Справа № 159/4739/21
Провадження № 1-кс/159/1734/21
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 серпня 2021 року м. Ковель

Слідчий суддя суддя Ковельського міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі Волинської області справу за скаргою адвоката ОСОБА_3 як представника потерпілої ОСОБА_4 на рішення дізнавача СД Ковельського РУП ГУ НП у Волинській області ОСОБА_5 про фактичну відмову у задоволенні його клопотання у кримінальному провадженні № 120 210 355 500 002 72, що внесене до ЄРДР 10.04.21 р. за ознаками вчинення кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 182 КК України,

в с т а н о в и в:
Заявник 18.08.21 р. звернувся до суду із вище вказаною скаргою, зазначивши, що це скарга на бездіяльність дізнавача, що полягає у невинесенні постанови за його клопотанням від 27.07.21 р.. Разом з тим, у прохальній частині своєї скарги заявник просить скасувати оскаржуване рішення (постанову) дізнавача про фактичну відмову у задоволенні його клопотання від 27.07.21 р.; зобов`язати уповноважену особу Ковельського РУП ГУ НП у Волинській області винести постанову за його клопотанням від 27.07.21 р.. У обґрунтування своєї скарги заявник зазначив, що 15.03.21 р. потерпіла звернулась до начальника Ковельського РУП ГУ НП у Волинській області із заявою про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України. 02.04.21 р. потерпіла по пошті отримала лист Ковельського РУП ГУ НП у Волинській області від 09.03.21 р. про відсутність підстав для внесення відомостей у ЄРДР за її заявою. Згідно з ухвалою слідчого судді Ковельського міськрайсуду Волинської області від 08.04.21 р. скаргу було задоволено та було зобов`язано внести у ЄРДР відомості за вказаною вище заявою, що було виконано 10.04.21 р.. З того часу він неодноразово клопотав перед дізнавачем про проведення слідчих дій і звернувся із письмовим клопотанням від 27.07.21 р. про здійснення слідчих дій, які вважав мінімально необхідними. Таке його клопотання було вручено 02.08.21 р.. Однак за станом на 18.08.21 р. відповіді відповідної постанови дізнавача ні ним, ні його довірителькою не отримано, що, з врахуванням процесуальних строків, вважає фактичною відмовою у задоволенні його клопотання. Таку бездіяльність дізнавача вважає протиправною, рішення необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню. Ненадання дізнавачем йому рішення (постанови), інформації про її винесення чи невинесення, позбавляє його можливості зробити висновок про предметність такої постанови, вважає таке рішення необгрунтованим. Зазначає, що дізнавач мав би винести постанову, тому є підстави зобов`язати дізнавача винести постанову за його клопотанням. Зазначає, що вважає висновки дізнавача про фактичну відмову у задоволенні його клопотання помилковими. Права потерпілої під час дізнання були порушені недотриманням строків досудового розслідування, так як слідчі дії не проводяться. Вбачає неповноту та однобокість, упередження дізнання. Покликаючись на п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України, просить скаргу задовольнити.

У судове засідання заявник не з`явився, хоча належно повідомлений. Про причини неявки суду не повідомив. Заяви про відкладення розгляду скарги до суду не подав. Натомість попередньо подав до суду заяву про розгляд скарги у його та його довірительки (потерпілої) відсутності, зазначивши, що скаргу як скаргу на бездіяльність дізнавача підтримує у повному обсязі та просить скаргу задовольнити.
Вважаю, що за таких обставин розгляд скарги можливий у відсутності осіб, які не з`явились.

Дослідивши матеріали скарги та кримінального провадження № 120 210 355 500 002 72, що надане у розпорядження слідчого судді 25.08.21 р. у прошнурованому та непронумерованому, не скріпленому печаткою чи підписом вигляді, а всього фактично на 35 арк., приходжу до висновку, що скарга безпідставна та не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Заявник зазначає, що оскаржує бездіяльність дізнавача по невинесенню постанови за його клопотанням від 27.07.21 р..
Щодо бездіяльності, то у чинному КПК України вона є предметом оскарження. Вчинення бездіяльності дізнавачем слід визначати крізь порушення (або не порушення) ним обов`язку вчинити дію. Бездіяльність як предмет оскарження пов`язана не взагалі з будь - якою пасивною поведінкою дізнавача, а саме із невчиненням ним дій у випадку, коли такі дії він має вчинити, що з точки зору законності негативно характеризує таку поведінку. Тому бездіяльність слід розуміти як невиконання або неналежне виконання дізнавачем свого обов`язку, що полягає у вчиненні конкретних дій або прийнятті конкретних процесуальних рішень, які необхідно було вчинити або прийняти відповідно до вимог КПК та у визначений законом строк. Вести мову про бездіяльність слід у випадку, коли на дізнавача кримінальним процесуальним законом покладено певний обов`язок, який кореспондує праву іншого учасника кримінального провадження. І у разі невиконання дізнавачем цього обов`язку право іншого учасника кримінального провадження зазнає обмеження чи взагалі порушується. Змістом цього обов`язку є певна, передбачена КПК України поведінка дізнавача, але за якихось суб`єктивних обставин необхідні дії ним не вчиняються. До того ж ці дії, як правило, мали б бути вчинені у встановлені КПК строки, що є відображенням дії процесуальної форми кримінального провадження. Бездіяльність невід`ємно пов`язана з невиконанням дізнавачем своїх посадових (службових) обов`язків; є прямим чи побічним порушенням таких обов`язків; утворює настання наслідків, що порушують права, свободи та інтереси учасників кримінального провадження; завжди пов`язана з часовими координатами дії та є триваючим станом, у якому постійно обмежуються права, свободи та інтереси учасника кримінального провадження. У п. 7 висновків узагальнення ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування" вказується, що бездіяльність полягає у нездійснення інших процесуальних дій, які слідчий зобов`язаний вчинити у визначений КПК строк, а на підставі аналізу п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК вказується, що бездіяльність, що підлягає оскарженню відповідно до цієї норми права, передбачає три обов`язкові ознаки:

1) дізнавач наділений обов`язком вчинити певну процесуальну дію;

2) така процесуальна дія має бути вчинена у визначений КПК строк;

3) відповідна процесуальна дія дізнавачем у встановлений строк не вчинена. Наведена вище норма права дозволяє звернутись до суду зі скаргою не на будь - яку бездіяльність, а лише щодо обов`язків дізнавача, строк виконання яких чітко регламентований кримінальним процесуальним законодавством.

Заявник одночасно зазначає, що оскаржує фактичне (не оформлене постановою) рішення дізнавача про відмову у задоволенні його клопотання від 27.07.21 р..
Щодо рішення, то, з врахуванням ст. 110 КПК України, за якою процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, а рішення дізнавача приймається у формі постанови, слід зазначити, що якщо мова йде про ті рішення, які дізнавач приймає у конкретному кримінальному провадженні, та які отримали своє оформлення у вигляді постанови, то перелік рішень дізнавача, які можуть бути оскаржені, включає ст. 303 КПК України. Як свідчить аналіз ст. 303 КПК України, названі у ній рішення оформлюються саме у формі відповідних постанов дізнавача, зокрема. Оформлення рішення у формі постанови дає можливість органу, до якого звернута скарга, проаналізувати фактичні та юридичні підстави, які стали підґрунтям ухвалення цього рішення, що знаходить своє відображення у відповідних елементах структури постанови (ч. 5 ст. 110 КПК України). Щодо рішення як предмета оскарження, то це обумовлено його правовою природою, що пов`язана з тим владним приписом дізнавача, яке стосується прав, свобод та законних інтересів певної особи учасника кримінального провадження. Саме ухвалення дізнавачем правозастосовного акту, що виражає його владне волевиявлення і вирішує правові питання, які стосуються прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, обумовлює виникнення конкретних відносин з приводу оскарження. Тому рішення як предмет оскарження має бути винесене дізнавачем як уповноваженою особою; оформлено у вказаний законом спосіб; містити владне волевиявлення, що безпосередньо стосується прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження. Відповідно, якщо це рішення не має таких ознак, то, за логікою законодавця, вважати його предметом оскарження не можна.

Попри невизначеність самим заявником предмету оскарження, що прослідковується у тексті скарги, враховую, що заявник покликається на таке її правове обгрунтування як п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України.
За змістом п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України «Рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, та право на оскарження», на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення дізнавача про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання.
Тому скаргу слід вважати, перш за все, скаргою на постанову дізнавача про відмову у задоволенні клопотання заявника про проведення слідчих дій.
Відомості у ЄРДР у кримінальному провадженні було внесено 10.04.21 р. з попередньою правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 182 КК України та розпочато дізнання.

Вказане вище попередня правова кваліфікація за станом на 25.08.21 р. не оспорювалась та не змінювалась.

ОСОБА_4 у кримінальному провадженні має процесуальний статус потерпілого.
02.08.21 р. дізнавачем отримано письмове клопотання заявника про вчинення ряду слідчих дій.

До отримання вказаного вище клопотання заявника дізнавачем проведено допит потерпілої.

Після отримання вказаного вище клопотання заявника дізнавачем надіслано запит вказівку, направлено до суду клопотання, винесено постанову про залучення заявника в якості представника потерпілої адвоката.

Після отримання дізнавачем 02.08.21 р. вказаного вище клопотання заявника дізнавач розглянув його 06.08.21 р. по суті, про що виніс постанову про часткову відмову у задоволенні клопотання.

Відповідно до положень ст. 220 КПК України, клопотання представника потерпілого про виконання будь - яких процесуальних дій дізнавач зобов`язаний розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.
Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.
Вважаю встановленим, що клопотання заявника дізнавачем було розглянуто з винесенням постанови і дізнавач не допустив такої бездіяльності як нерозгляд клопотання заявника чи невинесення постанови за результатом його часткового задоволення, однак, з порушенням строків, визначених у ст. 220 КПК України.

У постанові від 06.08.21 р. про часткову відмову у задоволенні клопотання дізнавач проаналізував суть клопотання заявника у 12 ти пунктах та вирішив відмовити частково у задоволенні клопотання заявника, а саме: в частині п. п. № № 6, 9. В решті пунктів клопотання - задоволено.

Копія постанови дізнавача від 06.08.21 р. про часткову відмову у задоволенні клопотання 06.08.21 р. за вих. № 15/2 843 надіслана заявникові для відома.

Виконання органом дізнання завдань, покладених на нього нормами КПК України, у відповідності до вимог закону та в межах конкретного кримінального провадження є обов`язковою умовою досягнення мети незалежного, повного, неупередженого та об`єктивного розслідування.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, дізнавач виніс постанову за результатами розгляду клопотання заявника. Тому доводи заявника про фактичну відмову дізнавачем у задоволенні його клопотання від 27.07.21 р. без винесення окремого процесуального документа постанови, а лише фактично і то - з врахуванням неотримання заявником відомостей про таке за станом на 18.08.21 р., не знайшло свого ствердження у судовому засіданні.
Тому не вбачаю підстав для задоволення скарги і зобов`язання дізнавача до винесення постанови за результатами розгляду його клопотання.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 306, 307 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:
У задоволенні скарги відмовити.

Ухвала не оскаржується.

Слідчий суддя ОСОБА_1