Справа № 404/3361/21
Номер провадження 1-кс/404/1558/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2021 року Слідчий суддя Кіровського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про накладення арешту на земельні ділянки по кримінальному провадженню 0000966, за ч. 4 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство «Крок», як цивільний позивач по кримінальному провадженню 0000966, з попередньою кваліфікацією за ч. 4 ст. 190 КК України, подало клопотання про накладення арешту на двадцять п`ять індивідуально визначених земельних ділянок розташованих на території Солонцюватської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області.

В обґрунтування поданого клопотання зазначає, що підставою застосування арешту є збереження речових доказів, а також забезпечення цивільного позову поданого в цьому кримінальному провадженні.

Представник фермерського господарства подав заяву про розгляд клопотання без його участі. Вимоги підтримує. Майно не вилучалось, підозра не вручалась. Сторона захисту відсутня, тому власники земельних ділянок не викликались, слідчий з прокурором не з`явились.

Слідчому з прокурором доручено проведення цього досудового розслідування (ст.ст. 36-40 КПК України)

Право визнати майно речовим доказом належить тільки представнику сторони обвинувачення. ( ст. 98 КПК України)

Таким чином, належним суб`єктом звернення з клопотанням про накладення арешту для збереження речових доказів є тільки представники обвинувачення. Представник цивільного позивача не належить до кола осіб з сторони обвинувачення, тому цивільний позивач не має права звертатись з клопотанням про накладення арешту з метою збереження речового доказу. З цих підстав у задоволенні поданого клопотання необхідно відмовити.

За версією можливого позивача, другою підставою для накладення арешту на землю є необхідність забезпечення цивільного позову.

Починаючи з 06.05.2021 року, СВ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області проводить досудове розслідування по зазначеному кримінальному провадженню. (а.к.7)

Відповідно до п. 2.6 Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року при накладенні арешту на майно необхідно перевіряти наявність - належних підстав для арешту майна.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала не доведе необхідність такого арешту. ( ч. 1 ст. 170 КПК України)

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинні врахувати (ч. 2 ст. 173 КПК України) наявність обґрунтованої підозри.

Диспозиція ст. 190 КК України містить таку кваліфікуючу ознаку як заволодіння чужим майном. Умовою для настання кримінальної відповідальності за ст. 190 КК України є доведеність прямого умислу.

Згідно ч. 2 ст. 24 КК України, прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються. (ч. 5 ст. 132 КПК України)

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо не буде доведено, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Представник цивільного позивача не подав достатніх даних, на підставі яких доводиться обґрунтована підозра щодо ознак кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування арешту майна. (п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України). Термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення. Цивільний позивач не виконав вимог п. 3 ч. 2 ст. 173 КПК України, оскільки не подав доказів обґрунтованості підозри стосовно невідомих осіб, які заздалегідь усвідомлювали суспільно небезпечний характер переоформлення землі, передбачали небезпечні наслідки зміни власника і заздалегідь, бажали їх настання.

Навпаки, цивільний позивач подав докази послідовної та логічної поведінки, коли після смерті первинного користувача інші особи звернулись за отриманням права власності на землю, що звільнилася, так :

В 1992 році ОСОБА_3 отримав акт Б-010385 на право постійного користування земельною ділянкою.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Після цього 25 осіб отримало право власності на землю, яку міг при житті використовувати ОСОБА_3 .

Відповідно до вимог пунктів 3-4 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати : наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

Представник позивача не надав переконливих доказів обґрунтованості підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. Недоведеність обґрунтованості підозри виключає можливість застосування запропонованого позивачем заходу забезпечення.

Представники сторони обвинувачення не звернулись до слідчого судді з клопотанням про застосування будь-якого заходу забезпечення: тимчасовий доступ до речей і документів, огляд, обшук, привід. Не подали доказів призначення і проведення земельно-технічної експертизи. Без документів та висновку спеціального дослідження залишається непідтвердженим припущення позивача що заявлені до арешту земельні ділянки є одним і тим самим земельним масивом, яким при житті користувався ОСОБА_3 .

Необхідно зауважити, що виникненню цього земельного спору сприяла тривала бездіяльність ОСОБА_3 , який при житті не вніс відомості до кадастрової мапи про кадастровий номер спірної земельної ділянки, внаслідок чого на публічній кадастровій мапі некоректно відображалася інформація про земельну ділянку без власника. Крім того, слідчий не долучив докази на підтвердження проведених ним допитів службових осіб Держгеокадастру.

Таким чином передчасним залишаються лише усні припущення про можливі помилки при переоформленні земельних ділянок. Необхідно подати докази умисних шахрайських дій заздалегідь спрямованих на незаконне заволодіння земельними ділянками, чого позивач не виконав. Варто зауважити, що судами різних видів судочинств постійно вирішуються тисячі земельних спорів щодо правильності набуття, зміни, припинення земельних правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. Сукупність фактично з`ясованих обставин переконує в тому що захід забезпечення кримінального провадження повинен виконувати завдання суто кримінального судочинства, тоді як фактично існує невирішений земельний спір.

Вимоги клопотання розглянуто з додержанням частини 1 та 2 ст. 22 КПК України та ст. 26 КПК України, в межах заявлених вимог, доводів і долучених до клопотання доказів. Обовязок доведення обґрунтованості застосованого заходу забезпечення, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено на ініціатора такого клопотання, в даному випадку цивільного позивача. З огляду на вказане клопотання вирішено на підставі поданих доказів. Переконаний у неможливості свавільного втручання у право мирного володіння земельними ділянками.

Самостійною підставою для відмови в накладенні арешту на земельні ділянки є наступні недоліки:

Фермерське господарство «Крок» не надало доказів звернення ними до слідчого з цивільним позовом. Ця обставиня є безумовним приводом для відмови в клопотанні.

Крім того, ФГ «Крок» орендує та обробляє земельну ділянки державної форми власності площею 50 га.. Перехід форми власності з державної на приватну, не завдає шкоди майновим правам ФГ «Крок» як орендаря, а зміна особи власника не може завдати шкоду сільгоспвиробнику.

Відсутня підстава, розмір збитків та ціна позову, також не визначено особу відповідача, що виключає можливість оцінки обґрунтованості позову, як такого.

Самостійною підставою для відмови в задоволенні клопотання є порушення територіальної підслідності цього досудового розслідування, оскільки відповідно до ч. 4 Закону України «Про адміністративно-територіальний устрій», систему адміністративно-територіального устрою України складають Автономна Республіка Крим, області, райони, міста, райони в містах, селища, села. На їх основі формуються адміністративно-територіальні одиниці на підставі та в порядку, визначеним цим Законом.

Згідно з ч. 2 ст. 132 КПК України, клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться (зареєстрований) орган досудового розслідування як юридична особа.

Всупереч ч. 5 ст. 132 КПК України, слідчий та представник цивільного позивача не подали доказів вчинення злочину в місті Кропивницькому.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 218 КПК України, досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення. Якщо слідчому із заяви, повідомлення або інших джерел стало відомо про обставини, які можуть свідчити про кримінальне правопорушення, розслідування якого не віднесене до його компетенції, він проводить розслідування доти, доки прокурор не визначить іншу підслідність. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення невідоме або його вчинено за межами України, місце проведення досудового розслідування визначає відповідний прокурор з урахуванням місця виявлення ознак кримінального правопорушення, місця перебування підозрюваного чи більшості свідків, місця закінчення кримінального правопорушення або настання його наслідків тощо.

Місцем перебування більшості свідків є інша область.

Місцем можливого підроблення довіреностей є місто ЖИТОМИР.

Місцем ймовірного закінчення кримінального правопорушення стала перереєстрація земельних ділянок, державним реєстратором Олександрівської сільської ради Кіровоградської області.

Нерухомим майном, як об`єктом кримінально протиправних дій є земельна ділянка БОБРИНЕЦЬКОЇ територіальної громади.

Потерпілою визнана особа зареєстрована в БОБРИНЕЦЬКОМУ районі Кіровоградської області.

Підозру особі не вручали, відтак за цим критерієм підслідність не визначається.

Негативні наслідки від ймовірного незаконного відчуження земель державної форми власності могли настати для БОБРИНЕЦЬКОЇ територіальної громади.

Представник цивільного позивача подав витяг з ЄРДР в якому прокурор взагалі не визначений. Через цей грубий недолік прокурор не міг визначити місце проведення досудового розслідування. Це суперечить національному законодавству та вимогам міжнародних стандартів щодо якості проведення досудового розслідування, передбачених ст. 6 Європейської Конвенції, стосовно дотримання принципу юридичної визначеності.

Після винесення прокурором відповідного рівня постанови про визначення місця проведення досудового розслідування слідчий суддя забезпечить контроль за дотриманням прав учасників кримінального провадження. З огляду на вказане обґрунтовано стверджую , що цивільний позивач не подав доказів дотримання територіальної підслідності.

Згідно з ст. 3 КПК України, керівник органу прокуратури - Генеральний прокурор України, керівник регіональної прокуратури, керівник місцевої прокуратури та їх перші заступники і заступники, які діють у межах своїх повноважень. Відповідно ч. 5 ст. 36 КПК України, Генеральний прокурор України, керівник регіональної прокуратури, їх перші заступники та заступники своєю вмотивованою постановою мають право доручити здійснення досудового розслідування будь-якого кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування, у тому числі слідчому підрозділу вищого рівня в межах одного органу, у разі неефективного досудового розслідування.

При вирішенні цього клопотання не долучено доказів документів про неефективність проведення досудового розслідування слідчими, або постанови керівника відповідного рівня прокуратури про зміну чи визначення територіальної чи предметної підслідності проведення досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ініціатор клопотання не подав доказів законності проведення слідчим досудового розслідування у цьому провадженні. Без підтвердження правосуб`єктності, передчасним стане задоволення вимог поданого ним клопотання.

Зазначене твердження узгоджуються з сталими неодноразовими висновками Верховного Суду та правовою позицією в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.09.2016 року, адресованого заступнику Генерального Прокурора України, що згідно з ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів,згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Положеннями ст. 216 КПК України визначено підслідність органів досудового розслідування. Таким чином, законодавче розмежування підслідності між різними органами досудового розслідування визначає розподіл наданих кримінальним процесуальним законом повноважень таким органам. Перераховані недоліки є підставою для відмови у задоволенні поданого слідчим клопотання.

Арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. ( п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України)

Згіднео ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

З огляду на положення вищевказаної процесуальної норми права, вимога цивільного позивача про арешт майна передчасна, оскільки в цьому провадженні не вручали повідомлення про підозру.

Вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою. ( ч. 8 ст. 170 КПК України) тотожні вимоги містить і ч. 3 ст. 171 КПК України.

Як вже раніше зазначалося, орандарю не могла бути завдана майнова шкода. Крім цього не провели експертизу про визначення вартості ймовірного предмету посягання. Відсутній позов особи, якій могла бути завдана шкода внаслідок можливого переходу права власності на земельні ділянки. Зазначений недолік є істотним, тобто є підставою відмови у клопотанні. Керуючись ст.ст. 170-174 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання фермерського господарства «Крок» про накладення арешту на двадцять п`ять земельних ділянок розташованих на території Солонцюватської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги, а при оскарженні ухвали після постановлення ухвали апеляційним судом при відхиленні апеляції.

Ухвала підлягає негайному виконанню з моменту її проголошення.

Ухвала не оскаржується в апеляційному порядку.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда ОСОБА_1