СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
ун. № 759/5952/21 пр. № 1-кп/759/935/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 травня 2021 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ;

при секретарі - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Київ, українець, гр-н України, освіта середня, одруженого, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,

сторони провадження: прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_5 , захисник ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення, яке сформульовано в обвинувальному акті та підтримане прокурором під час судового розгляду такого змісту.
ОСОБА_8 за невстановлених слідством обставин незаконно придбав психотропну речовину в особливо великих розмірах PVP з метою її збуту. Однак, 01 лютого 2021 року, близько 20 год. 57 хв., ОСОБА_8 , знаходячись за адресою: м. Київ пр-т Ак. Палладіна, 46-Б, був викритий працівниками поліції, які під час його особистого обшуку виявили та вилучили в нього поліетиленовий пакет з кристалоподібною речовиною жовтого кольору, яку він незаконно зберігав при собі і яка є особливо небезпечною психотропною речовиною PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), загальний розмір якої у речовині становить 59,262 г, тобто є особливо великим.

Крім того, ОСОБА_8 також за невстановлених обставин незаконно придбав особливо небезпечний наркотичний засіб та психотропні речовини в особливо великих розмірах, які залишив незаконно зберігати за місцем свого проживання також з метою збуту, попередньо розфасувавши за допомогою електронних вагів. 02 лютого 2021 року, в період часу з 00 год. 20 хв. до 01 год. 30 хв., під час проведення невідкладного обшуку в житлі ОСОБА_8 в будинку № 21 по вул. Путивльська в м. Києві було виявлено та вилучено:

-сім поліетиленових пакетів та поліетиленовий пакет в середині якого виявлено 18 згортків з ізоляційної стрічки, в середині яких речовина рослинного походження зеленого кольору, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом канабіс, загальний розмір якого у перерахунку на суху речовину становить 1495,1 г, тобто є великим;

-три поліетиленових пакета з білою порошкоподібною речовиною та один поліетиленовий пакет з нашаруванням такої речовини, яка є психотропною речовиною амфетамін, загальний розмір якої у речовині становить 13,251 г (0,06 + 1,5 + 11,687 + 0,004), тобто є великим;

-три поліетиленові пакети з кристалоподібною речовиною блакитного та жовтого кольорів, яка є особливо небезпечною психотропною речовиною PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), загальний розмір якої у речовині становить 627,86 г (43,72 + 295,54 + 288,6), тобто є особливо великим;

-поліетиленовий пакет з двома пігулками рожевого кольору у вигляді корони, які містять особливо небезпечну психотропну речовину МДМА (3,4-метилендіоксиметамфетамін), загальний розмір якого у речовині становить 0,056 г (0,028 + 0,028), тобто є невеликим.

Зважаючи на ці фактичні обставини, органом досудового розслідування всі дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 3 ст. 307 КК України як незаконне придбання та зберігання з метою збуту а) наркотичного засобу та б) психотропної речовини в особливо великих розмірах.
Позиція сторони захисту.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у висунутому звинуваченні не визнав і показав, що дійсно 01 лютого 2021 року, близько 21 год., був затриманий працівниками поліції, коли він з дружиною перебував за адресою: АДРЕСА_2 . При ньому дійсно був рюкзак, який особи, що затримували, зняли з нього, на руки одягли кайданки і після якихось маніпуляцій з рюкзаком за його спиною пристебнули шлейки рюкзака до наручників. Він бачив, що рюкзак вже був привідкритий, з нього щось випадало і до нього знову щось докладали. Слідчий з понятими прибув через годину після затримання, прав йому не роз`яснив, захисника не дочекався і провів з ним процесуальні дії, змісту яких він не розумів, перебуваючи під дією медичних препаратів. Вилучені з рюкзаку речовини, які визнані речовими доказами, йому не належать, їх походження йому не відоме. Під час обшуку за місцем проживання він присутнім не був, виявлені речовини йому також не належать та їх походження йому також не відоме.
Сторона захисту наполягала на тому, що обвинуваченням не здобуто і не надано суду допустимих доказів винуватості ОСОБА_8 у вчиненні поставленого йому у провину діяння. Вважає, що докази збиралися з грубим порушенням права на захист та неповноважними суб`єктами процесуальної діяльності, зокрема, з грубим порушенням права на захист, за відсутності підстав для невідкладного обшуку та за участі прокурора ОСОБА_9 , який не входив до групи прокурорів, а відтак є недопустимими. Враховуючи це, захист просив ухвалити виправдувальний вирок.

Позиція сторони обвинувачення.
В обґрунтування винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, сторона обвинувачення подала докази, які були безпосередньо досліджені під час судового розгляду і містилися у протоколі затримання підозрюваного, під час якого було проведено його особистий обшук в порядку ст. 208 КПК України та вилучено речові докази, у протоколі санкціонованого судом обшуку за місцем проживання підозрюваного, під час якого також були вилучені речові докази, результати експертних досліджених цих речових доказів у виді висновків експертів тощо. Прокурор вважав подані докази допустимими, а в сукупності достатніми для того, щоб довести винуватість обвинуваченого.

Оцінка поданих сторонами доказів судом.
Суд повно, всебічно та неупереджено дослідивши всі обставини даного провадження, об`єктивно та за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на такому дослідженні, оцінивши кожний поданий сторонами доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов наступних висновків.

Суд в порядку ч. 1 ст. 89 КПК України з підстав, передбачених п. п. 3 та 4 ч. 2 ст. 87 КПК України, визнає недопустимими доказами всі дані, які були встановлені (одержані) органом досудового розслідування під час особисто обшуку затриманого підозрюваного ОСОБА_8 і відображені у протоколі його затримання від 01 лютого 2021 року та додатках до нього (т. 1 а. 89-93), оскільки в порушення вимог ч. 1 ст. 42, ч. 1 ст. 52, ч. 3 ст. 208, ч. 5 ст. 236 КПК України вказаний обшук був проведений поспішно без участі захисника, участь якого у даному провадженні щодо особливо тяжкого злочину з моменту затримання ОСОБА_8 була обов`язкова, відтак наявне істотне порушення прав і свобод людини порушення права на захист. Тому клопотання захисту про визнання цих доказів недопустимими (а. 174-181) суд визнає обґрунтованим.

Так, як видно з вказаного протоколу затримання ОСОБА_8 , він був затриманий о 20 год. 57 хв. 01 лютого 2021 року за конкретною підозрою у вчинення особливо тяжкого злочину (ч. 3 ст. 307 КК України). Вказаний час затримання зазначається і в обвинувальному акті. Отже за правилами ч. 1 ст. 42 КПК України ОСОБА_8 з вказаного моменту набув статусу підозрюваного, а тому з цього ж моменту участь захисника у даному кримінальному провадженні є обов`язковою (ч. 1 ст. 52 КПК України). Проте, особистий обшук ОСОБА_8 , як це зафіксовано у протоколі та відео запису цієї слідчої дії, який повністю переглянутий під час судового розгляду, в порушення приписів ч. 3 ст. 208 КПК України, які мають відсильний характер, та безпосередньо ч. 5 ст. 236 КПК України, було проведено о 22 год. 23 хв. без захисника та раніше ніж за 3 (три) години як після фактичного затримання підозрюваного, так і після повідомлення регіонального центру безоплатної правової допомоги (запис № 285). Слідчий на відео запису прямо каже, що центр правової допомоги повідомлений, захисник їде, але чекати його три години не став і завершив слідчу дію без участі захисника.

Крім того, хоча це і не є домінуючим: - під час дослідження відео запису затримання та особистого обшуку ОСОБА_8 зафіксовано участь в цій слідчій дії третіх осіб, які не вказані у протоколі як її учасники; - у протоколі затримання вказано, що технічні засоби фіксації не використовуються, хоча до протоколу такий запис доданий, відтак джерело його походження не відоме; - у протоколі відсутній підпис затриманого про те, що право на захист йому зрозуміле, хоча ОСОБА_8 добросовісно засвідчував в протоколі своїм підписом інші факти. Більш того, як видно з відеозапису фіксації вказаної слідчої дії, попри вказівки у протоколі, слідчим дійсно не були роз`ясненні права затриманому, зокрема, п. п. 4 18 ст. 42 КПК України, в тому числі, не свідчити проти себе. Не зважаючи на це, слідчий отримував від затриманого інформацію проти нього, що є неприпустимим.

Всі ці обставини безумовно свідчать про недопустимість отриманих у такий спосіб доказів із застосуванням наслідків, передбачених ч. 2 ст. 86 КПК України.

Враховуючи викладене, суд визнає як похідні недопустимими всі інші докази, які були вилучені 01 лютого 2021 року під час особистого обшуку ОСОБА_8 як речові докази (а. 112-114), а також одержані за результатами експертного дослідження останніх, які містить висновок експерта № СЕ-19/111-21/4642-МРВ від 15 лютого 2021 року (а. 107-110).

Відтак, суд за вимогами ч. 2 ст. 86 КПК України не використовує вказані недопустимі докази, зокрема і вилучені як речові докази предмети та сліди (відомості), що вони містять на собі, при поставленні даного вироку суду і не посилається на них, оскільки такі докази отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Суд в порядку ч. 1 ст. 89 КПК України з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК України, визнає недопустимими доказами всі дані, які були встановлені (одержані) органом досудового розслідування під час обшуку житла затриманого підозрюваного ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 і відображені у протоколі обшуку від 02 лютого 2021 року та додатках до нього (а. 98-102), оскільки в порушення вимог ч. 3 ст. 233 КПК України слідчий увійшов до житла без ухвали суду та без згоди його володільця за відсутності передбачених у законі невідкладних випадків, а після проведення такого обшуку слідчий не звернувся до слідчого судді із клопотанням про його проведення, фактично ж подане ним клопотання до слідчого судді погодив з прокурором, який не мав повноважень щодо процесуального керівництва у межах даного провадження, оскільки не входив до групи прокурорів, визначеної відповідною постановою керівника органу прокуратури, відтак наявне здійснення процесуальної дії, яка потребує дозволу суду, без такого дозволу у подальшому та з порушенням суттєвих умов його одержання звернення слідчого із клопотанням без його погодження належним прокурором, що слід визнати істотним порушенням прав і свобод людини. Відтак клопотання захисту про визнання цих доказів недопустимими (а. 182-190) суд також визнає обґрунтованим.

Так, по-перше, ч. 3 ст. 233 КПК України передбачає вичерпний перелік обставин, які визнаються невідкладними обставинами для проникнення до житла, проте жодна з таких у даному провадженні не встановлена, відтак обшук проведено без достатніх правових підстав. Аналогічну правову позицію сформулював у Верховний Суд (постанова від 08 квітня 2021 року, провадження № 573/2028/19).

По-друге, як видно з вказаного протоколу обшуку з додатками, він був проведений в ніч з 01 на 02 лютого 2021 року як невідкладний у присутності двох понятих та з повною фіксацією технічними засобами. Наявна в матеріалах ухвала слідчого судді Святошинського райсуду від 02 лютого 2021 року постановлена із суворим дотриманням вимог ч. 3 ст. 26 КПК України виключно щодо питання, яке було винесене на розгляд слідчим визнання законним проведення обшуку житла затриманого підозрюваного ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, слідчий із клопотанням про проведення обшуку (про надання дозволу на його проведення) в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України, як того вимагає закон, до слідчого судді не звертався, відповідно і відсутнє судове рішення слідчого судді, яким би в порядку цієї норми надано було б дозвіл на проведення такого обшуку.

По-третє, як вбачається з тексту обвинувального акта (а. 3), серед сформованої групи прокурорів відсутня особа на прізвище ОСОБА_9 . Ці дані повністю узгоджуються із змістом постанови за підписом заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 8 ОСОБА_9 (а. 198-199). Не зважаючи на це, як вказано в ухвалі слідчого судді Святошинського райсуду від 02 лютого 2021 року, клопотання слідчого про визнання законним проведення обшуку погодив прокурор ОСОБА_9 , тобто прокурор, який не мав повноважень щодо процесуального керівництва у межах даного провадження, оскільки не входив до групи прокурорів, визначеної своєю ж постановою як керівника органу прокуратури.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права, який вимагає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, а посадовці мали дозвіл на вчинення дії та діяли в межах наданих їм повноважень. Недотримання належної правової процедури тягне за собою порушення гарантованого кожному ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд.

Системний аналіз положень ст. ст. 36, 37 КПК України вказує на те, що визначення керівником органу прокуратури постановою прокурора (групи прокурорів), який (які) здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні є кримінально-процесуальним рішенням, яке утворює, змінює чи припиняє права і обов`язки, тобто має правові наслідки, в конкретному кримінальному провадженні з його початку до завершення та за процесуальною формою має бути передбачено (встановлено) кримінальним процесуальним законом. Така постанова прокурора має відповідати вимогам ст. 110 КПК України, зокрема, бути виготовленою на офіційному бланку та підписаною службовою особою, яка прийняла відповідне процесуальне рішення. Здійснення повноважень прокурора в цьому самому кримінальному провадженні іншим прокурором можливе лише у випадках, чітко передбачених законом, напр., ч. ч. 4 та 5 ст. 36, ч. 3 ст. 313, ч. 2 ст. 341 КПК України.

Відсутність зазначеної постанови в матеріалах кримінального провадження або її не підписання керівником відповідного органу прокуратури, а так само процесуальна діяльність особи, яка не була наділена повноваженнями прокурора у конкретному кримінальному провадженні, обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані під наглядом і процесуальним керівництвом прокурора (прокурорів), який не мав на те законних повноважень. Аналогічна правова позиція викладена і Верховним Судом (див., постанова Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі № 754/7061/15 від 22 лютого 2021 року, постанова колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 03 березня 2021 року у справі № 522/11807/18). При цьому Верховний Суд зауважив, що Витяг з ЄРДР не може підміняти постанову прокурора, оскільки він не є кримінально-процесуальним рішенням, яке породжує правові наслідки з уповноваження прокурора на ведення справи. Відтак суд критично оцінює з цього приводу дані з ЄРДР, які суперечать прийнятим в межах даного провадження процесуальним рішенням (а. 193-197).

Всі ці обставини безумовно свідчать про недопустимість отриманих у такий спосіб доказів, які містять протокол обшуку від 02 лютого 2021 року та додатки до нього, із застосуванням наслідків, передбачених ч. 2 ст. 86 КПК України. До того ж, під час дослідження відео запису вказаного обшуку житла ОСОБА_8 зафіксовано активну участь в цій слідчій дії третіх осіб оперативних працівників, які власне обшук і проводили, які не вказані у протоколі як її учасники, що не може бути також залишено судом поза увагою, враховуючи правову позицію Верховного Суду у справі № 591/4742/16, постанова від 02 вересня 2020 року.

Більш того, як видно зі змісту постанови заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 8 про призначення групи прокурорів від 01 лютого 2021, в основу її прийняття описані події, які мали місце 02 лютого 2021 року, що взагалі вказує на нікчемність цього процесуального документу як датованого 01 лютого 2021 року.

Враховуючи викладене, суд визнає як похідні недопустимими всі інші докази, які були вилучені 02 лютого 2021 року під час вказаного обшуку житла ОСОБА_8 як речові докази (а. 122-123, 129-130, 137-139, 146-148, 149-150, 151-152, 153-155), а також одержані за результатами експертних досліджень останніх, які містять висновки експертів № СЕ-19/111-21/4633-МРВ від 02 лютого 2021 року (а. 116-121), № СЕ-19/111-21/4655-МРВ від 09 лютого 2021 року (а. 125-128), № СЕ-19/111-21/4650-МРВ від 02 лютого 2021 року (а. 132-136), № СЕ-19/111-21/4648-МРВ від 15 березня 2021 року (а. 141-145). До того ж, у висновку експерта № СЕ-19/111-21/4650-МРВ від 02 лютого 2021 року МДМА визнано наркотичним засобом, що суперечить спеціальному законодавству у цій сфері. Отже, клопотання захисту (а. 208-248) і про визнання цих доказів недопустимими суд також визнає обґрунтованим.

Відтак, суд за вимогами ч. 2 ст. 86 КПК України не використовує вказані недопустимі докази, зокрема і вилучені як речові докази предмети та сліди (відомості), що вони містять на собі, при поставленні даного вироку суду і не посилається на них, оскільки такі докази отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

В аспекті прийнятих судом рішень, звертає на себе увагу і те, що повідомлення про підозру ОСОБА_8 в межах даного провадження (а. 200-202) було погоджено тим самим прокурором ОСОБА_9 , який не мав процесуальних на те повноважень, що додатково ставить під сумнів допустимість доказів зібраних після цього. Належний прокурор погодив таку підозру лише 19 березня 2021 року (а. 203-207), але це мало місце в день завершення досудового розслідування, відкриття матеріалів провадження та складання обвинувального акта.

Інших доказів, які могли б бути покладені в основу обвинувачення ОСОБА_10 прокурором надано не було.

Підсумовуючи наведене, суд вважає, що пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення не знайшло свого безспірного підтвердження у судовому засіданні для того, щоб вважати поза розумним сумнівом доведеним те, що ним вчинено злочин, в якому він обвинувачується.

Зважаючи на ці висновки суду, втрачає свою актуальність оцінка судом відповідності висунутого обвинувачення у незаконних діях з психотропними речовинами тільки в особливо великих розмірах фактичним обставинам нібито виявлення таких речовин лише у великому (амфетамін) та у невеликому (МДМА) розмірах, що обсягом обвинувачення не охоплюється.

Ст. 62 Конституції України передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, а обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Вказане встановлено і в ст. 17 КПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, в тому числі винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, форма вини, мотив і мета вчинення злочину, покладається на слідчого, прокурора і лише в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами прав та виконання процесуальних обов`язків.

За таких обставин, суд, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме, верховенства права, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін тощо, створивши необхідні умови для реалізації сторонами провадження їхніх процесуальних прав, дослідивши всі обставини даного провадження та оцінивши кожний поданий сторонами доказ та їх сукупність, вважає, що за результатами судового розгляду не було доведено поза розумним сумнівом допустимими та достатніми доказами, що за вказаних в обвинувальному акті обставин ОСОБА_8 незаконно придбав та зберігав з метою збуту а) наркотичний засіб та б) психотропні речовини в особливо великих розмірах, а тому за цим обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, належить виправдати та ухвалити щодо нього, виправдувальний вирок з підстави, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки не доведено, що злочин вчинено ОСОБА_8 .

Враховуючи прийняте судом рішення по суті висунутого обвинувачення, скарга захисника, в якій також звертається увага на виявлені процесуальні порушення під час досудового розслідування (т. 1 а. 58-71), втратила свою актуальність як предмет окремого розгляду через свою очевидну обґрунтованість з питань, яким судом як значимим було надано правову оцінку.

Враховуючи необґрунтованість висунутого обвинувачення, суд вважає за необхідне раніше обрані заходи забезпечення скасувати.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5 та 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ст. 62 Конституції України, ст. ст. 100, 126, 182, 368, 370, 371, п. 2 ч. 1 ст. 373, 374-376 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, та виправдати його за цим обвинуваченням з підстав не доведення того, що злочин вчинено ОСОБА_11 .

Заходи забезпечення в межах даного провадження скасувати. Запобіжний захід щодо ОСОБА_10 ТРИМАННЯ ПІД ВАРТОЮ скасувати, звільнивши ОСОБА_3 з-під варти в залі суду негайно.

Судові витрати, пов`язані з проведенням експертиз, віднести на рахунок держави.

Після набрання вироком законної сили речові докази: а) психотропну речовину PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), загальний розмір 59,262 г, особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, загальний розмір 1495,1 г, психотропну речовину амфетамін, загальний розмір 13,251 г (0,06 + 1,5 + 11,687 + 0,004), особливо небезпечну психотропну речовину PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), загальний розмір становить 627,86 г (43,72 + 295,54 + 288,6), особливо небезпечну психотропну речовину МДМА (3,4-метилендіоксиметамфетамін), загальний розмір 0,056 г (0,028 + 0,028), які зберігаються в камері схову речових доказів Святошинського УП ГУНП у м. Києві, а також засоби фасування ваги пакетики, стрічки (а. 122-123, 129-130, 137-139, 146-148, 149-150) знищити; б) особисті речі обвинуваченого (151-152, 153-155) повернути останньому.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

СУДДЯ ОСОБА_12