УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.07.2021 Справа №607/9585/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5

представника потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000321 від 13 березня 2021 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, з середньою-спеціальною освітою, не депутата, одруженого, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
13 березня 2021 року, о 12 години 17 хвилин водій ОСОБА_4 керував технічно - справним автомобілем «Mitsubishi Colt» р.н. НОМЕР_1 та рухався вул. Пирогова м. Тернопіль, наближаючись до регульованого сигналом світлофора перехрестя вул. Князя Острозького - вул. Пирогова, на якому ОСОБА_4 необхідно було виконати поворот ліворуч на вул. Острозького.

Під час руху ОСОБА_4 не був достатньо уважний, не стежив належно за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, чим порушив вимоги пунктів 1.5., 2.3. (б) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями (далі - ПДР України).

В цей час на вищевказаному перехресті, на регульований сигналом світлофора пішохідний перехід, який встановлено на вул. Острозького, із сторони вул. Гайова, та позначено дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2 ПДР України, а також дорожньою розміткою 1.14.2 ПДР України, на зелений (для пішоходів) сигнал світлофора, вийшла пішохід ОСОБА_5 , яка перетинала проїзну частину дороги вул. Острозького в напрямку Дитячо - юнацької спортивної школи № 2, в спокійному темпі ходьби.

Так, виконуючи поворот ліворуч із вул. Пирогова на вул. Острозького і наближаючись до пішохідного переходу, в межах якого рухався пішохід ОСОБА_5 , водій ОСОБА_4 не вжив своєчасно заходів до зменшення швидкості руху керованого ним транспортного засобу аж до повної зупинки, щоб дати дорогу пішоходу ОСОБА_5 , а допустив наїзд на неї передньою лівою частиною автомобіля «Mitsubishi Colt» р.н. НОМЕР_1 , чим порушив вимоги п.п. 16.2 та 18.2 ПДР України.

У результаті вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди, пішохід ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки у вигляді перелому 7-го лівого ребра із забиттям лівої легені, яка супроводжувалась явищами «тотального» лівобічного пневмотораксу, які не були небезпечними для життя та у своєму клінічному перебігу супроводжується тривалим (більше 21 день) розладом здоров`я і за цією ознакою належать до середньої тяжкості тілесних ушкоджень - п.п. 2.2.1 і 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (МОЗ України, Київ, 1995).

Порушення водієм ОСОБА_4 вимог п.п. 16.2, 18.2 Правил дорожнього руху України перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням ОСОБА_5 тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Тим самим, встановлено достатність доказів для обвинувачення ОСОБА_4 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_5 середнього ступеня тілесних ушкоджень, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Допитаний під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України визнав повністю.

Обвинувачений ОСОБА_4 , визнавши свою винуватість у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за обставин, викладених у обвинувальному акті, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Таким чином, суд, приходить до переконання про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення та вважає, що органами досудового розслідування його дії кваліфіковано вірно за ч.1 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

У судовому засіданні обвинувачений звернувся до суду із клопотанням про звільнення його від кримінальної відповідальності у відповідності до ст. 46 КК України у зв`язку із примиренням з потерпілою, а порушене щодо нього кримінальне провадження просить закрити.

У судовому засіданні потерпіла щодо задоволення вказаного клопотання не заперечила, вказала, що вона із обвинуваченим ОСОБА_4 примирились, вважає, що порушене щодо ОСОБА_4 кримінальне провадження слід закрити. Претензій до обвинуваченого не має.

Представник потерпілої ОСОБА_5 - ОСОБА_6 під час судового засідання щодо задоволення вказаного клопотання обвинуваченого не заперечила.

Прокурор у судовому засіданні щодо задоволення вказаного клопотання не заперечив.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження з приводу заявленого клопотання, суд вважає, що таке підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Згідно ст.44 КК України особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюється виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Відповідно до ст. 46 КК України, особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Згідно п.1 ч.2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч.4 ст.286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23 грудня 2005 року, визначено, що при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) повинен переконатися, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені Кримінальним кодексом України. Тільки після цього можна постановити (ухвалити) у визначеному кримінально-процесуальним кодексом порядку відповідне судове рішення.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23.12.2005 року, умовою звільнення особи (обвинуваченого, підсудного) від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням із потерпілим є вчинення нею вперше злочину невеликої тяжкості. Примирення винної особи з потерпілим (потерпілими) належить розуміти, як акт прощення її ним (ними) в результаті вільного волевиявлення, що виключає будь-який неправомірний вплив, незалежно від того, яка зі сторін була ініціатором, та з яких мотивів. Звільнення винної особи від кримінальної відповідальності та закриття справи у зв`язку з примиренням із потерпілим можливе тільки в разі відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди. За наявності передбачених у ст. 46 КК підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковим.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, відповідно до ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим, відноситься до нетяжкого злочину, та є таким, який вчинено з необережності, ОСОБА_4 примирився із потерпілою, відшкодував потерпілій завдані збитки, а тому є достатні підстави для закриття даного кримінального провадження та звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням із потерпілою, відтак клопотання обвинуваченого слід задовольнити.

На підставі ст.ст. 44, 46 КК України, ст.ст. 284, 286 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Клопотання ОСОБА_4 про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням із потерпілою задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, на підставі ст.46 КК України, у зв`язку з примиренням із потерпілою, а кримінальне провадження №0000321 від 13 березня 2021 року за даним фактом закрити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом семи днів з дня її оголошення до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Головуючий суддя ОСОБА_1