Справа № 455/137/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1680/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові кримінальне провадження про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бісковичі Самбірського району Львівської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 286 КК України,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

та його захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Львівської області ОСОБА_7 на вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 14 листопада 2019 року,

в с т а н о в и л а :

вищезазначеним вироком ОСОБА_6 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю в його діянні складу кримінального правопорушення.

Вирішено питання з арештом майна, речовими доказами та процесуальними витратами.

Стороною обвинувачення ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що він, відповідно до наказу прокурора Львівської області №522 к від 12 квітня 2018 року, працюючи на посаді прокурора Мостиського відділу Городоцької місцевої прокуратури Львівської області, маючи власний чин юриста 1 класу, будучи службовою особою та працівником правоохоронного органу, в силу службового становища зобов`язаним, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, діяти лише на підставі, в межах повноважень, відповідно до ч. 4 ст. 19 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14 жовтня 2014 року, неухильно додержуватися присяги прокурора, діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, додержуватися правил прокурорської етики, зокрема не допускати поведінки, яка дискредитує його як представника прокуратури та може зашкодити авторитету прокуратури, 20 квітня 2018 року приблизно о 21 год. 50 хв., керуючи автомобілем ВАЗ-2114 реєстраційний номер НОМЕР_1 , на автодорозі Н-13 «Львів-Самбір-Ужгород» 83 км + 200 м, при проїзді ділянки дороги поблизу с. Торгановичі Старосамбірського району Львівської області, грубо порушив вимоги Р.1 п.п.1.5, 1.10 (в частині значення термінів «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка», «видимість у напрямку для руху», «небезпека для руху»); Р.2 п.п.2.3 (б, д); 2.9 (а); Р.12 п.п.12.1, 12.2 та 12.3 Правил дорожнього руху України, які виразилися в тому, що він, керуючи транспортним засобом, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, у темну пору доби не обрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги, яка призвела до наїзду на пішохода ОСОБА_9 .

Внаслідок порушення водієм ОСОБА_6 Правил дорожнього руху України пішохід ОСОБА_9 , згідно з висновком судово-медичної експертизи №39 від 21 травня 2018 року, отримав тяжкі тілесні ушкодження, які утворилися в результаті дорожньо-транспортної пригоди від дії виступаючих частин легкового автомобіля, коли потерпілий знаходився у вертикальному положенні та був повернутий задньою правою поверхнею тіла до травмуючої сили, і перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням його смерті.

Не погоджуючись з вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 14 листопада 2019 року, прокурор прокуратури Львівської області ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу відповідно до якої просить оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом на 2 роки та застосувати ст. 75 КК України і звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням та визначити іспитовий строк тривалістю 3 роки.

Подану апеляційну скаргу мотивує тим, що оскаржуваний вирок є незаконним і підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.

Зазначає, що в висновках судово-автотехнічних експертиз вказано на порушення ОСОБА_6 п. 12.2 та п. 12.3 ПДР України, а саме: що у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги; у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Покликається на те, що при визначенні технічної можливості для зупинки транспортного засобу, експертами не враховано ту обставину, що водій ОСОБА_6 перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що ОСОБА_6 визнав свою участь у здійсненні ДТП, приховавши ту обставину, що перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти задоволення вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Частиною 1 ст. 404 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст. 409 КПК України, серед інших є неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення.

За змістом ст. 411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами дослідженими під час судового розгляду і висновки суду, викладені в судовому рішенні містять істотні суперечності.

Відповідно ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

Статтею 370 КПК України встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто в тому числі ухвалене з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу, з наведенням належних та достатніх мотивів і підстав його ухвалення.

Законним є судове рішення, постановлене за умови правильного застосування кримінального закону і дотримання при проваджені у справі кримінально-процесуального закону.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог кримінально-процесуального закону.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави для його ухвалення.

Обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладений на слідчого та прокурора, які зобов`язані зібрати, перевірити та оцінити докази з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно зі ст. 23 КПК України суд першої інстанції при розгляді справи повинен безпосередньо дослідити всі докази по справі: допитати обвинувачених, потерпілих, свідків, заслухати висновки експертів, оглянути речові докази, оголосити протоколи та інші документи по справі. Тільки після безпосереднього дослідження доказів суд може послатися на них у вироку, обґрунтовуючи свої висновки.

За приписами ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи виправданою, зазначаються: формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Таким чином, судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією принципу верховенства права.

Однак судом першої інстанції вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону не були дотримані, внаслідок чого, як правильно вказує в своїй апеляційній скарзі прокурор, було допущено неповноту судового розгляду, суд дійшов висновку, який не відповідає фактичним обставинам справи, не належним чином перевірив обґрунтованість пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення та не дав відповідну оцінку доказам по даному кримінальному провадженню, не навів у своєму рішенні й доказів, які беззаперечно підтверджували б невинуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а з тих, які наведені, залишилось незрозумілим, що вони підтверджують чи спростовують, а також допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Суд першої інстанції у мотивувальній частині вказаного вироку не надав оцінки з точки зору належності, допустимості та достовірності доказам, на які вказувала під час судового розгляду сторона обвинувачення, допустив при їх оцінці вибірковість, надавши перевагу одним доказам та без належного спростування не дав правову оцінку всім дослідженим доказам в їх сукупності.

Так, своє рішення про визнання ОСОБА_6 невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні та його виправдання суд першої інстанції обґрунтував тим, що дослідженими доказами у межах даного провадження не встановлено даних, які доводили б порушення з боку водія ОСОБА_6 вимог Р.1 п.п.1.5, Р.2 п.п.2.3 (б, д), Р.12 п.п.12.1, 12.2 та 12.3 Правил дорожнього руху, відтак твердження в обвинувальному акті з цього приводу поза розумним сумнівом в ході судового розгляду не доведені.

З такими висновками суду не можна погодитись, оскільки судом першої інстанції взято до уваги висновок судової авто-технічної експертизи №19/12-1/231-СЕ/18 від 14 вересня 2018 року, представленого стороною захисту, а також вибірково взято до уваги дані висновку судової авто-технічної експертизи №6231 від 14 січня 2019 року, наданого стороною обвинувачення. При цьому судом не надано належної оцінки даним висновку експерта №6231 в частині, яка доводить невідповідність дій ОСОБА_6 вимогам п.п.1.5, 1.10, 12.3 ПДР.
Попри те, що стороною обвинувачення 9 жовтня 2019 року було заявлене клопотання про проведення судової авто-технічної експертизи, на вирішення якої, зокрема, ставилось питання про те, якою могла бути допустима швидкість автомобіля ВАЗ-2114, р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 , не зважаючи на те, що таке запитання раніше не було предметом оцінки експерта, у задоволенні такого було відмовлено.
З огляду на наведене, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції не сформулював належним чином висновки щодо обґрунтованості виправдання ОСОБА_6 , не зазначив у вироку конкретних підстав, через які аргументи сторони обвинувачення визнав необґрунтованими та не задовольнив вказане вище клопотання, чим допустив неповноту судового розгляду, яка в свою чергу призвела до неправильних висновків суду, які не відповідають фактичним обставинам справи, покладених в основу виправдувального вироку.
Колегія суддів в даному випадку дійшла висновку, що вищезазначені істотні порушення є процесуально неприпустимими при судовому розгляді, оскільки в такий спосіб порушуються норми кримінального процесуального закону та загальні засади забезпечення права на захист, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, безпосередності дослідження доказів і змагальності сторін у процесі, законності та одночасно обґрунтованості судового рішення, що передбачено як обов`язкова вимога у ст. 370 КПК України.
Без усунення протиріч в цій частині апеляційний розгляд є неповним, тому колегія суддів вважає, що, виходячи із загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п.п. 15, 16 ч. 1 ст. 7 КПК України, ч. 6 ст. 22 КПК України та ст. 23 КПК України, вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 14 листопада 2019 року підлягає скасуванню з направленням кримінального провадження на новий розгляд до суду першої інстанції.
Відповідно до норм ч. 1 ст. 412 КПК України порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, є істотним порушеннями вимог кримінального процесуального закону, що згідно п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Оскільки суд апеляційної інстанції відповідно до положень ст. 404 КПК України не вправі встановлювати й доказувати факти, які не були встановлені та не доведені судом першої інстанції, долучати до матеріалів провадження докази, які не були предметом дослідження місцевого суду, колегія суддів позбавлена можливості дійти однозначного висновку щодо правильності застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.
Колегія суддів позбавлена також і можливості винесення кінцевого рішення у даному кримінальному провадженні, оскільки відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 7, ч.ч. 2, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом, а суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.
Згідно з нормами ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення того ж Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 того ж Кодексу.
Приймаючи до уваги той факт, що діючим КПК України в перелік істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст. 412 КПК України та підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції не входять вищезазначені порушення вимог кримінального процесуального закону, виходячи із загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п.п. 10, 15, 16 ч. 1 ст. 7 КПК України та ст. 23 КПК України, відповідно до яких до загальних засад відноситься презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також безпосередність дослідження показань, речей і документів, оскаржуваний вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції.
Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 415 КПК України, відповідно до яких, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, колегія суддів не входить в обговорення питань щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вказаному кримінальному правопорушенні, правильності кваліфікації дій обвинуваченого тощо, оскільки ці обставини підлягають перевірці під час нового судового розгляду.
Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно врахувати наведене, повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, проаналізувати докази у кримінальному провадженні, дати їм юридичну оцінку з огляду на їх достовірність, допустимість та достатність, з урахуванням положень, передбачених ст.ст. 17, 23, 94, 95 КПК України, з дотриманням прав учасників процесу, перевірити доводи, зазначені в апеляційній скарзі прокурора, а також розглянути питання з приводу заявленого стороною обвинувачення клопотання про здійснення певних слідчих і процесуальних дій, які залишилися не вирішеними під час судового розгляду, оскільки це певною мірою може вплинути на об`єктивність та неупередженість встановлення фактичних обставин подій та питання винності чи навпаки невинуватості ОСОБА_6 і, в залежності від цього, постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення.
Виходячи з вищевикладеного, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 14 листопада 2019 року щодо ОСОБА_6 , - скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу прокурора прокуратури Львівської області ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 14 листопада 2019 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, - скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4