце події. Транспортним засобом розпорядився на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_9 матеріального збитку на вказану суму.
Продовжуючи запобіжний захід, суд першої інстанції мотивував ухвалення рішення наявністю обгрунтованої підозри у вчиненні злочину, який є тяжким, та за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, даних щодо обвинуваченого, який не має міцних соціальних зв`язків, офіційного місця роботи та постійного доходу, раніше неодноразово судимий. Тому вважає, що жоден з більш м`яких запобіжних засобів не зможе запобігти ризикам.

На ухвалу суду захисник подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю.

Свої вимоги обгрунтував тим, що клопотання прокурора є необгрунтованим, а ухвала суду безпідставною, оскільки стороною обвинувачення не доведено обгрунтованість висунутого ОСОБА_8 обвинувачення. Вважає, що обвинувачення грунтується на визнавальних показаннях ОСОБА_8 під час досудового розслідування, який свою причетність до вчинення злочину під час судового розгляду не визнає, та свідки нічого не повідомляють про вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України. При цьому, відсутня інформація про знаряддя злочину, яким відкрито автомобіль, відсутні будь-які біологічні та інші сліди в автомобілі і на ньому, які б належали обвинуваченому. Сам допит свідка ОСОБА_10 від 18.08.2021, як і протокол слідчого експерименту вважає недопустимими та неналежними доказами, так як вони оформлені з порушеннями вимог чинного законодавства. Тобто зазначає, що доказів на підтвердження причетності ОСОБА_8 до вчинення злочину немає.

Стверджує про відсутність ризиків, на які посилається прокурор у клопотанні, оскільки ОСОБА_8 має стійкі соціальні зв`язки, родину, якій допомагає, обвинувачений прибував до органів досудового розслідування за першим викликом і не має наміру переховуватися. Інші зазначені ризики є необгрунтованими та надуманими. Свідки, вказані у клопотанні прокурора не володіють інформацією щодо інкримінованого ОСОБА_8 злочину, а тому й виключається наявність ризику вчинення на них впливу. Відсутній і ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, так як ОСОБА_8 висунуто обвинувачення у вчиненні одного кримінального правопорушення та не зазначено жодних даних про можливе вчинення іншого злочину, а за вчинені раніше злочини, ОСОБА_8 відбув покарання.

Тому вважає, що клопотання прокурора про необхідність продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є недоведеним, а ухвала суду - безпідставною.

Також зазначає, що оскільки ОСОБА_8 отримує дохід з періодичних заробітків, розмір визначеної застави для нього є непомірно великим.

Інші учасники провадження ухвалу не оскаржували.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника в підтримку апеляційної скарги, прокурора, який просив залишити ухвалу без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Апеляційним судом встановлено, що на розгляді суду першої інстанції перебуває кримінальне провадження № 0000737 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України. В судовому засіданні 30 листопада 2021 року суд першої інстанції постановив ухвалу про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 28 січня 2022 року, включно, із правом внесення застави, визначеної ухвалою слідчого судді від 01.09.2021 при обранні запобіжного заходу, у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 45400 грн.

У відповідності до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Розглядаючи питання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним стороною обвинувачення.

За змістом кримінального процесуального закону (ст.199 КПК України), при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суд досліджує матеріали провадження на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, з`ясовує конкретні причини тривалого строку розгляду справи і тримання особи під вартою, інші обставини, необхідні для вирішення справи, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та обрати інший запобіжний захід, тощо.

Суд першої інстанції, оцінивши в сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою, постановив ухвалу з дотриманням приписів статей 177, 183, 197, 199 та 331 КПК України.

Ухвалюючи рішення, суд врахував положення наведених вище норм процесуального закону та дійшов правильного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Тому, враховуючи тяжкість злочину, інкримінованого ОСОБА_8 , яке є тяжким, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі до 8 років, даних про особу обвинуваченого, встановлених судом першої інстанції, те, що судовий розгляд у даному провадженні не завершено, суд дійшов правильного висновку про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також суд враховує, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий за злочини проти власності, у тому числі незаконному заволодінні транспортних засобів, розгляд провадження не закінчено, а обвинувачений заперечує свою причетність до вчинення злочину, те, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не зменшилися. При цьому, суд обгрунтовано послався на можливе покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, оскільки відповідно до висновків Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків.

Крім цього, обвинувачений не працює та не має стабільного доходу, не одружений, проживає не за місцем реєстрації, що вказує на відсутність міцних соціальних зв`язків.

Отже, вказані вище обставини дають достатні підстави вважати про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Тобто, обвинувачений та захисник не навели переконливих підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який або доказів, які б вказували, що більш м`який запобіжний захід здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Разом з цим, суд на даній стадії розгляду провадження не може надавати оцінку будь-яким доказам, у тому числі щодо належності та допустимості доказів на підтвердження чи спростування винуватості обвинуваченого у вчиненні злочинів, а тому доводи захисника про непричетність обвинуваченого ОСОБА_8 до незаконного заволодіння транспортного засобу, а також про неналежність та недопустимість наявних доказів, колегією суддів не розглядаються.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості ухвали є неспроможними, оскільки судом було належним чином перевірено наявні матеріали, відсутність відомостей, які б свідчили про неможливість тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, а наведені захисником доводи, не можуть бути безумовними підставами для застосування іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.
Відсутні і підстави для зменшення розміру застави, як про це просить захисник в апеляційній скарзі, оскільки відповідно до п.3 ч.5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначено у межах передбаченого розміру: від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тобто, розмір застави визначено у мінімальному розмірі, тому доводи апеляційної скарги захисника в цій частині є неспроможними.
З огляду на вказане, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні, а тому у задоволенні апеляційної скарги захисника необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 405, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Октябрського районного суду м. Полтава від 30 листопада 2021 року щодо ОСОБА_8 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4