КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,
за участю
представника власника майна ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_5 , в інтересах власника майна ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17 березня 2021 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_7 та накладено арешт на майно, яке вилучене в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

-ноутбук марки HP ProBook440 G5 s|w5CD74179T5 сірого кольору та зарядний пристрій до нього;
-планшет марки «SamsungGalaxyTab S3, S|WR52K70F6YCR»;
-жорсткий диск «ГІИ 30 ExtesnalEnelosuve»;
-купюри номіналом по 200 гривень в кількості 5 штук, загальною сумою 1000 гривень;
-купюри номіналом по сто доларів США, а саме:

FB 24314837 A, KE34912112 B, HE 09999792 A, KB 76711989 E, KD 27486285 B, KL 86503781C, KF 32741050C, HB 27504198 K, HB 27504199K, KB 55264497 E, HB 74018843M, KB 85165500H, HF 03106889A, KL 97447403A, HB 48246318A, HB 27504196K, KK06337782D, KB 90524511 M, KF 42980109 D, KB 88217735 P, PI 18644692 A, PI 18644691 A, LL 77233614D, ML 32159298 C,LF 68239015 G, LF 38505725 F, LF 38505730 F, PH 13001402 A, PH 13001404 A,ML, 97399648 B, LB 0643651G, LL60835983D, LB05484361L, MK62383960 B, LB 11497598C,PB 65749063B, LB 55012639S,LB09849071G, MI 21630595 A, CL 04885018B, KB 48016239 P, HB 49931240H,KF 77440020B, HK 29239935 C, KB 27762491G, KS63078966A, KB 45911819 B, KG 40927674A, FF79264849A, FII1903857AI, HL36257816G, HL 36257815G, H148961773A, HL 362578356G, HF38266755F, DB64747268B, KD60815995A, DB03764239A, KF21478779C, HK21041898D, HB206480581, KB21449528G, HK 36939226B, HD57649910B, KK 85738919 C, FE 12454192A, KB17704771Q, KB60485IK, KB85882124L, HG14678548C, KB 35774508N, KF35408733A, HK 21123145D, BD14976674 A, KF 78090895C, FB 9495188C, DB 74716293C, KE34912125 B, CB98249050D, HD41435493 M, KB 7554277G, HB 45938946 E, HF 01164410C, KL58976893A, HC10058624A, HES9178374C, FB13264810D, KB 64593893G, KB 65743793A, HB 34328367B, KD 23629372A, KG 96489075 A, HE 35605062A, HB 27173686K, KF55979519 D, KF 55979517D, HF 89137233A, HB11835170R, HD 2228269SA, DB86185529B.

Згідно ухвали, слідчий суддя, враховуючи правову кваліфікацію кримінальних правопорушень за фактом вчинення яких здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, наявність обгрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчинені інкримінованих йому правопорушень, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, передачі та відчуження майна, яке постановою слідчого від 11 березня 2021 року визнано речовим доказом та відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, прийшов до висновку про необхідність накладення арешту на вказане майно.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_5 , в інтересах власника майна ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту наноутбук марки HP Pro Book440 G5 s|w 5CD74179T5 сірого кольору та зарядний пристрій до нього; планшет марки «Samsung» Gаlaxy TaB S3, S|W R52K70F6YCR; жорсткий диск «ГІН 30 Extesnal Enelosuve»; купюри номіналом по 200 гривень в кількості 5 штук, загальною сумою 1000 гривень; купюри номіналом по 100 доларів США, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора в частині накладення арешту на вказане майно.
Як зазначає апелянт,у порушення п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України прокурором у клопотанні не зазначено чітко сформульованої мети необхідності накладення арешту на майно у відповідності з положеннями ч. 2 ст. 170 КПК України, з посиланням на відповідний пункт ч. 2 ст. 170 КПК України.

Представник посилається на те, що прокурором до клопотання додані ксерокопії документів, що не передбачено ч. 2 ст. 171 КПК України.

Крім того, прокурором у клопотанні, в порушення п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України, не тільки не зазначено документів, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, а і взагалі не з`ясовано, кому конкретно це майно належить, а також не приведено конкретних фактів і доказів, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження цим майном, беручи до уваги проживання за місцем вилучення майна 3-ьох осіб.
Сторона захисту стверджує, що вилучене майно не відповідає критеріям речового доказу та на нього не може бути накладений арешт з метою забезпечення збереження речових доказів, що передбачено п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Також вказує, що слідчий суддя, порушивши вимоги ч. 1 ст. 173 КПК України, застосувала найбільш обтяжливий спосіб арешту, а саме, заборонила користуватись та розпоряджатись майном, незважаючи на те, що слідчий у клопотанні не обґрунтував та не довів необхідності арешту телефону у вигляді заборони користуватись та розпоряджатись ним. Майно перебуває у розпорядженні органу досудового розслідування 10 діб, протягом яких останній не позбавлений був можливості зробити копії необхідних йому інформації, відображень, тощо. У даному випадку достатньою мірою арешту було б позбавлення права відчужувати майно.

В судове засідання прокурор не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений завчасно та належним чином, що дає суду апеляційної інстанції підстави розглядати справу у його відсутність.
Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.
Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів справи, в провадженні Слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві України перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000184 від 05 листопада 2019 року , за підозрою ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 та ч. 3 ст. 311 КК України та за фактом вчинення кримінальних правопорушень ч. 2 ст. 307 ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 313 КК України.

11 березня 2021 року прокурор Київської міської прокуратури ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, яке вилучене в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: ноутбук марки HP ProBook 440 G5 s|w 5CD74179T5 сірого кольору та зарядний пристрій до нього; планшет марки «SamsungGalaxyTab S3, S|W R52K70F6YCR»; жорсткий диск «ГІИ 30 ExtesnalEnelosuve»; купюри номіналом по 200 гривень в кількості 5 штук, загальною сумою 1000 гривень; купюри номіналом по сто доларів США.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17 березня 2021 року вказане клопотання прокурора задоволено та накладено арешт на майно, яке вилучене в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .
З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження, вислухано думку прокурора та представників власника майна, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на перелічене майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнане речовими доказами в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права особи з потребами кримінального провадження.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Таким чином доводи апеляційної скарги представника про те, що прокурором у клопотанні, в порушення п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України, не тільки не зазначено документів, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, а і взагалі не з`ясовано, кому конкретно це майно належить, є необґрунтованими та не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.
Оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що майно може бути втраченим, арешт на ньогослідчим суддею накладено обґрунтовано, за наявності для цього достатніх правових підстав.
Також, арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

З урахуванням цього слідчий суддя, всупереч тверджень апелянта, встановив належні правові підстави, передбачені ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно.
В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав відповідає вимогам КПК України. Матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні.

Доводи представника щодо того, що прокурор у клопотанні а слідчий суддя в ухвалі не обґрунтували та не довели необхідності арешту телефону у вигляді заборони користуватись та розпоряджатись також не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді, зважаючи і на те, що телефон вилучений не був, та арешт на будь-який телефон вказаною ухвалою не накладався. Згідно оскаржуваної ухвали, арешт було накладено на ноутбук та зарядний пристрій до нього, планшет, жорсткий диск та грошові кошти.
А отже на час розгляду клопотання про арешт майна у слідчого судді були всі передбачені законом підстави для накладення арешту на вказане майно з метою збереження речових доказів.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.
Всі інші підстави підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 307, 309, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17 березня 2021 року, якою задоволено клопотання прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_7 та накладено арешт на майно, яке вилучене в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , згідно переліку вказаного в ухвалі залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 , в інтересах власника майна ОСОБА_6 ,- залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

_______________ _______________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/2379/2021
Єдиний унікальний номер 761/9915/21
Категорія: ст. 171 КПК України
Слідчий суддя у суді першої інстанції ОСОБА_17
Доповідач в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1