Справа № 495/8730/19
Номер провадження 1-кп/495/319/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2021 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі головуючої судді- ОСОБА_1 , вивчивши матеріали обвинувальних актів по кримінальним провадженням внесених в ЄРДР за №0003883, №0001541, №0001505 за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч.3 ст.15, ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 162, ч.2 ст.187, ч. 2 ст. 187 КК України, суд, -

ВСТАНОВИЛА:
В провадженні судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 перебувають обвинувальні акти по кримінальним провадженням внесених в ЄРДР за №0003883, №0001541, №0001505 за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч.3 ст.15, ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 162, ч.2 ст.187, ч. 2 ст. 187 КК України.
Під час вивчення обвинувальних актів встановлено наступне. Суддею ОСОБА_1 на досудовому розслідуванні кримінального провадження внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001505 від 03.10.2020 року, нею як слідчим суддею розглядались клопотання про тимчасовий доступ до інформації, яка містить охоронювану законом таємницю, в рамках кримінального провадження № 0001505.
З метою уникнення сумнівів в об`єктивному та у неупередженому розгляді, з урахуванням положень ст. 75 КПК, суддя ОСОБА_1 вважає за необхідне заявити самовідвід від розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч.3 ст.15, ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 162, ч.2 ст.187, ч. 2 ст. 187 КК України.
У чинному кримінально-процесуальному законі закріплено інститут відводу (самовідводу) судді, який, по суті, є єдиним способом вирішення конфлікту інтересів в їхній професійній діяльності, прямо передбаченим законом. При цьому, інститут відводу (самовідводу) є однією з найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Відвід дозволяє виключити найменшу підозру в зацікавленості судді в результатах розгляду конкретної справи, навіть, якщо насправді такої зацікавленості немає, оскільки пріоритетною тут є суспільна довіра до суду.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
Згідно з частиною першою статті 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтею 75 КПК України суддя зобов`язаний заявити самовідвід.
Статтею 81 КПК України встановлено, що у разі заявлення відводу одному, кільком або всім суддям, які здійснюють судове провадження колегіально, його розглядає цей же склад суду.
Відповідно до частини третьої статті 81 КПК України при розгляді відводу має бути вислухана особа, якій заявлено відвід, якщо вона бажає дати пояснення, а також думка осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні. Питання про відвід вирішується в нарадчій кімнаті вмотивованою ухвалою суду.
Оскільки кримінальне процесуальне законодавство висуває загальні вимоги до вмотивованості відводу, суд звертається до інших джерел права, які визнані в Україні, для більш детального аналізу.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди [України] застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Це положення узгоджується зі статтею 9 Конституції України, що встановлює примат (пріоритет) міжнародного права в Україні.
Відповідно до статті 6 Конвенції та частини першої статті 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно зі статтею 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого ХІ черговим з`їздом суддів України 22 лютого 2013 року, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.
Будь-який суддя, в неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід. Такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 17 вересня 2019 року у справі № 277/599/15-к.
Вказаний висновок цілком відповідає правовим позиціям, висловленим у рішеннях Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ, Суд), який констатує в аналогічних випадках порушення пункту 1 статті 6 Конвенції. Зокрема, в рішенні «Де Куббер проти Бельгії», ЄСПЛ зазначив, що «навіть видимість може бути важливою», «правосуддя повинне не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться», тому будь-який суддя, щодо якого є обґрунтовані підстави побоюватися браку безсторонності, має бути відведений. Крім того, в рішенні ЄСПЛ «Мироненко і Мартенко проти України» зазначено, що згідно з усталеною практикою Суду наявність безсторонності має визначатися, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, з-поміж інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії» та «Веттштайн проти Швейцарії»). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»).
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, безсторонність (неупередженість) суду в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися згідно з (i) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ii) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності («Фей проти Австрії»).
Проте, між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»).
У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»). У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії»). Європейський суд з прав людини зазначає у рішеннях «Делкурт проти Бельгії», «Пєрсак проти Бельгії» і «Де Куббер проти Бельгії», що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід.
У пункті 2.5. Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 N 2006/23 зазначено, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього є неможливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.
Відповідно до Висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів, суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він повинен бути вільним від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.
Враховуючи вищевикладене, практику Європейського суду з прав людини, положення пункту 1 ст. 6 Конвенції, ч. 1 ст. 21 КПК, за для усунення виникнення у сторін будь-яких сумнівів в об`єктивності та неупередженості судді, з метою повного та всебічного розгляду справи, з метою дотримання учасниками процесу своїх процесуальних прав, виходячи з морально-етичних міркувань, суддя ОСОБА_1 вважає за необхідне заявити самовідвід від розгляду обвинувальних актів по кримінальним провадженням внесених в ЄРДР за №0003883, №0001541, №0001505 за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч.3 ст.15, ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 162, ч.2 ст.187, ч. 2 ст. 187 КК України.
Керуючись ст.ст. 3, 75, 80, 81, 372, 376 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИЛА:
Заявити самовідвід від розгляду обвинувальних актів по кримінальним провадженням внесених в ЄРДР за №0003883, №0001541, №0001505 за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч.3 ст.15, ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 162, ч.2 ст.187, ч. 2 ст. 187 КК України.

Передати матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч.3 ст.15, ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 162, ч.2 ст.187, ч. 2 ст. 187 КК України, справа №495/8730/19 до канцелярії Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області для подальшого розподілу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: