ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1462/21 Справа № 182/173/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
потерпілого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001628 за апеляційною скаргою прокурора Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2021 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, працюючого на підставі договору про надання послуг з перевезення вантажу з ПП «Фабер», не одруженого, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,

В с т а н о в и л а:

Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2021 року ОСОБА_7 визнано винним за ч. 1 ст. 286 КК України (в редакції Закону № 586-VI від 24.09.2008) та призначено покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. 00 коп., без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Судом також вирішено долю речових доказів та питання розподілу процесуальних витрат.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 13 червня 2019 о 16 годині 15 хвилин, керуючи належним ОСОБА_10 технічно справним автомобілем марки «Opel Vivaro», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині регіональної автодороги «Кропивницький-Кривий-Ріг-Запоріжжя» з боку м. Нікополя Дніпропетровської області в напрямку м. Марганець Дніпропетровської області.
Під час руху транспортного засобу, автомобіля марки «Opel Vivaro», державний номерний знак НОМЕР_1 , водій ОСОБА_7 , не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян. Будучи неуважним до дорожньої обстановки, її змінам, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, не маючи будь-яких перешкод технічного характеру, втратив контроль над керування транспортним засобом, унаслідок чого виїхав на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з технічно справним легковим автомобілем марки «DAEWOO SENS» державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 , який рухався по своїй смузі руху.
Внаслідок зіткнення водію автомобіля марки «DAEWOO SENS» державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_8 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді - закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, саден та забитої рани обличчя, закритої травми грудної клітини, закритого перелому грудини, закритих переломів 4-го 5-го ребер грудної клітини справа, відкритого уламкового перелому правого наколінника, забитої рани правого колінного суглобу, закритих переломів таранної, кубовидної, п`яточної кісток правої стопи, забитої рани лівої гомілки, садна лівого плеча.
Своїми діями водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 12.1 Правил дорожнього руху України.
Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №11/10.1/1415 від 24.12.2019 року, невиконання вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної події. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 797 від 27.12.2019 року, ОСОБА_8 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, саден та забитої рани обличчя, закритої травми грудної клітини, закритого перелому грудини, закритих переломів 4-го 5-го ребер грудної клітини справа, відкритого уламкового перелому правого наколінника, забитої рани правого колінного суглобу, закритих переломів таранної,кубовидної, п`яточної кісток правої стопи, забитої рани лівої гомілки, садна лівого плеча, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (згідно пункту 2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень). Виявлені тілесні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, або від ударів об такі предмети, в умовах дорожньо-транспортної пригоди.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.1 ст.286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому середнього ступеня тяжкості тілесне ушкодження.

Прокурор не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2021 року скасувати в частині призначення покарання та ухвалити свій вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень, без позбавлення права керувати транспортним засобом. В іншій частині вирок залишити без змін.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим ОСОБА_7 було призначено покарання менше, ніж передбачене КК України, а саме у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. 00 коп., оскільки санкція ч.1 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді штрафу від 200 до 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення та просив її задовольнити, обвинувачений та потерпілий не заперечували проти задоволення даної апеляції. В судових дебатах сторони підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддю-доповідача, думки учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненому кримінальному правопорушенні, кваліфікація його дій за ч.1 ст. 286 КК України та фактичні обставини кримінального провадження в поданій апеляційній скарзі не оспорюються, а тому апеляційним судом не перевіряються.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Так, суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Судом чітко дотримано ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Разом з тим, обговорюючи доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів вважає їх такими, що ґрунтуються на вимогах закону.
Згідно п.1 ч.1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, вважається незастосування судом кримінального закону, який підлягає застосуванню.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Як вбачається з вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно вимог ст. ст.50,65 КК України та положень п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Як убачається з вироку, при обранні обвинуваченому ОСОБА_7 виду та міри покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, до адміністративної відповідальності під час судового розгляду не притягувався, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не одружений, на утриманні нікого немає. Згідно характеристики ТОВ «БИРЕМА» ОСОБА_7 зарекомендував себе з позитивного боку, як дисциплінований, ініціативний, кваліфікований співробітник (а.п.139), на момент розгляду кримінального провадження працює за договором про надання послуг в ПП «Фабер». Одразу після дорожньо-транспортної пригоди місце ДТП не покинув, приймав активну участь у всіх слідчих діях, сприяв розкриттю злочину. Матеріальну та моральну шкоду потерпілому відшкодував у повному обсязі. У скоєному щиро розкаявся. Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданої шкоди. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
Разом з тим, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, суд першої інстанції зазначив, що оскільки закон Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII, який набрав чинності з 01 липня 2020 року, посилює кримінальну відповідальність за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, то він не поширюється на обвинуваченого ОСОБА_7 , який скоїв кримінальне правопорушення до набрання чинності вищезазначеним законом і відповідно покарання необхідно визначити в межах санкції ч.1 ст.286 КК України в редакції, що була чинною на час скоєння кримінального правопорушення (в редакції Закону № 586-VІ від 24.09.2008).
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись з наступних підстав.
Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Згідно з ч.2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Як передбачено положеннями ч.1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Згідно з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України щодо питання чинності закону про кримінальну відповідальність у часі та його зворотної дії, на стадії визначення тієї норми закону, яка встановлює вид і міру юридичної відповідальності, відбувається вибір такої норми, з`ясовується її зміст, форма та чинність, визначається редакція норми, яка діяла на момент вчинення діяння, встановлюється її дія у часі, просторі та щодо певного кола осіб (ст.ст. 4, 6, 7 та 8 КК України).
Дійсно, Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII, який набрав чинності з 01 липня 2020 року, посилює кримінальну відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, а тому у відповідності до вимог ст. 4 КК України обвинуваченому ОСОБА_7 повинно бути призначено покарання, передбачене законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Апеляційним переглядом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 286 КК України, 13 червня 2019 року, і редакцією норми ч.1 ст. 286 КК України, яка діяла на момент вчинення цього кримінально-протиправного діяння, було передбачено покарання у виді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Втім, суд першої інстанції всупереч вимогам чинного законодавства призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 286 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятидесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, без позбавлення права керувати транспортними засобами, пославшись при цьому на ч.1 ст. 286 КК України в редакції Закону № 586-VI від 24.09.2008 року, хоча даним Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, який набрав чинності 16.11.2008 року, було внесено зміни до КК України, а саме в абзаці другому частини першої статті 286 слова "до ста" замінено словами "від двохсот до п`ятисот".
Таким чином, оскаржуване рішення суду першої інстанції свідчить про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, тобто неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, що потягло за собою також і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Відповідно до п.4 ч.1ст. 409, 413, 414 КПК України підставами для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 421 КПК України обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.
Статтею 420 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: 1) необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; 2) необхідності застосування більш суворого покарання; 3) скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції; 4) неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 припустився неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та призначення невідповідного ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого покарання, а тому доводи апеляційної скарги прокурора підлягають задоволенню, і відповідно до ст.420 КПК України, з урахуванням викладеного, вирок щодо обвинуваченого є таким, що підлягає скасуванню з постановленням нового вироку в частині призначення обвинуваченому покарання.
Колегія суддів вважає, що покарання у виді штрафу в розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень, без позбавлення права керувати транспортними засобами, буде цілком законним і справедливим, таким, що сприятиме перевихованню обвинуваченого ОСОБА_7 та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 - задовольнити.
Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2021 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання скасувати.
Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 286 КК України (в редакції Закону № 586-VI від 24.09.2008 року) у виді штрафу в розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії вироку безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Негайно після проголошення вручити копію вироку обвинуваченому, прокурору.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4