Дата документу 08.06.2021 Справа № 333/5307/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/5307/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1018/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Комунарського районного судум.Запоріжжявід 27 квітня 2021 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, який не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого;
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

за участю захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Обвинувачений ОСОБА_6 , захисник - адвокат ОСОБА_7 звернулися до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 27 квітня 2021 року, якою строк дії запобіжного заходу у вигляд тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 продовжений на 60 днів, до 26 червня 2021 року, з правом внесення застави.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та тим, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати щодо нього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що прокурором не надано доказів на існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Крім того, в клопотанні про продовження строку дії запобіжного заходу прокурор посилається на ЄРДР №0003484 від 26 серпня 2017 року, провадження за яким закрито ухвалою Запорізького апеляційного суду від 07 листопада 2018 року. І хоча дана ухвала була скасована постановою Верховного Суду, положення КПК України не передбачають у такому разі обрання будь-якого запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_6 інший запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що стороною обвинувачення не надано доказів на існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Апелянт вказує на те, що в клопотанні прокурора та в ухвалі суду вказаний один епізод обвинувачення - пограбування Санаткіна.

Саме за звинуваченням у пограбуванні ОСОБА_8 ОСОБА_6 перебуває під вартою. Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 не вказав на ОСОБА_6 , як на особу, яка його пограбувала.

Є інше кримінальне провадження щодо пограбування ОСОБА_9 . В підготовчому судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 заперечував, що ОСОБА_6 є тією особою, яка пограбувала його.

Згідно з ухвалою суду, 22 вересня 2020 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшов обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.2 ст.186 КК України, реєстр матеріалів досудового розслідування і розписки про отримання обвинуваченим та захисником обвинувального акту і реєстру.
По даному кримінальному провадженню щодо ОСОБА_6 ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 11 березня 2021 року обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 10 травня 2021 року (включно).
Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою у зв`язку з тим, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу, не зникли.
Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання прокурора, просили суд обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Потерпілі у судове засідання не з`явились, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку. Про причини неявки суду не повідомили. Заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, до суду не надходило.

Прокурор у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, прокурором ОСОБА_10 подано заяву про розгляд матеріалів оскарження ухвали за його відсутності.
Оскільки, виходячи з положень кримінального процесуального законодавства, участь прокурора при розгляді апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого не є обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути вищевказану апеляційну скаргу без участі прокурора.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що останні задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).
Клопотання прокурора вказаним вимогам відповідає та має всі необхідні відомості, передбачені кримінальним процесуальним законодавством, а доводи сторони захисту про протилежне є непереконливими.
Наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому, у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , доводи його захисника, думка прокурора, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.
Так, із наданих матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, який є тяжким.
На обґрунтування висунутого обвинувачення прокурором надані докази, які судом першої інстанції будуть перевірятися на предмет їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку.
Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, не зменшились та існують на даний час, та запобігти цим ризикам неможливо шляхом застосування до обвинуваченого менш суворого запобіжного заходу.
Так, згідно з матеріалами провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні двох епізодів відкритого викрадення чужого майна (грабежу), вказані кримінальні правопорушення є тяжкими злочинами, за які передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі, раніше він неодноразово судимий - за умисні тяжкі злочини проти власності та умисний особливий злочин проти життя та здоров`я особи, обвинувачений ніде не працює, міцних соціальних зв`язків не має.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню ("Бекчиєв проти Молдови").

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".
Аналогічна позиція викладена у рішенні ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України", де зазначено, що на етапі розгляду питання щодо взяття заявника під варту аргументами на користь такого рішення стали серйозність звинувачень, пред`явлених заявникові, та ризик його втечі.
Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення даного провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.
Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою, допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
При цьому, суд, продовжуючи строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , відповідно до вимог ч.2 ст.183 КПК України одночасно визначив розмір застави.
Доводи захисника - адвоката ОСОБА_7 щодо непричетності обвинуваченого ОСОБА_6 до інкримінованого йому кримінального правопорушення є передчасними та мають перевірятися судом першої інстанції у встановленому законом порядку.
Перевірка вказаного питання на цій стадії провадження до компетенції апеляційного суду не відноситься.
Твердження апелянтів про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, були перевірені судом першої інстанції та спростовані в оскаржуваній ухвалі.
Дані про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися в умовах попереднього ув`язнення, в матеріалах провадження відсутні.
Твердження сторони захисту про те, що обвинувачений ОСОБА_6 перебуває під вартою в рамках провадження, у якому щодо нього запобіжний захід скасований, є безпідставними, оскільки згідно з матеріалами провадження та оскаржуваною ухвалою, запобіжний захід щодо ОСОБА_6 застосований судом у об`єднаному кримінальному провадженні.
Так, згідно з листом Комунарського районного суду м.Запоріжжя вих.№333/5307/17/7350/2021 від 01 червня 2021 року, в провадженні цього суду перебуває об`єднане кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 . Потерпілими в даному провадженні є ОСОБА_9 та ОСОБА_8 . В рамках цього провадження обвинуваченому ОСОБА_6 продовжений строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б були підставою для скасування вказаної ухали суду, при апеляційному її перегляді не встановлено.
Керуючись ст.ст.407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника-адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 27 квітня 2021 року, якою строк дії запобіжного заходу у вигляд тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 продовжений на 60 днів, до 26 червня 2021 року, з правом внесення застави, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4