Справа № 273/1313/20
Провадження № 1-кп/273/22/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2021 року Баранівський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Баранівка кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000005 від 11.01.2020 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, одруженого, на утриманні одна малолітня дитина, освіта базова загальна середня, непрацюючого, невійськовозобво`язаного, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8

В С Т А Н О В И В :

20.12.2019, близько 19 год 00 хв. перебуваючи на автобусній зупинці в с. Марківка, вул. Першотравнева, Баранівського району, Житомирської області між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 розпочалася розмова, котра переросла в суперечку.

В ході словесного конфлікту, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та їх наслідків, бажаючи їх настання з метою спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_4 перебуваючи навпроти ОСОБА_8 завдав один удар кулаком правої руки в область носа потерпілого, від чого ОСОБА_8 не втримав рівновагу, та впав задньою частиною тіла на асфальтобетонне дорожнє покриття, вдарившись при цьому об стіну автобусної зупинки. В подальшому, не припиняючи словесний конфлікт, ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_8 який лежав на землі, схопивши обома руками за плечі, потягнув за автобусну зупинку.

Без відриву в часі, ОСОБА_4 усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, бажаючи спричинити ОСОБА_8 тілесні ушкодження наблизився до останнього та наніс обома ногами почергово близько 4 ударів по тілу потерпілого: в область голови, обличчя та кінцівок потерпілого.

В результаті нанесених ударів ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно - мозкової травми: струсу головного мозку, синця на спинці носа з переходом навколоочні ділянки, крововиливів в кон`юнктиву правого ока, садно на фоні синця на лівому крилі носа, перелом кісток носа, садна на лобній ділянці зліва з переходом в лобну ділянку зліва які належать до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я; синці на передній поверхні правого плеча у середньо-верхній частині, на задній поверхні правого плеча у середній частині, садна на задньо-зовнішній поверхні правого ліктьового суглоба, на тилі основної фаланги 2 пальця правої кисті які належать до легких тілесних ушкоджень.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні вину свою не визнав та відмовився надавати покази згідно ст. 63 Конституції України. Просив виправдати у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості та вичерпанням можливості їх отримати. Цивільний позов просить залишити без розгляду.

Не дивлячись на не визнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 його вина у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, підтверджується показаннями потерпілого, свідків та іншими проаналізованими та дослідженими в судовому засіданні доказами по справі.

Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що ввечері у кінці 2019 року він чекав на зупинці на автобус у селі Марківка. До нього підійшов кум ОСОБА_9 , а вже потім під`їхав на підводі ОСОБА_4 разом зі своєю дружиною ОСОБА_10 . Між ними зав`язалася суперечка, ОСОБА_4 наніс йому удар в область носа, після чого він упав та вдарився головою об автобусну зупинку. Далі ОСОБА_4 затягнув його за автобусну зупинку та продовжив його бити. Загалом наніс близько семи ударів. Коли отямився, то зразу пішов в сторону дома, де його зустрів ОСОБА_11 , який запропонував вмитися, на що він погодився. Потім він поїхав до свого брата ОСОБА_12 , а вже на наступний день дружина завезла його до лікарні.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показала, що 20 грудня 2019 року ОСОБА_8 прийшов з роботи та повідомив про те, що йому треба поїхати порізати дрова у брата ОСОБА_14 . Наступного дня, ввечері близько дев`ятнадцятої години він пішов на зупинку, взяв з собою гроші. В суботу вона дзвонила до нього, але той був поза зоною, а згодом вже не брав слухавки. Трохи пізніше до неї зателефонував його брат, який повідомив, що ОСОБА_8 лежить в нього вдома сильно побитий. Після цього вона поїхала та забрала ОСОБА_8 додому. Дорогою він сильно рвав, а тому вона відвезла його відразу до приймального відділення лікарні. Коли ОСОБА_8 лежав у лікарні, то вона постійно купувала ліки, бо він не міг перші три дні ходити, він був у пригніченому стані, переживав за дітей, йому постійно ставили крапельниці.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показав, що взимку, дати точної не пам`ятає, він з потерпілим випив сто грам горілки на зупинці у с.Марківка. У якийсь момент під`їхала підвода, на якій обвинувачений з дружиною розпочали сварку з потерпілим ОСОБА_8 . Після цього, ОСОБА_8 штовхнув в плече ОСОБА_4 , далі останній наніс ОСОБА_8 два удари правою рукою в область лівої скроні та носа. В подальшому вони обоє впали на траву за зупинку автотранспорту. Він хотів їх розборонити, але вони сказали йому, що самі у всьому розберуться. Після цього він поїхав по своїх справах. На його думку, під час падіння ОСОБА_8 отримати пошкоджень не міг так як падали вони на траву. Під час досудового розслідування слідча проводила слідчий експеримент, в ході якого він під відеозапис показав момент нанесення ОСОБА_4 ударів ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні показав, що в листопаді місяці 2019 року ввечері він помітив ОСОБА_8 , який йшов в сторону Понінки. Той був увесь в крові, з носа йшла кров та повідомив йому, що його побив ОСОБА_4 . Після цього він завів його до себе додому, увімкнув воду, той вмився та пішов додому.

Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні показав, що дати точної не пам`ятає, але коли це все трапилося ОСОБА_8 мав допомогти різати дрова. У якийсь момент останній зателефонував та повідомив, що його побив ОСОБА_4 після чого на дзвінки не відповідав. До нього додому ОСОБА_8 прийшов десь о третій годині ночі, при цьому, був дуже побитий: опухле обличчя, червоне око, вивернутий ніс. Він поклав ОСОБА_8 спати. ОСОБА_8 нікуди не виходив доки його не забрала дружина.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні показала, що вона та ОСОБА_18 були понятими та присутні під час ознайомлення ОСОБА_4 з матеріалами досудового розслідування. На прохання слідчої ознайомитися з вказаними матеріалами ОСОБА_4 відмовився. При цьому, підтвердила факт свого підпису в протоколі про надання доступу до матеріалів досудового розслідування, акті про відмову підозрюваного від ознайомлення з матеріалами кримінального провадження (а.с. 187, 188).

Крім того вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 125 КК України підтверджується також наступними дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами по справі:

протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 09.01.2020, в якій ОСОБА_8 зазначає, що ОСОБА_4 на зупинці с.Марківка вчинив відносно нього тілесні ушкодження (а.с. 135);

висновком експерта №187 згідно якого при обстеженні ОСОБА_8 було виявлено такі тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма: струс головного мозку, синець на спинці носа з переходом в навколо очні ділянки, крововиливи в коньюктиву правого ока, садно на фоні синця на лівому крилі носа, перелом кісток носа, садна в лобовій ділянці зліва, на лобі зліва з переходом в лобну ділянку зліва / велика кількість /, вони утворилися від дії тупого (их) предметів за механізмом удару / стискання, тертя/, давністю можливо 20.12.19 р, належить до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, ці тілесні ушкодження у ОСОБА_8 могли утворитися не менше ніж від 2-3 травмуючих дій.

Також при обстеженні у ОСОБА_8 виявлено такі тілесні ушкодження: синці на передній поверхні правого плеча у середньо верхній частині, на задній поверхні правого плеча у середній частині, садна на задньо-зовнішній поверхні правого ліктьового суглобу, на тилі основної фаланги 2 пальця правої кисті, вони утворилися від дії тупого (их) предметів за механізмом удару / стискання, тертя /, давністю можливо 20.12.19, належать до легких тілесних ушкоджень, ці тілесні ушкодження у ОСОБА_8 могли утворитися не менше ніж від 3-4 травмуючих дій (а.с. 143, 144);

протоколом проведення слідчого експерименту від 29.05.2020 з відеозаписом та ілюстративними таблицями за участю потерпілого ОСОБА_8 , під час якого останній показав механізм та умови нанесення тілесних ушкоджень.( а.с. 147-160);

протоколом проведення слідчого експерименту від 29.05.2020 за участі свідка ОСОБА_9 з відеозаписом та ілюстративними таблицями, під час якого останній показав механізм та умови нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 (а.с. 161-168);

висновком експерта № 295 згідно якого не виключена можливість утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 , описаних у Висновку експерта №187 від 13.04.2020 за обставин, вказаних ним при проведенні слідчого експерименту 29.05.20 (а.с. 170-172);

висновком експерта №296 згідно якого не виключена можливість утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 , описаних у п 1, п 2 Підсумків Висновку експерта № 187 від 13.04.20 р, крім саден в лобовій ділянці зліва, на лобі зліва з переходом в лобну ділянку зліва, за обставин, вказаних свідком ОСОБА_9 при проведенні слідчого експерименту 29.05.20.

При проведенні слідчого експерименту 29.05.20 р ОСОБА_9 не описує конкретні обставини утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 у вигляді саден в лобній ділянці зліва, на лобі зліва з переходом в лобну ділянку зліва (а.с. 173-175);

протоколом проведення слідчого експерименту від 17.06.2020 за участю обвинуваченого ОСОБА_4 з відеозаписом та ілюстративними таблицями, під час якого останній показав механізм та умови нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 (а.с. 176-183).

Аналізуючи досліджені докази, суд доходить наступного.

Відповідно до ч.1 ст.84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

В ході судового розгляду суд безпосередньо, всебічно та повно дослідив усі докази, що містяться в матеріалах кримінального провадження і встановив правильність збирання стороною обвинувачення та закріплення кожного з них, тому, виходячи з положень статті 86 КПК України, вважає їх допустимими.

Крім того, суд дійшов висновку, що досліджені у судовому засіданні докази прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, тому є належними.

Таким чином, вказані досліджені судом докази є належними, допустимими, достовірними та такими, що у своїй сукупності підтверджують встановлені судом обставини скоєння ОСОБА_4 злочину відносно потерпілого.

Суд вважає послідовними показання потерпілого, який у судовому засіданні наголошував про завдання йому саме ОСОБА_4 одного удару в обличчя у районі носу, після чого він упав. Показання потерпілого узгоджуються та підтверджуються іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні, зокрема, показаннями свідка ОСОБА_9 , даними, отриманими під час слідчих експериментів, висновками судово-медичних експертиз. Підстав ставити під сумнів покази потерпілого у суду немає.

Зазначені докази узгоджуються між собою, доповнюють один одного, не містять суперечностей і не викликають сумнівів щодо їх достатності та достовірності, а їх сукупність виключає сумніви у причетності обвинуваченого до скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення.

При цьому, суд вважає безпідставними доводи захисника ОСОБА_7 в частині порушення вимог КПК України щодо порядку відкриття обвинуваченого матеріалів кримінального провадження з огляду на наступне.

Так у відповідності до вимог ст. 290 КПК України визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування. Прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні. Сторони кримінального провадження зобов`язані здійснювати відкриття одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду. Якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

У постанові від 06.12.2018 у справі № 521/2542/14-к Верховний суд констатував, що відповідно за самим змістом ч. 2 ст. 290 КПК України презюмується, що відкриття має бути здійснено до початку судового розгляду, оскільки сторони мають право на час бути готовими до проведення змагального процесу - мати заперечення на доводи сторони обвинувачення та навпаки.

Разом з тим, сторона як захисту, так і обвинувачення не може використовувати вказане положення процесуального закону як формальну й безумовну підставу визнання доказів недопустимими, які не відкриті одна одній та здобуті під час досудового розслідування.

Крім того, положення ч.12 ст.290 КПК України, якою встановлено, що якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази, містять наслідки - недопущення судом відомостей, що містяться в них як докази, що може мати місце лише у випадку саме не відкриття матеріалів провадження. Але щодо відкриття матеріалів тільки до початку проведення підготовчого судового засідання законодавцем нічого не зазначено. Тому не виключається, що таке відкриття вже може бути здійснено й тоді, коли судовий розгляд розпочався, наприклад, в разі залучення нового захисника або в інших випадках.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_4 відмовився від ознайомлення з матеріалами кримінального провадження про що свідчить протокол про надання доступу до матеріалів досудового розслідування, акт про відмову підозрюваного від ознайомлення з матеріалами кримінального провадження (а.с. 187, 188)

При цьому, після залучення до справи захисника, стороною обвинувачення у відповідності до ст. 290 КПК України відкрито матеріали досудового розслідування, про що свідчить заява ОСОБА_7 від 23.07.2020, якому надано для ознайомлення та зняття копій матеріалів кримінального провадження на 129 аркушах (а.с. 219).

З огляду на викладене, суд вважає, що стороною обвинувачення дотримано вимог ст. 290 КПК України під час відкриття матеріалів кримінального провадження.

Крім того, суд вважає безпідставними доводи захисника ОСОБА_7 в частині порушення порядку проведення слідчих експериментів передбачених КПК України, оскільки в судовому засіданні досліджено відеозаписи слідчих експериментів з участю потерпілого ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_9 та підозрюваного ОСОБА_4 , в ході яких учасники зазначили при яких обставинах та механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 . Крім того, на відеозаписах чітко зафіксовано, що слідчим роз`яснено права усіх учасникам.

Суд, визнає не допустимим доказом заяву понятої ОСОБА_19 від 25.03.2021, в якій підтверджує факт відмови обвинуваченого від ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, оскільки ОСОБА_19 безпосередньо судом не допитувалася.

При цьому, суд критично оцінює показання обвинуваченого, розцінює їх як спосіб захисту, оскільки вони суперечать і спростовуються дослідженими у судовому засіданні письмовими документами, а також показаннями потерпілого та свідків, які є послідовними, узгоджуються з іншими матеріалами кримінального провадження, не суперечать іншим доказам, наявним у матеріалах провадження й дослідженим в судовому засіданні. Така стратегія захисту, на думку суду, є нічим іншим, як способом уникнення обвинуваченим кримінальної відповідальності.

Відповідно до вимог ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, що встановлено ст. 22 КПК України.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку учасників кримінального провадження, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення з урахуванням вимог ч. 1 ст. 94 КПК України та статей 23, 84, 85, 86 КПК України, суд дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_4 зазначеного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, як дії, які виразилися в умисному спричиненні легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Суд вважає, що дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України.

Таким чином, істотних порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію дій або перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, судом не встановлено.

Суд не вбачає підстав для визнання недопустимих доказів, які подані стороною обвинувачення, оскільки такі докази зібрані та отримані в порядку, передбаченому КПК України, будь-яких істотних порушень прав та свобод людини при цьому не виявлено, а певні неточності, про які вказував захисник не є суттєвими та не можуть свідчити в загальному про недопустимість вказаних доказів.

Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали.

У відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого, у відповідності до ст.ст. 66, 67 КК України, суд не вбачає.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує досудову доповідь Баранівського районного сектору філії Державної установи "Центр пробації " у Житомирській області, згідно якої ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та ризики небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як середній (а.с. 51,52).

На обліку у лікарів психіатра та нарколога ОСОБА_4 не перебуває (а.с. 36).

Згідно довідки-характеристики ОСОБА_4 офіційно не працює, періодично зловживає спиртними напоями, неодноразово надходили заяви та скарги на нього щодо негативної поведінки (а.с. 138).

Отже, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, обставини вчиненого та його наслідки, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, відмовився від показів, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Разом з тим, суд враховує і ту обставину, що обвинувачений як під час досудового розслідування, так і в ході судового розгляду, не вчиняв жодних дій з метою відшкодування завданої шкоди потерпілому, не намагався примиритися з останнім та саму думку потерпілого, в зв`язку з чим суд вважає за необхідне призначити останньому основне покарання в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України у виді громадських робіт.

Підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України при призначенні покарання суд не вбачає.

На думку суду, таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення як обвинуваченим, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень.

Крім того, у кримінальному провадженні заявлений цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

У відповідності до частини 1 статті 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно вимог ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно виписки №4507 із медичної карти стаціонарного хворого Баранівської КЦРЛ у ОСОБА_8 було виявлено струс головного мозку та переломи кісток носа. (а.с. 34).

Із товарних чеків наданих суду вбачається, що ОСОБА_8 було неодноразово витрачалися кошти на лікування (а.с. 87-88).

Тому суд прийшов висновку, що вимога про стягнення з обвинуваченого матеріальних збитків підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини,які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В ст.89 ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, дії відповідача, внаслідок яких позивачу було спричинено тілесні ушкодження, є протиправними. Відповідно відповідачем порушені законні права та інтереси позивача. Він зазнав душевних страждань внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, а тому його вимоги про відшкодування моральної шкоди є правомірними.

Визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди, суд враховує характер тілесних ушкоджень, які віднесено до легкого ступеня тяжкості за ознакою короткочасного розладу здоров`я, обсяг страждань позивача.

Виходячи з вимог розумності і справедливості, суд вважає, що вимога про стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, а розмір моральної шкоди слід визначити в сумі 20000 грн., який буде достатнім для справедливої сатисфакції та відшкодування душевних страждань позивача.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Питання з речовими доказами суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Арешт на майно не накладався.

Запобіжні заходи до ОСОБА_4 суд не застосовує зважаючи на відсутність ризиків можливого уникнення від виконання призначеного судом покарання.

Керуючись ст.ст. 371, 373, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.125 КК України, та призначити покарання у виді громадських робіт в розмірі 190 (ста дев`яноста) годин.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту реального виконання ним покарання у виді громадських робіт.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 завдану злочином матеріальну шкоду в розмірі 3 309 (три тисячі триста дев`ять) грн 11 коп та моральну шкоду в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга доЖитомирського апеляційного суду через Баранівський районний суд протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження можуть отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1