Справа№639/5582/21
Провадження №1-кс/639/1466/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2021 року м. Харків

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , особи, видача якої запитується ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові клопотання в.о. начальника відділу міжнародного співробітництва Харківської обласної прокуратури ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) для забезпечення видачі особи стосовно

ОСОБА_4 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 ,який розшукується компетентними органами Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого п. п. «ж», «з» ч.2 ст.105 КК Російської Федерації,

в с т а н о в и в :

На розгляд до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшло клопотання в.о. начальника відділу міжнародно-правового співробітництва Харківської обласної прокуратури ОСОБА_6 про зміну громадянину Російської Федерації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу з особистого зобов`язання та застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційного арешту) для забезпечення його видачі на запит компетентних органів Російської Федерації.

Клопотання обґрунтовано тим, що 09.08.2019 року працівниками Управління Служби безпеки України в Харківській області, Харківського управління ДВБ НПУ, БПОП ГУНП в Харківській області порядку ст. ст. 208, 582 КПК України було затримано громадянина Російської Федерації ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який оголошений у міжнародний розшук каналами МОКП Інтерпол та розшукується компетентними органами Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого п.п. «ж», «з» ч. 2 ст. 105 Кримінального кодексу Російської Федерації (вбивство за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів). Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.09.2019р. відносно ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт), який ухвалою слідчого судді цього ж суду від 04.05.2020р. було змінено на домашній арешт, а ухвалою від 21.12.2020р. на особисте зобов`язання, який діє і на теперішній час.

Водночас, постановою Офісу Генерального прокурора від 24.06.2021р. прийнято рішення про видачу ОСОБА_4 до Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності. Вказана постанова набрала законної сили, адже не була оскаржена у строки, передбачені ст. 590 КПК України.

З огляду на викладене, посилаючись на положення ч. 13 ст. 584 КПК України, прокурор просив повторно застосувати відносноОСОБА_4 екстрадиційний арешт, з метою його фактичної передачі іноземній державі на виконання рішення про видачу.
У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив його задовольнити, оскільки з метою фактичної передачі ОСОБА_4 необхідно застосувати відносно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Захисник заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на його необґрунтованість, зокрема через те, що екстрадиційна перевірка щодо ОСОБА_4 здійснювалась формально, процедура дотримана не була. ОСОБА_4 протягом всього часу виконував процесуальні обов`язки належним чином. Крім того захисник посилалась на те, що було подано апеляційну скаргу на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.10.2020р., яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 до Державної міграційної служби Українита Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про скасування рішення від 21 квітня 2020 року № 101-20, яким ОСОБА_4 було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Також було оскаржено постанову Офісу Генерального прокурора від 24.06.2021р. про видачу ОСОБА_4 до Російської Федерації. Більш того ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 03.08.2021р. вже було відмовлено в задоволенні аналогічного клопотання прокурора.

ОСОБА_4 у судовому засіданні також заперечував проти клопотання з підстав, зазначених захисником, та просив залишити йому запобіжний захід у вигляд особистого зобов`язання, адже умови останнього ним не порушувались.
Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши прокурора, захисника та особу, стосовно якої вирішується питання про застосування екстрадиційного арешту, слідчий суддя дійшов таких висновків.
Судовим розглядом встановлено, що до прокуратури Харківської області 09.08.2019 року з Ізюмської місцевої прокуратури надійшло повідомлення про затримання цього ж дня працівниками Управління Служби безпеки України в Харківській області, Харківського управління ДВБ НПУ, БПОП ГУНП в Харківській області у порядку ст.ст. 208, 582 КПК України громадянина Російської Федерації ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який розшукується компетентними органами Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого п.п. «ж», «з» ч. 2 ст. 105 Кримінального кодексу Російської Федерації (вбивство за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів).
Міра запобіжного заходу ОСОБА_4 обрана 02.07.2018 року Старооскольським міським судом Бєлгородської області Російської Федерації у вигляді тримання під вартою.
У зв`язку з ухиленням ОСОБА_4 від правоохоронних органів 01.08.2018 року його оголошено у міжнародний розшук каналами МОКП Інтерпол.
Ухвалою слідчого судді Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 10.08.2019 року до ОСОБА_4 застосовано тимчасовий арешт строком на 40 діб.
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.09.2019 року до ОСОБА_4 застосовано екстрадиційний арешт строком до 12 місяців, до вирішення питання про його видачу компетентним органам Російської Федерації.
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 04.05.2020 до ОСОБА_4 застосовано міру запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, з покладенням обов`язків, визначених ст. 194 КПК України.
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.12.2020 до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, з покладенням обов`язків, визначених ст. 194 КПК України, який в подальшому неодноразово продовжувався ухвалами слідчих суддів Жовтневого районного суду м. Харкова, востаннє ухвалою від 03.08.2021 року строком до 03.10.2021 року.
Адреса місця мешкання ОСОБА_4 є АДРЕСА_1 .

До 04.05.2020 року ОСОБА_4 утримувався в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

Проведення екстрадиційної перевірки стосовно ОСОБА_4 . Офіс Генерального прокурора відповідно до ст. 587 КПК України доручив прокуратурі Харківської області.

Інкриміноване ОСОБА_4 правопорушення за законодавством України є екстрадиційним і відповідає п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, санкція за вчинення вказаного кримінального злочину передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічного позбавлення волі, з конфіскацією майна (тобто позбавлення волі більше одного року). Враховуючи положення ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином.

Строки давності притягнення ОСОБА_4 до відповідальності за вчинений ним злочин відповідно до ст. 49 КК України не закінчилися.

Злочин, передбачений п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України не належить до військових злочинів і не носить політичного характеру.

Відповідно до інформації ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 на території України до кримінальної відповідальності не притягувався та не притягується.

Згідно з інформацією УДМС України в Харківській області ОСОБА_4 звернувся із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Вказану заяву прийнято до розгляду та ОСОБА_4 документовано довідкою № 010734. Відповідно до рішення ДМС України 21.04.2020 року ОСОБА_4 відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.10.2020 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 про скасування вищезазначеного рішення відмовлено. На вказане рішення стороною захисту внесена апеляційна скарга. Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду Харківської області від 01.02.2021 року апеляційну скаргу залишено без руху, а ухвалою від 21.04.2021р. - відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою через не усунення недоліків, наведених в ухвалі від 01.02.2021р.
Запити інших держав про видачу ОСОБА_4 не надходили.

Компетентні органи України не проголошували остаточне рішення стосовно ОСОБА_4 у зв`язку з правопорушенням, за яке вимагається його видача та не ухвалювали рішення не порушувати чи припиняти переслідування у зв`язку з цим самим правопорушенням.

Протипоказання щодо неможливості перебування ОСОБА_4 під вартою відсутні.

Компетентні органи Російської Федерації гарантують, що у випадку видачі ОСОБА_4 будуть надані всі можливості для захисту, у тому числі допомога адвоката, він не буде піддаватися катуванням, жорстоким, нелюдським, принижуючим гідність видам поводження або покарання. Також зазначено, що запит про видачу ОСОБА_4 не має мети його переслідування за політичні переконання, а також у зв`язку з расовою приналежністю, віросповіданням або національністю.

Постановою Офісу Генерального прокурора від 24.06.2021 року прийнято рішення про видачу ОСОБА_4 до Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності. Вказана постанова 06.07.2021 року вручена ОСОБА_4 . Відповідно до інформації Печерського районного суду м. Києва та Жовтневого районного суду м. Харкова скарги на вказану постанову не надходили.

До обласної прокуратури з Офісу Генерального прокурора надійшло доручення від 29.07.2021 за № 19/2/1-26496-19, яким Національній поліції, Національній гвардії України, Департаменту з питань виконання кримінальних покарань вказано на забезпечення фактичної передачі ОСОБА_4 представникам компетентних органів Російської Федерації.

Екстрадиційний арешт є заходом процесуального примусу у вигляді взяття особи під варту з метою забезпечення її видачі (екстрадиції).
Згідно ст.584 КПК України слідчий суддя, перевіривши запит про видачу та наявні матеріали екстрадиційної перевірки, в разі відповідності поданого клопотання вищевикладеним вимогам, постановляє рішення про екстрадиційний арешт.
Статтею 19 Закону України «Про міжнародні договори України» передбачено, що чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.
Згідно ч. 2 ст. 1 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.
Відповідно до ч. 13 ст. 584 КПК України звільнення особи з-під екстрадиційного арешту слідчим суддею не перешкоджає повторному його застосуванню з метою фактичної передачі особи іноземній державі на виконання рішення про видачу, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.
Крім того, згідно до ч. 3 ст. 592 КПК України, у разі відсутності підстав для відстрочення фактичної передачі особи, відповідна регіональна прокуратура забезпечує застосування екстрадиційного арешту в порядку, встановленому цим Кодексом.
Правовідносини між Україною і Російською Федерацією врегульовані Конвенцією про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 та Європейською Конвенцією «Про видачу правопорушників» від 13.12.1957.
Відповідно до вимог ст. 56 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах - Договірні Сторони зобов`язуються відповідно до умов, передбачених цією Конвенцією, за вимогою видавати один одному осіб, що знаходяться на їх території, для притягнення їх до кримінальної відповідальності або для приведення вироку у виконання.
Крім того, п. f ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків, зокрема «.. законний арешт особи, щодо якої проводиться процедура депортації або видачі..».
В своєму рішенні «Солдатенко проти України» п. 109 ЄСПЛ вказав, що взяття особи під варту на підставі п. f ч. 1 ст. 5 не вимагає наявності підстав вважати, ...що тримання під вартою особи, стосовно якої вчиняються дії з метою її екстрадиції, потребується, наприклад, для того, щоб запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі. У цьому зв`язку п. f ст. 5 Конвенції передбачає захист на рівні, відмінному від рівня захисту за п. с ст.. 5: все, що потребується згідно з підпунктом f, це здійснювана «процедура екстрадиції».
При цьому відхиляються посилання сторони захисту на те, що постанову Офісу Генерального прокурора від 24.06.2021р. про видачу ОСОБА_4 до Російської Федерації було оскаржено.
Так, ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 05.08.2021р. скаргу захисника адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанови начальника Департаменту міжнародно-правового співробітництва Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 від 24.06.2021 про видачу до Російської Федерації громадянина РФ ОСОБА_4 для притягнення до кримінальної відповідальності повернуто особі, яка її подала. Роз`яснено, що повернення скарги не позбавляє особу, якою вона була подана, права звернутися з відповідною скаргою до суду, якому підсудний її розгляд до Печерського районного суду м. Києва.
Як зазначила захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні, аналогічну скаргу на постанову Офісу Генерального прокурора від 24.06.2021р. нею було направлено до Печерського районного суду м. Києва лише 16.08.2021р., тобто в день розгляду даного клопотання прокурора безпосередньо перед судовим засіданням. У скарзі захисник також просить поновити строк на оскарження відповідної постанови.
Відповідно до ч. 3 ст. 117 КПК України подання клопотання заінтересованою особою про поновлення пропущеного строку не припиняє виконання рішення, оскарженого з пропущенням строку.
Отже, подання стороною захисту скарги на постанову Офісу Генерального прокурора від 24.06.2021р. до поновлення слідчим суддею строку на її подачу не припиняє виконання оскаржуваного рішення.
З цих же підстав відхиляються доводи захисника про повторну подачу апеляційної скарги з клопотанням про поновлення строку апеляційного оскарження рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.10.2020р. по справі №520/12720/2020.
Так, частиною 2 статті 255 КАС України встановлено, що, у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до ч. 4 ст. 300 КАС України, якщо апеляційна скарга подана з пропуском визначеного цим Кодексом строку, суд у випадку поновлення строку на апеляційне оскарження зупиняє дію оскаржуваного рішення в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.
Захисником не надано ухвали суду апеляційної інстанції, якою б було поновлено строки апеляційного оскарження рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.10.2020р. по справі №520/12720/2020, відкрито апеляційне провадження та зупинено дію оскаржуваного рішення, а отже вказане рішення від 27.10.2020р. набрало законної сили.
Безпідставним є і посилання захисника на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 03.08.2021р. по справі №639/5145/21 (провадження №1-кс/639/1371/21), оскільки вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання начальника відділу міжнародно-правового співробітництва Харківської обласної прокуратури ОСОБА_10 про зміну клопотання про продовження строку запобіжного заходу ОСОБА_4 у вигляді особистого зобов`язання і виконання обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, та застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт). Отже, фактично слідчим суддею не вирішувалось клопотання про застосування відносно ОСОБА_4 екстрадиційного арешту під час розгляду вказаної справи.
З огляду на викладене, враховуючи те, що екстрадиційна перевірка завершена, рішення Центрального органу про видачу ОСОБА_4 набрало законної сили, та прийнято рішення про його фактичну передачу, виникла необхідність у застосуванні екстрадиційного арешту відносно ОСОБА_4 для забезпечення його фактичної передачі компетентним органам Російської Федерації.
Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав задоволення клопотання прокурора.
Керуючись вимогами ст. ст. 573-584 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в :

Клопотання в.о. начальника відділу міжнародного співробітництва Харківської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Змінити громадянину Російської Федерації ОСОБА_4 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з особистого зобов`язання на тримання під вартою (екстрадиційний арешт).

Застосувати відносно громадянина Російської Федерації ОСОБА_4 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) строком на 60 днів, тобто до 14 жовтня 2021 року, з метою його фактичної передачі компетентним органам Російської Федерації.
Утримувати ОСОБА_4 в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її проголошення, а особою, яка тримається під вартою - в той же строк з дня вручення копії ухвали.
Ухвала підлягає негайному виконанню.

Слідчий суддя ОСОБА_1