Справа № 944/3288/20
Провадження №1-кп/944/594/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25.06.2021м.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
потерпілої ОСОБА_4
представника потерпілої ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Яворові кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000240 від 16.09.2016 року про обвинувачення
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Херсон, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , учасника бойових дій, звільненого з військової служби 07.11.2017, непрацюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 414 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

судом визнано доведеним, що обвинувачений ОСОБА_6 16.09.2016 близько 21 год 00 хв будучи заступником командира бойової машини навідник-оператор 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 7 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_1 , перебуваючи на навчальному тренувальному комплексі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Міжнародного центру миротворчості та безпеки, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , будучи заступником командира бойової машини навідником-оператором у складі 1-го екіпажу БМП-2 № 188 (заводський номер НОМЕР_2 ), під час виконання ним вправи 3б ВНС з 30 мм гармати вказаної бойової машини на ділянці №1, у темну пору доби, діючи із злочинною недбалістю, тобто не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, в порушення вимог ст. ст. 11, 16, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України», додатку 6 п.п. 2.5 розділу 2 «Організація та проведення стрільб» Курс стрільб із стрілецької зброї і бойових машин, введеного у дію наказом начальником Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних сил України від 01.04.2009 № 44, п.п. 7.8. «Організація та забезпечення виконання заходів безпеки під час підготовки і проведення навчань, стрільб, водіння та інших занять» розділу 7 «Організація та забезпечення заходів безпеки на полігонах Сухопутних військ ЗСУ» Положення зі служби полігонів Сухопутних військ Збройних Сил України, затвердженого наказом командувача Сухопутних військ Збройних сил України від 25.12.2008 № 600, ст. 9 глави 1 «Загальні обов`язки відділення при спостереженні та веденні вогню з БМП-2» та правилах стрільби введених в дію наказом Головнокомандувача Сухопутних військ від 06.12.1983 року №61, втратив орієнтування на місцевості та не припинив стрільбу із гармати (заводський номер К-1423) БМП-2 № 188 і виконання вправи в цілому, натомість, порушуючи правила поводження зі зброєю, повернув вказану гармату на 40-45 градусів в праву сторону та здійснив постріл у напрямку, де у той час на ділянці № 2 рухався 2-ий екіпаж на БМП-2 № 190 (заводський номер НОМЕР_3 ). Унаслідок пострілу, який здійснив ОСОБА_6 , куля влучила у башту БМП-2 № 190, пробила її корпус та влучила у блок живлення, уламки якого влучили у шию командира бойової машини БМП-2 № 190 командира бойової машини 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу 7 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини польова-пошта НОМЕР_1 сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_7 , який від отриманого тілесного ушкодження у вигляді наскрізного ушкодження шиї помер.
Таким чином, ОСОБА_6 будучи військовою службовою особою, вчинив порушення правил поводження зі зброєю, що заподіяло смерть потерпілому, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 414 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 , після роз`яснення суті обвинувачення, в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ч.2 ст. 414 КК України свою вину визнав повністю та дав суду показання, що він повністю визнає викладені в обвинувальному акті обставини, додатково пояснив, що 16.09.2016 були несприятливі погодні умови, його машина рухалася першою, однак друга і третя машини вирвалися вперед, його машина заїхала в яму і він втратив орієнтування, не зрозумів, що попереду нього машина, подумав, що це мішень, отримав команду «вогонь», здійснив постріл, куля влучила у блок живлення, уламки якого влучили у шию ОСОБА_7 . Коли вийшов з машини, побіг до ОСОБА_8 , витяг його з машини і поніс до карети швидкої допомоги, сподівався, що ОСОБА_7 житиме, не хотів щоб так сталося, у зв`язку з скоєним переносить тяжкі переживання. У вчиненому щиро розкаявся та просив суворо не карати. Також заявив клопотання про застосування до нього ЗУ "Про амністію у 2016 році".
В судовому засіданні потерпіла та представник потерпілої щодо клопотання про застосування до обвинуваченого ЗУ "Про амністію у 2016 році" не заперечили, зазначили, що у потерпілої претензій до обвинуваченого немає.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового розгляду судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.
Відповідно до цих вимог закону суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.
Учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а також те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини справи. Суд не має сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 414 КК України доведена повністю та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 414 КК України правильна, оскільки він, будучи військовою службовою особою, вчинив порушення правил поводження зі зброєю, що заподіяло смерть потерпілому.
При обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, є учасником бойових дій, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, пом`якшуючі обставини - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, які обтяжують покарання, та вважає за можливе обрати йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 414 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_9 подав суду заяву про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році».
Відповідно до ст. 85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
Згідно з ч. 2 ст. 86 КК України законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.
Відповідно до ч.2 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про застосування амністії в Україні» дія закону про амністію поширюється на злочини, вчинені до дня набрання ним чинності включно.
Статтею 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» (22 грудня 2016 року № 1810-VIII) встановлено звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та статті 9 цього Закону).
Обвинувачений ОСОБА_6 є учасником бойових дій, що стверджується посвідченням серії НОМЕР_4 виданим Управлінням персоналу штабу військової частини НОМЕР_5 22.08.2016 року.
Враховуючи наведене та беручи до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_6 на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році», брав безпосередню участь в антитерористичній операції, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримав статус учасника бойових дій, а також зважаючи на відсутність обмежень, передбачених ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» щодо застосування відносно обвинуваченого амністії, тому є підстави для звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Відповідно до ч. 2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Таким чином, з ОСОБА_6 слід стягнути на користь держави 14897 грн 00 коп за проведення експертних досліджень.
Керуючись ст. ст. 124, 370, 373-374, 395 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 414 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі статті 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року.
Стягнути з ОСОБА_6 в користь держави 351 (триста п`ятдесят одну) грн 00 коп витрат за проведення Львівським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром дактилоскопічної експертизи.
Стягнути з ОСОБА_6 в користь держави 14897 (чотирнадцять тисяч п`ятсот сорок шість) грн 00 коп витрат за проведення Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз судово військової експертизи.
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було судом визнано недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Яворівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1