ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/5431/20 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1932/21 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Харкова апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 24 березня 2021 року в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 березня 2021 року продовжено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 22 травня 2021року.
Вирішуючи питання про продовження строків тримання під вартою, суд першої інстанції врахував та зазначив в своєму рішенні, що ОСОБА_6 раніше судимий, відбував покарання у місцях позбалення волі, має декілька нерозглянутих обвинувальних актів, що в свою чергу припускає переховування від суду та органів досудового розслідування з метою ухилення від відповідальності та відбування покарання; не має постфійного місця роботи, не має стабільного доходу. Також у відношенні обвинуваченого постійно надходять нові обвинувальні акти, а саме до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшло 3 обвинувальні акти, що в свою чергу свідчить про те, що існує реальна можливість обвинуваченим продовжувати вчинення кримінальних правопорушень та переховуватись від органів досудового розслідування або суду. Факт існування обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_6 встановлено при обранні запобіжного заходу, а саме ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.04.2020 року.
Не погодившись з рішенням районного суду обвинувачений ОСОБА_6 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 березня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким змінити йому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, оскільки судом першої інстанції не досліджені докази на підтвердження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а оскаржуване судове рішення було заздалегідь готове.
До початку слухання справи, через канцелярію Харківського апеляційного суду, від прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 надійшли заяви про розгляд справи без їх участі.
Відсутність сторін у справі, які повідомлені належним чином, в силу вимог КПК України не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду.
Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали судового провадження та оскаржувану ухвалу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та ухвалено з дотриманням зазначених вимог чинного законодавства.
Також колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо наявності та продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою, а саме: судом вірно зазначено щодо існування ризиків визначених п.1 ч.1 ст.177 КПК України «переховуватись від органів досудового розслідування або суду» та встановлено, що ОСОБА_9 та ОСОБА_6 раніше судимі, відбували покарання у місцях позбалення волі, мають декілька нерозглянутих обвинувальних актів, що в свою чергу припускає переховування від суду та органів досудового розслідування з метою ухилення від відповідальності та відбування покарання.
Відповідно існування ризику згідно п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України «вчинення інших кримінальних правопорушень» - ОСОБА_9 та ОСОБА_6 не мають постійного місця роботи, не мають стабільного доходу, також у відношенні обвинувачених постійно надходять нові обвинувальні акти, а саме у відношенні ОСОБА_6 до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшло 3 обвинувальні акти та відносно ОСОБА_9 також 3 обвинувальні акти, що в свою чергу свідчить про те, що існує реальна можливість обвинуваченими продовжувати вчинення кримінальних правопорушень.
ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних проступків зач.3 ст.185, ч.3 ст.186 КК України які відповідно до ст.12 КК України є тяжкими злочинами, на що обґрунтовано послався суд в оскаржуваному судовому рішенні про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Окрім цього, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Колегія суддів виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, а також суспільної небезпеки злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_6 у зв`язку з чим апеляційні доводи обвинуваченого в цій частині не перевіряються під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення.
Крім того, з урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, які містяться в матеріалах судового провадження, а саме того, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів проти власності, зазначені злочини були скоєнні за попередньою змовою, на думку колегії суддів, внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів чи суду, також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду.
Апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що ризики прокурором не підтвердженні, а ухвала районного суду була заздалегідь виготовлена, нічим не підтверджені. На думку колегія суддів, враховуючи ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, їх велику кількість та фактичні обставини їх скоєння , зазначене створює загрозу всьому суспільству, захист інтересів якого повинно бути забезпечено судом, а тому, на переконання суду, на даний час продовжують існувати ризики, які були встановленні судом при обранні ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
За таких обставин колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами сторони захисту щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так як ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.
Крім того, апеляційним судом враховано вкрай негативну репутацію обвинуваченого ОСОБА_6 , який не має соціальних зв`язків, не одружений, не працюючий, раніше неодноразово судимий: вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.11.2003 року за ч. 3,4 ст. 185, 69,70 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 13.02.2004 року у зв`язку із застосуванням ЗУ «Про амністію». Вироком Київського районного суду м. Харкова від 23.05.2005 року за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнений 30.04.2008 року у зв`язку із відбуттям покарання. Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.07.2009 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23.10.2010 року за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, 70 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнений 16.10.2018 року у зв`язку із відбуванням покарання. Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13.03.2020 року за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, 70 КК України до 4 років позбавлення волі.
З огляду на викладене, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку щодо законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги обвинуваченого.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 березня 2021 року в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді