Справа № 159/1274/21
Провадження № 1-кп/159/280/21
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 серпня 2021 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області під головуванням:
судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5
потерпілих - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
представника потерпілого ОСОБА_7 ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Ковелі обвинувальний акт у об`єднаному кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000091 від 17.02.2021 року та №0000057 від 17 липня 2020 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ковель Волинської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , такого, що має судимості:
- 11.02.2014 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки та позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки, із застосуванням ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;
- 24.12.2015 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ч.3 ст.15, ч.1 ст.162 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки, згідно ст.ст. 71,72 КК України шляхом часткового складання покарань по вказаному вироку і вироку Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11.02.2014 року засудженого до відбування покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 2 місяці з позбавленням права керування транспортними засобами на 2 роки, звільненого 06.11.2017 року на підставі ухвали Машівського районного суду Полтавської області від 30.10.2017 року на підставі п. «В» ст.1 ЗУ «Про амністію у 2016 році»;
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст.185 КК України,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_4 у кінці листопада 2019 року, точної дати слідством не встановлено, перебуваючи у приміщенні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , діючи умисно, керуючись корисливим мотивом та реалізуючи умисел направлений на заволодіння чужим майном, шляхом вільного доступу таємно викрав мобільний телефон марки "Huawei" Y5 2018 ІМЕІ НОМЕР_1 вартістю 2000 (дві тисячі) гривень, який належить ОСОБА_6 , чим завдав потерпілому майнової шкоди на зазначену суму.

Крім цього, 05.06.2020 близько 16 години, ОСОБА_4 , перебуваючи у належному йому автомобілі марки «Део Сенс» д.н.з. НОМЕР_2 на вул. Чубинського у місті Ковелі Волинської області, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом та реалізуючи умисел направлений на заволодіння чужим майном, повторно таємно викрав мобільний телефон марки «Теcno Т301» ІМЕІ НОМЕР_3 вартістю 261,90 грн. (двісті шістдесят одна гривня дев`яносто копійок), який належить ОСОБА_6 , чим завдав потерпілому майнової шкоди на вищевказану суму.

Повторно, 16 лютого 2021 року, близько 10 год. 00 хв ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливих мотивів, керуючись метою тємного викрадення чужого майна, шляхо вільного доступу, таємно викрав з салону автомобіля марки «Opel Vivaro» н.з. НОМЕР_4 , який стояв припаркований на території земельної ділянки, розміщеної по АДРЕСА_4 , ноутбук марки «Lenovo Ideapad 100-15» моделі «80QQ008CUA» серійний номер МР09QNZD вартістю 9299 грн. разом з комп`ютерною сумкою, мишкою та USB-флеш-картою, які для їх власника ОСОБА_7 , майнової цінності не становлять, чим завдав потерпілому ОСОБА_7 майнової шкоди на вказану суму.

Своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці) та таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, ОСОБА_4 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1, ч.2 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений свою винуватість у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень фактично визнав та в скоєному щиро розкаявся при цьому показав, що з потерпілим ОСОБА_6 протягом багатьох років перебував в хороших приятельських стосунках. Він пригадує, як орієнтовно восени 2019 року, коли вони на роботі потерпілого розпивали спиртні напої, то останній загубив свій мобільний телефон, якого вони шукали орієнтовно три дні. Знайшовши його на території підприємства, вирішив не віддавати потерпілому, а здав в ломбард. Виручені таким чином, кошти витратив на спиртні напої, які вживав разом з потерпілим.

Приблизно через пів року, під час чергового розпиття спиртних напоїв разом з потерпілим в м.Ковель, виявив в автомобілі телефон останнього, якого також відніс до ломбарду з метою отримання коштів, а після їх отримання, витратив на спиртні напої, які вживав разом з потерпілим.

Визнав, що в одному і в іншому випадку, потерпілий не давав згоди на продаж його телефонів, а тому розумів, що він фактично вчинив викрадення чужого майна.

Що стосується викраденого ноутбука у потерпілого ОСОБА_7 обвинувачений показав, що на протязі орієнтовно чотирьох місяців не офіційно працював у вказаного підприємця. Він постійно затримував заробітню плату та фактично на його вимогу та вимогу інших працівників не реагував, обіцяючи її виплатити в подальшому.

Взимку 2021 року, разом із іншими працівником, його знайомим ОСОБА_9 , прибули на підприємство з метою отримання заробітної плати. Через деякий час, на автомобілі під`їхав потерпілий та повідомив, що заробітна плата буде виплачуватись пізніше, а коли він поїхав іншим транспортним засобом, то він підійшовши до автомобіля потерпілого, який був відкритий, побачив там ноутбук і вирішив його забрати, оскільки ОСОБА_7 не виплатив зарплату.

Наступного дня, викрадене таким чином майно було повернуто на вимогу працівників поліції.

Крім зазначених показань винуватість обвинуваченого у вчинені таємного викрадення чужого майна доводиться іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, які суд відносить до належних та допустимих і покладає в основу обвинувального вироку.

Так потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердив, що з обвинуваченим перебував у приятельських стосунках. Приблизно в кінці листопада 2019 року, коли вони обоє знаходилися в приміщені, за місцем його роботи в с.Бахів Ковельського району, він користувався мобільним телефоном «Huawei», якого, як пригадує, залишив на столі, а пізніше виявив його відсутність. На той час, він не здогадувався, що мобільний телефон може викрасти обвинувачений, а тому разом з ним деякий час його шукали, проте безрезультатно. Приблизно через півроку, можливо в червні 2020 року, коли він разом з обвинуваченим перебував в м.Ковель по вул.Чубинського, він знову виявив крадіжку телефону і тоді звернувся в правоохоронні органи. Як пізніше стало відомо, його мобільний телефон «Тесno» було викрадено обвинуваченим.

На даний час заподіяна шкода йому не відшкодована, а тому він наполягає на суворому покаранні обвинуваченого.

Потерпілий ОСОБА_7 показав, що дійсно обвинувачений декілька днів працював у нього на підприємстві, тобто стажувався. Оскільки той інколи перебував на роботі в стані сп`яніння, він останнього не прийняв на роботу.

Взимку 2021 року, коли він на автомобілі під`їхав на робоче місце то побачив там обвинуваченого та ОСОБА_9 ,а через деякий час виявив крадіжку його ноутбука, який знаходився в незачиненому автомобілі і зрозумів, що його могли викрасти, а точніше викрали ці особи. Зателефонувавши до ОСОБА_9 дізнався, що ноутбук викрав ОСОБА_4 , а тому звернувся в поліцію з відповідною заявою. Наполягає на відшкодуванні моральної шкоди, а щодо покарання покладається на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні фактично підтвердив показання обвинуваченого та додатково показав, що з обвинуваченим разом працювали без укладення трудового договору у підприємця ОСОБА_7 по АДРЕСА_3 . Пригадує, що в зимовий період 2021 року, вони разом з обвинуваченим прийшли на підприємство, щоб отримати заробітню плату, яка виплачувалася підприємцем не регулярно. Коли підійшов ОСОБА_7 та повідомив, що з ними розрахується пізніше, так як грошей немає, вони ще деякий час затрималися на території, а пізніше побачив в обвинуваченого в сумці ноутбук і дізнався від нього, що той забрав з автомобіля ОСОБА_7 .

Витягами з ЄРДР від 17.07.2020 року та 17.02.2021 року підтверджено початок досудового розслідування за заявами потерпілих про скоєння кримінальних правопорушень обвинуваченим.

Відповідно до повідомлення «Ломбард» «Заставно-кредитний Дім» ОСОБА_4 здав в цю установу мобільний телефон марки «Huawei» у вечірній час 22.11.2019 року.

За висновком товарознавчої експертизи ринкова вартість вказаного мобільного телефону в листопаді 2019 року, який був викрадений могла становити 2000 грн., а мобільного телефону марки «Тесno Т 301» станом на 05.06.2020 року могла становити 261,90 грн.

Про добровільну видачу обвинуваченим працівникам поліції 17.02.2021 року ноутбука «Lenovo», зарядного пристрою до нього та сумки для ноутбука свідчить протокол добровільної видачі та огляду речей.

Про вартість ноутбука 9299 грн., свідчить гарантійний талон та лист зобов`язання.

Таким чином на підставі аналізу зібраних по справі доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність факту скоєння обвинуваченим кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка) та скоєння крадіжки повторно.

Обираючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, особу винного та всі обставини по справі.

До пом`якшуючих покарання обставин суд відносить визнання своє вини та щире каяття у скоєному, те, що обвинувачений на своєму утримання має неповнолітніх дітей.

Враховуючи викладені обставини, суд не визнає як обтяжуючу покарання обставину рецидив злочинів, у відповідності до ч.2 ст.67 КК України.

Призначаючи реальне покарання в межах санкції законів за якими обвинувачений притягується до відповідальності, суд враховує також дані, що характеризують обвинуваченого, те що він протягом тривалого часу не відшкодував заподіяну шкоду потерпілому ОСОБА_6 , позицію потерпілих щодо покарання, а також те, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності.

Виходячи з вимог ст.65 КК України, суд приходить до переконання про можливість та достатність призначення обвинуваченому покарання у виді арешту, оскільки воно буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння інших кримінальних правопорушень і буде відповідати фактично скоєному.

Підстав для застосування іншого виду покарання в тому числі ст.75 КК України, суд не вбачає.

По справі потерпілим ОСОБА_7 заявлено цивільний позов про відшкодування моральної шкоди на суму 25000 грн.

В обґрунтування вказаної суми потерпілий зазначив, що він деякий час після вчинення крадіжки не мав можливості використовувати ноутбук, що позбавило його в повній мірі проводити господарську діяльність так як в ньому містилася вся інформація про таку діяльність.

Суд, вважає даний позов частково підставним, зважаючи на вказані потерпілим обставини, а також беручи до уваги глибину моральних та психічних страждань потерпілого, внаслідок викрадення його майна.

Разом з тим, суд приймає до уваги і сімейний та матеріальний стан самого обвинуваченого, який не має постійного місця роботи і відсутність його спроможності виплатити таку суму, яка заявлена в позові.

Суд вважає, виходячи із засад розумності та справедливості суму на відшкодування потерпілому моральної шкоди 5000 грн.

Процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого, а доля речових доказів вирішенню відповідно до ст.100 КПК України.

Згідно ч.4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 373-375 КПК України, суд, -

ухвалив:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст. 185 КК України, призначивши покарання:
- за ч.1 ст.185 КК України у виді арешту строком на 3 (три) місяці;
- за ч.2 ст.185 КК України у виді арешту строком на 4 (чотири) місяці.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно визначити до відбуття 5 (п`ять) місяців арешту.
Початок відбування покарання рахувати з моменту звернення вироку до виконання.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином задовольнити частково.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_7 моральну шкоду в сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням товарознавчої експертизи в сумі 817 (вісімсот сімнадцять) гривень 25 (двадцять п`ять) копійок.
Речові докази по справ, а саме: сім-карту оператора МТС, яка передана на зберігання потерпілому ОСОБА_6 залишити у власності останнього.
Накладений арешт на ноутбук потерпілого ОСОБА_7 відповідно до ухвали слідчого судді Ковельського міськрайонного суду від 17.02.2021 року скасувати, повернувши його потерпілому.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Ковельський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому, потерпілим та прокурору.

Головуючий: ОСОБА_1