Справа № 953/5469/21
н/п 1-кс/953/2838/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2021 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Київського районного суду м. Харкова клопотання ОСОБА_3 про повернення арештованого майна, -

ВСТАНОВИВ:
До Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання ОСОБА_3 про повернення арештованого майна, а саме повернути вилучені у нього особисті речі та документи, товарно-матеріальні цінності, які були передані на відповідальне зберігання до прокуратури Харківської області, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Б.Хмельницького, буд. 4 відповідно до протоколу обшуку від 20 листопада 2019 року у приміщенні магазину з назвою «Tooman», розташованому у підвальному приміщенні п`ятиповерхового багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування зазначає, що ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду міста Харкова від 25 листопада 2019 року по справі №639/6589/19 за клопотанням прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Харківської області юрист 1 класу ОСОБА_4 в межах кримінального провадження № 0001182 від 10.07.2019 р. накладено арешт на вилучене майно під час проведення обшуку магазину з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , у якому здійснює підприємницьку діяльність ОСОБА_3 . На даний досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого 204 КК України виділеного постановою процесуального керівника від 03.09.2020 р. з матеріалів кримінального провадження № 0001182 від 10.07.2019 р. закінчено та як наслідок винесено постанову про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_3 . При цьому, арешт, накладений на майно ОСОБА_3 не скасовано.

Заявник в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, клопотання просив задовольнити та скасувати арешт майна.
Прокурор Харківської обласної прокуратури ОСОБА_4 надала заяву про розгляд клопотання за її відсутності, проти скасування арешту майна, не заперечувала, у зв`язку з ти, що кримінальне провадження № 0001182 від 10.07.2019 р. закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Враховуючи неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалося, що відповідає положенням ч.4 ст.107 КПК України.

Слідчий суддя, дослідивши документи та оцінивши докази за клопотанням про скасування арешту майна, приходить до наступного.

Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція). Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.

Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до статті 13 цього міжнародно-правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.

На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом.

Однією із загальних засад кримінального провадження згідно з п.2 ч.1 ст.7, ч.1 ст.9 КПК є законність, що передбачає обов`язок суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції, цього кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою, вимог інших актів законодавства.

Прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до ч.2 ст.19 Конституції зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Зі змісту поданого клопотання до доданих копій документів вбачається, що кримінальне провадження, у межах якої на майно накладено арешт, закрито на стадії досудового слідства, до суду для розгляду по суті не направлялось, питання про майно, на яке ухвалою слідчого судді накладено арешт залишено не вирішеним.

Згідно статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник або законний представник, так і інший власник або володілець майна вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, у тому числі на тій підставі, що в подальшому застосуванні відповідного заходу відпала потреба. Разом з тим, слідчий суддя, як і прокурор, наділений повноваженнями приймати рішення про припинення цього заходу виключно під час досудового розслідування, розпочатого шляхом внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР у порядку, установленому чинним КПК. Процедури вирішення зазначених питань за межами кримінального провадження, у тому числі в кримінальній справі, закритій органом досудового слідства до набрання чинності цим кодексом, КПК не передбачає.

Слід відзначити, що чинний КПК України не передбачає застосування слідчим, слідчим суддею процесуальних норм у припиненій кримінальній справі, оскільки вирішення порушеного слідчим питання в порядку кримінального судочинства потребувало б відновлення кримінального провадження (кримінальної справи), яке закрито постановою органу досудового слідства у зв`язку з відсутністю складу злочину, тобто з реабілітуючої підстави. Кримінальна справа з обвинувальним висновком на розгляд суду кримінальної юрисдикції не надходила.

Кримінальні процесуальні правовідносини виникають, змінюються та припиняються на підставі норм кримінального процесуального права. Закриття кримінального провадження є юридичним фактом, який припиняє такі відносини. Зокрема, після прийняття зазначеного процесуального рішення арешт майна, застосований у кримінальному провадженні (кримінальній справі) як засіб його забезпечення, утрачає відповідну концептуальну властивість. Із припиненням кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Причому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого кримінальними процесуальними відносинами.

З огляду на вищенаведене, будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження (кримінальної справи), з моменту такого закриття втрачають кримінальний процесуальний характер. Вимога про повернення майна, на яке накладено арешт слідчим суддею під час досудового слідства ґрунтуються на праві власності на нього, виступає способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають із цивільних правовідносин, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено. Судом кримінальної юрисдикції повинні розглядатися скарги на законність і обґрунтованість арешту майна, розв`язання яких потребує перевірки наявності підстав і дотримання процедури, установлених кримінальним процесуальним законом, тобто вирішення по суті питань, які безпосередньо стосуються порядку здійснення кримінального провадження. Повернення майна, на яке накладено арешт після закриття справи не пов`язане з оцінкою правомірності застосування органом досудового слідства такого заходу, а необхідність прийняття відповідного рішення є безспірною й безальтернативною з огляду на припинення кримінальних процесуальних правовідносин.

З огляду на вищевикладене, судом, установленим законом для вирішення заявленого в клопотанні питання є суд цивільної юрисдикції, вирішення зазначеного питання судом у порядку цивільного судочинства не призведе до заміщення ним функцій суду кримінальної юрисдикції та не завдасть шкоди інтересам кримінального провадження.

Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено.

Відповідна правова позиція сформульована постановою Великою Палати Верховного Суду від 15.05.2019 року № 372/2904/17-ц, а також постановою Верховного Суду України від 15.05.2013 №6-26цс13, підстав для відступу від цієї позиції суд не вбачає. Наведені постанови закріплюють правовий орієнтир вирішення заявленого ОСОБА_3 в клопотанні питання про скасування арешту майна. До цього ж зводяться й роз`яснення, надані Верховним Судом України в п.4 постанови Пленуму від 27.08.76 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису».

На підставі вищенаведеного, керуючись статтями 9, 100, 174-176 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про повернення арештованого майна відмовити.

Роз`яснити право зацікавленої сторони на звернення до суду в порядку цивільного судочинства, з дотриманням положень чинного ЦПК України.

На ухвалу може бути подано апеляцію до Харківського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення через Київський районний суд м. Харкова.

Суддя