Справа № 201/2109/21
Провадження № 1-кс/201/714/2021
УХВАЛА
Іменем України

03 березня 2021 року м. Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого з ОВС четвертого ВРКП СУ ГУ ДФС у Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_4 про надання дозволу на арешт за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000001 від 09 січня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212, ч.2 ст. 205-1, ч.5 ст. 27 ч.3 ст.212 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся до слідчого судді із вищевказаним клопотанням, в обґрунтування якого послався на те, що четвертий ВРКП СУ ГУ ДФС у Дніпропетровській області проводить досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000001 від 09.01.2020 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.212, ч.2 ст. 205-1, ч.5 ст. 27 ч.3 ст.212 КК України.
Службові особи ПрАТ «Петриківський рибгосп» (код 30063871) в період з 2019 по теперішній час діючи умисно, з метою мінімізації податкових зобов`язань з ПДВ відображають в бухгалтерському та податковому обліках підприємства, у податковій звітності з ПДВ фінансово-господарські безтоварні операцій щодо нібито придбання товарів (робіт, послуг) у підприємств ТОВ «МТС-Бетон» (код 40159233), ТОВ «Прайм Строй ЛТД» (код 42502910), ТОВ «ОК «Цитадель» (код 39847145), ТОВ «ПромоСервіс» (код 39932350) та в порушення п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 (із змінами та доповненнями) ухилились від сплати податку на додану вартість в сумі 8 087 849 грн., що призвело до фактичного ненадходження коштів до бюджету держави в особливо великих розмірах.
Додатково було встановлено, що з 2018 року по теперішній час на території
м. Дніпра та Дніпропетровської області діють невстановлені особи, використовуючи підконтрольні суб`єкти господарської діяльності відносно яких, внесено завідомо неправдиві відомості та умисно подано зазначені документи, державному реєстратору для проведення реєстрації/перереєстрації, а саме таких підприємств, як, ТОВ «Промо-Сервіс» (код 39932350), ТОВ «МТСБетон» (код 40159233), ТОВ «Охоронна компанія «Цитадель» (код 39847145), ТОВ «Укр Строй Альянс» (код 42505120), ТОВ «Прайм Строй ЛТД» (код 42502910), ТОВ «Національна Енергетична Компанія» (код 41577257), ТОВ «Азимут Групп» (42068464) та інші підприємства.
Вищезазначені підприємства, зареєстровані без мети ведення реальної фінансово-господарської діяльності та стали підставою для формування ризикового податкового кредиту з ПДВ підприємствами вигодонабувачами, внаслідок чого 2018-2020 років платниками податків реального сектору економіки в тому числі ПАТ «Петриківський рибгосп» (код 30063871), що зареєстровано за податковою адресою та фактично розташоване: Дніпропетровська область, Петриківський район, смт. Петриківка,
вул. Дніпрова, буд.17, в документах податкової звітності задекларовано наявність фінансово-господарських відносин, які фактично не відбувались, в наслідок чого існує заниження сплати в державний бюджет України податку на додану вартість на суму, яка в сім тисяч і більше разів перевищує установлений законодавством неоподаткований мінімум доходів громадян, тобто в особливо великих розмірах.
Факт пов`язанності зазначених підприємств підтверджується однаковими ІР-адресами НОМЕР_1 (ТОВ «Дніпронет») з яких подається звітність, місцем реєстрації (ГУ ДПС у Дніпропетровській обл.(м. Кам`янське), банківськими установами у яких відкриті рахунки, тотожні податкові адреси, однакові контрагенти постачальники та покупці, тощо.
Відповідно до аналізу фінансово-господарської діяльності ТОВ «Промо-Сервіс»
(код 39932350), а саме аналізом баз даних виписаних та зареєстрованих податкових накладних, встановлено, що близько 90% податкового кредиту сформовано за рахунок купівлі: газу, бензину марки «А-95», «А-92» та дизельного палива, а податкові зобов`язання зазначаються за рахунок надання транспортних послуг з перевезення товарно-матеріальних цінностей вантажними автомобілями DAF, які згідно до інформації з баз даних автотранспортних засобів у якості пального використовують лише дизельне паливо.
Так, за період з 2018 по 2019 р. підприємство було придбано дизельного пального в кількості 217 475 л., газу 272 097 л., бензин марки «А-95», «А-92» 765 765 л., хоча встановлено, що у підприємства відсутні послуги з зберігання зазначених ТМЦ та протягом 2018-2019 років ТОВ «Промо-Сервіс» реалізацію бензину, газу воно не здійснювало, а також у своїй діяльності не використовувало.
Отже виходячи з вищевикладеного, вказані фінансові операції були проведені лише з метою мінімізації сплати податкових зобов`язань до бюджету та прикриття незаконної діяльності, що полягає у безпідставному переведенні безготівкових грошових коштів у готівку та наданні послуг по незаконному формуванню сум у складі податкового кредиту по податку на додану вартість реально діючим суб`єктам підприємницької діяльності шляхом документального оформлення безтоварних господарських операцій. Зазначеними підприємствами документально оформлюються неіснуючі операції, які нібито свідчили про отримання ТМЦ, надання послуг, виконання робіт, після чого, вказані завідомо підроблені документи передаються замовникам «послуг» із конвертації в готівку безготівкових коштів для їх відображення в бухгалтерському і податковому обліках, з метою незаконного формування податкового кредиту з ПДВ та валових витрат з податку на прибуток для подальшого заниження своїх податкових зобов`язань.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ТОВ «Азимут Груп» (код 42068464), використовує банківський рахунок № НОМЕР_2 , що відкритий в АТ «ОТП Банк» (МФО 300528) в незаконній діяльності.
З метою недопущення незаконної конвертації грошових коштів та надання послуг з незаконної мінімізації податкових зобов`язань реальному сектору економіки, виключення несплати податків до Державного бюджету України слідчий просив:
1.Накласти арешт на грошові кошти, що знаходяться на рахунку ТОВ «Азимут Груп» (код 42068464) № НОМЕР_2 , що відкритий в АТ «ОТП Банк» (МФО 300528).
2.Зупинити видаткові операції по вищевказаних рахунках за винятком видаткових операцій, пов`язаних з перерахуванням грошових коштів по сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів) в бюджет або державні цільові фонди по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та видатків, пов`язаних з виплатою заробітної плати.

3.Після пред`явлення ухвали, кошти на зазначених рахунках заарештувати негайно, про що зобов`язати службових осіб вказаної банківської установи зробити відмітку в ухвалі суду із вказівкою дати й часу її надання в банківську установу, а також дати, часу її виконання й суми арештованих коштів.

4.Зобов`язати службових осіб вказаної банківської установи направляти виписки (довідки) із зазначенням даних про зміну суми грошових коштів на вищезазначених рахунках із вказівкою суми залишку, дати і часу зміни до СУ ГУ ДФС у Дніпропетровській області, розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Сімферопольська, буд. 17-А.

Слідчий подав заяву про розгляд клопотання без його участі та аудіо/відео фіксації.

Враховуючи положення ч. 6 ст. 9 КПК України, суддя слідчий вважає за необхідне застосувати загальні засади кримінального провадження, передбачені ст. 28 КПК України, та розглянути клопотання без його участі, з метою прийняття процесуального рішення по ній в розумні строки, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 КПК України.

При цьому слідчий суддя враховує практику ЄСПЛ щодо тлумачення положення «розумний строк», яка говорить, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродно встановлювати один строк у конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (рішення у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства").

Згідно ст. 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Також слід зазначити, що Європейський суд у своїх рішеннях наголошує на тому, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Кожна з сторін, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Враховуючи, що клопотання надійшло до суду 02.03.2021 року, то останній день розгляду клопотання припадає на 04.03.2021 року, а також, через те, що виклик слідчого був здійснений у встановленій законом формі, то з метою недопущення порушення строків розгляду клопотання про арешт майна, суд вважає за необхідне розглянути вказане клопотання у дводенний строк.

У відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснюється.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та матеріали, які додані до нього, приходить до такого висновку.
Слідчим суддею встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів клопотання, четвертий ВРКП СУ ГУ ДФС у Дніпропетровській області проводить досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000001 від 09.01.2020 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.212, ч.2 ст. 205-1, ч.5 ст. 27 ч.3 ст.212 КК України.

Службові особи ПрАТ «Петриківський рибгосп» (код 30063871) в період з 2019 по теперішній час діючи умисно, з метою мінімізації податкових зобов`язань з ПДВ відображають в бухгалтерському та податковому обліках підприємства, у податковій звітності з ПДВ фінансово-господарські безтоварні операцій щодо нібито придбання товарів (робіт, послуг) у підприємств ТОВ «МТС-Бетон» (код 40159233), ТОВ «Прайм Строй ЛТД» (код 42502910), ТОВ «ОК «Цитадель» (код 39847145), ТОВ «ПромоСервіс» (код 39932350) та в порушення п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 (із змінами та доповненнями) ухилились від сплати податку на додану вартість в сумі 8 087 849 грн., що призвело до фактичного ненадходження коштів до бюджету держави в особливо великих розмірах.
Додатково було встановлено, що з 2018 року по теперішній час на території
м. Дніпра та Дніпропетровської області діють невстановлені особи, використовуючи підконтрольні суб`єкти господарської діяльності відносно яких, внесено завідомо неправдиві відомості та умисно подано зазначені документи, державному реєстратору для проведення реєстрації/перереєстрації, а саме таких підприємств, як, ТОВ «Промо-Сервіс» (код 39932350), ТОВ «МТСБетон» (код 40159233), ТОВ «Охоронна компанія «Цитадель» (код 39847145), ТОВ «Укр Строй Альянс» (код 42505120), ТОВ «Прайм Строй ЛТД» (код 42502910), ТОВ «Національна Енергетична Компанія» (код 41577257), ТОВ «Азимут Групп» (42068464) та інші підприємства.
Вищезазначені підприємства, зареєстровані без мети ведення реальної фінансово-господарської діяльності та стали підставою для формування ризикового податкового кредиту з ПДВ підприємствами вигодонабувачами, внаслідок чого 2018-2020 років платниками податків реального сектору економіки в тому числі ПАТ «Петриківський рибгосп» (код 30063871), що зареєстровано за податковою адресою та фактично розташоване: Дніпропетровська область, Петриківський район, смт. Петриківка,
вул. Дніпрова, буд.17, в документах податкової звітності задекларовано наявність фінансово-господарських відносин, які фактично не відбувались, в наслідок чого існує заниження сплати в державний бюджет України податку на додану вартість на суму, яка в сім тисяч і більше разів перевищує установлений законодавством неоподаткований мінімум доходів громадян, тобто в особливо великих розмірах.
Факт пов`язанності зазначених підприємств підтверджується однаковими ІР-адресами НОМЕР_1 (ТОВ «Дніпронет») з яких подається звітність, місцем реєстрації (ГУ ДПС у Дніпропетровській обл.(м. Кам`янське), банківськими установами у яких відкриті рахунки, тотожні податкові адреси, однакові контрагенти постачальники та покупці, тощо.
Відповідно до аналізу фінансово-господарської діяльності ТОВ «Промо-Сервіс»
(код 39932350), а саме аналізом баз даних виписаних та зареєстрованих податкових накладних, встановлено, що близько 90% податкового кредиту сформовано за рахунок купівлі: газу, бензину марки «А-95», «А-92» та дизельного палива, а податкові зобов`язання зазначаються за рахунок надання транспортних послуг з перевезення товарно-матеріальних цінностей вантажними автомобілями DAF, які згідно до інформації з баз даних автотранспортних засобів у якості пального використовують лише дизельне паливо.
Так, за період з 2018 по 2019 р. підприємство було придбано дизельного пального в кількості 217 475 л., газу 272 097 л., бензин марки «А-95», «А-92» 765 765 л., хоча встановлено, що у підприємства відсутні послуги з зберігання зазначених ТМЦ та протягом 2018-2019 років ТОВ «Промо-Сервіс» реалізацію бензину, газу воно не здійснювало, а також у своїй діяльності не використовувало.
Отже виходячи з вищевикладеного, вказані фінансові операції були проведені лише з метою мінімізації сплати податкових зобов`язань до бюджету та прикриття незаконної діяльності, що полягає у безпідставному переведенні безготівкових грошових коштів у готівку та наданні послуг по незаконному формуванню сум у складі податкового кредиту по податку на додану вартість реально діючим суб`єктам підприємницької діяльності шляхом документального оформлення безтоварних господарських операцій. Зазначеними підприємствами документально оформлюються неіснуючі операції, які нібито свідчили про отримання ТМЦ, надання послуг, виконання робіт, після чого, вказані завідомо підроблені документи передаються замовникам «послуг» із конвертації в готівку безготівкових коштів для їх відображення в бухгалтерському і податковому обліках, з метою незаконного формування податкового кредиту з ПДВ та валових витрат з податку на прибуток для подальшого заниження своїх податкових зобов`язань.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ТОВ «Азимут Груп» (код 42068464), використовує банківський рахунок № НОМЕР_2 , що відкритий в АТ «ОТП Банк» (МФО 300528) в незаконній діяльності.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Європейський суд з прав людини при здійсненні правосуддя неодноразово звертав увагу на: структуру статті 1 Першого протоколу, а саме «три норми»: Ця стаття містить три окремі норми. Перша норма, яка має загальний характер, проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма стосується випадків позбавлення майна і підпорядковує його певним умовам - вона міститься в другому реченні частини першої. Третя норма визнає, що держави мають право, зокрема, контролювати використання майна, відповідно до загальних інтересів, шляхом запровадження законів, які вони вважають необхідними для забезпечення такої мети; ця норма міститься в частині другій.
Перед тим як з`ясувати, чи було дотримано першу норму, Суд повинен встановити застосовність у цій справі решти двох норм. Рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) від 23 вересня 1982 р., заяви №№ 7151/75; 7152/75, серія А, № 52.
Крім того, Європейський суд з прав людини наголошує, що втручання у право власності допустиме лише тоді, коли воно переслідує легітимну мету в суспільних інтересах. Але, окрім того, втручання у право безперешкодного користування своїм майном передбачає «справедливу рівновагу» між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав людини.
Суд також наголошує на тому, що втручання, особливо коли воно має розглядатися в контексті частини другої статті 1 Протоколу № 1, має забезпечити «справедливу рівновагу» між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав людини. Важливість забезпечення цієї рівноваги відбивається в структурі статті 1 загалом, а отже, й у частині другій. Має бути розумне співвідношення між засобами, що використовуються, і поставленою метою.
З`ясовуючи, чи дотримано цієї вимоги, Суд визнає, що держава має право користуватися широкими межами свободи розсуду як у виборі засобів примусового виконання наказів, так і у з`ясуванні виправданості наслідків такого виконання наказів у світлі загальних інтересів - виконання, що спрямоване на досягнення мети, поставленої даним законом. У таких сферах, як житлова, що відіграє центральну роль у забезпеченні добробуту й економічної політики в сучасному суспільстві, Суд поважатиме законодавчі рішення, якщо вони відповідають загальним інтересам і ґрунтуються на чітко сформульованому розумному вмотивуванні (див. рішення у справі «Мелахер та інші проти Австрії» (Mellacher and Others v. Austria), заяви №№ 10522/83; 11011/84; 11070/84, рішення від 19 грудня 1989 р., п. 48, та у справі «Шассанью та інші проти Франції» (Chassagnou and Others v. France) [GC], від 29 квітня 1999 р., заяви №№ 25088/94, 28331/95 та 28443/95, п. 75). Рішення у справі «"Іммобільяре Саффі" проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [GC] від 28 липня 1999 р., заява № 22774/93, п. 49.
Так, у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» заявники скаржились на те, що постанова муніципалітету міста Стокгольм, яка дозволяла місцевій владі відчужувати за своїм бажанням практично без обмежень будь-яку власність, порушувала їхнє право власності за статтею 1 Протоколу № 1. Суд ухвалив, що хоч подібне відчуження теоретично залишало за власниками право користуватися та розпоряджатися своєю власністю, однак практично їхні можливості робити це були обмежені настільки, що застосування шведського закону справді порушувало їхнє право на вільне володіння своїм майном. Розглянувши справу, Суд також підкреслив свою думку про те, що Конвенція у цілому вимагає збереження балансу між інтересами суспільства і основними правами людини, та зауважив, що у випадку позбавлення власності, встановлені обмежень на користування нею чи в інших подібних випадках справедливість вимагає, щоб особам, які постраждали, було надано право оскаржувати рішення уряду з питань позбавлення власності, встановлення контролю за її використанням і було надане відшкодування.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину і достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Однак, зазначених вимог закону слідчий, який вніс слідчому судді клопотання, не дотримався.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Як вбачається з матеріалів провадження, слідчий зазначив, що з метою недопущення незаконної конвертації грошових коштів та надання послуг з незаконної мінімізації податкових зобов`язань реальному сектору економіки, виключення несплати податків до Державного бюджету України потрібно накласти арешт на рахунки в банківських установах пов`язаних підприємств.
Згідно зі ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до вимог ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Виходячи з положень наведених норм права, майно, яке, на переконання органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, прокурора.
Згідно з ч. 3 ст. 110 КПК України, рішення слідчого, прокурора приймаються у формі постанови.
Аналізуючи наведені вимоги закону, слідчий суддя переконаний, що висновок органу досудового розслідування щодо відповідності майна тим чи іншим ознакам ст. 98 КПК України може бути зроблений лише в тексті постанови, яка має відповідати вимогам ч. 5 ст. 110 КПК України, зокрема, містити мотиви прийнятого рішення.
Відсутність постанови про визнання майна речовим доказом, як окремого процесуального документу, який фіксує висновок слідчого про набуття майном статусу речового доказу та мотиви, з яких він дійшов такої думки, позбавляє слідчого суддю можливості провести аналіз та зробити висновок про відповідність цього майна положенням ст. 98 КПК України та наявність чи відсутність підстав для арешту майна саме з метою його збереження як речового доказу, оскільки слідчий суддя не наділений правом самостійного визначення підстав, передбачених ст. 98 КПК України, та має здійснювати контроль правильності прийнятого слідчим рішення.
Наведені слідчим у клопотанні про арешт майна підстави, у зв`язку з якими майно відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, не може бути визнано достатнім для висновку, що це майно є речовим доказом, оскільки, згідно з положеннями ст. 171 КПК України, викладені у клопотанні обставини мають бути доведені доказами, доданими до клопотання, тоді як саме клопотання не є доказом будь-яких обставин.
Таким чином, слідчий/прокурор, який вважає за потрібне звернутись до слідчого судді з клопотанням про арешт майна з метою забезпечити збереження його як речового доказу, першочергово мав би визнати майно, на яке він просить накласти арешт, речовим доказом у кримінальному провадженні шляхом винесення про це постанови, в якій зазначити підстави для визнання майна речовим доказом з огляду на положення ст. 98 КПК України, однак таких дій вчинено не було з огляду на відсутність у доданих до клопотання матеріалах постанови про визнання майна речовим доказом.
Крім того, хоча дане кримінальне провадження здійснюється за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212, ч.2 ст. 205-1, ч.5 ст. 27 ч.3 ст.212 КК України, однак в ньому на теперішній час не встановлено жодної особи, яка є потерпілою, тобто якій шляхом обману чи зловживання довірою була спричинена матеріальна шкода. Із цього випливає, що слідчий/прокурор не довів існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, який може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Також слідчий суддя звертає увагу, що у клопотанні слідчого, в порушення вимог ч. 2 ст. 171 КПК України, не зазначено суму грошових коштів, які знаходяться на рахунку ТОВ «Азимут Груп» (код 42068464) № НОМЕР_2 , що відкритий в АТ «ОТП Банк» (МФО 300528), та не визначена сума, на яку слідчий просить суд накласти арешт.
Відсутність даних про суму таких грошових коштів в силу вимог п. п. 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України позбавляє слідчого суддю оцінити розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для працівників цих товариств.
До того ж слідчий суддя констатує, що слідчий у клопотанні, висловлюючи прохання накласти арешт на грошові кошти, які знаходяться на рахунку ТОВ «Азимут Груп» (код 42068464) № НОМЕР_2 , що відкритий в АТ «ОТП Банк» (МФО 300528), вказав одночасно і на необхідність зупинення видаткових операцій по даним рахункам (крім операцій по платежах з оплати праці, до бюджетів усіх рівнів та до державних цільових фондів), однак вказане суперечить вимогам ч. 10 ст. 170 КПК України, оскільки зупинення/припинення видаткових операцій не може бути здійснене за ухвалою слідчого судді, а на видаткові операції може бути накладено арешт.
Також вимога про зобов`язання службових осіб банківської установи направляти виписки (довідки) із зазначенням даних про зміну суми грошових коштів на вищезазначених рахунках із вказівкою суми залишку, дати і часу зміни до СУ ГУ ДФС у Дніпропетровській області суперечить вимогам ч. 10 ст. 170 КПК України, оскільки вказане також суперечить вимогам ч. 10 ст. 170 КПК України.
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає, що в розумінні вимог ст. 132 КПК України слідчий не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які він послався у своєму клопотанні.
Керуючись ст.ст. 110, 131, 132, 170-173, 369-372 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого з ОВС четвертого ВРКП СУ ГУ ДФС у Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_4 про надання дозволу на арешт за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000001 від 09 січня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212, ч.2 ст. 205-1, ч.5 ст. 27 ч.3 ст.212 КК України відмовити.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення, а особами, що були відсутні при її проголошенні, в той же строк з моменту отримання її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_1