Справа № 643/3721/21
Провадження № 1-кс/643/1064/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 року слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , розглянувши погоджене з прокурором клопотання слідчого СВ Харківського ГУНП в Харківській області ОСОБА_2 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0002106 від 18.04.2018, за ознаками ч.2 ст. 289 КК України, тобто незаконне заволодіння транспортним засобом, що завдало значної матеріальної шкоди,-
ВСТАНОВИВ:

В ході досудового розслідування встановлено, що до Московського ВП ГУ НП в Харківській області надійшла заява, в ході якої ОСОБА_3 просила притягнути до кримінальної відповідальності невстановлених осіб які шахрайським шляхом заволоділи автомобілем марки «TOYOTA PRADO» номер кузову(шасі) НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , який належав подружжю ОСОБА_4 - дружині ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , чоловіку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та був зареєстрований на ім`я ОСОБА_5 у ВРЕР ДАІ м. Донецька, 21.05.2007.

05.05.2018 слідчим було визнано потерпілим ОСОБА_3 та яку було допитано як потерпілу, яка повідомила про обставини вчиненого кримінального правопорушення, щодо незаконного оформлення документів на транспортний засіб невстановленими особами та в подальшому продажу даного транспортного засобу.

В ході досудового розслідування було встановлено, що 29.04.2016 року на ім`я ОСОБА_6 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_3 була оформлена довіреність від гр-на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на розпорядження автомобілем марки «TOYOTA PRADO» номер кузову(шасі) НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , який належав подружжю ОСОБА_4 - дружині ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , чоловіку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на праві сумісної власності, та був зареєстрований на ім`я ОСОБА_5 у ВРЕР ДАІ м. Донецька, 21.05.2007.

05.05.2016 гр-н ОСОБА_6 діючи на підставі виданого доручення у простій письмовій формі уклав договір купівлі-продажу автомобіля «TOYOTA PRADO» номер кузову(шасі) НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , із громадянкою ОСОБА_7 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_4 .

Місцем укладення договору, відповідно до тексту договору, є АДРЕСА_2 .

У червні 2016 року ОСОБА_7 подала цивільний позов до Московського районного суду про визнання дійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу від 05.05.2016, та визнання права власності на автомобіль марки «TOYOTA PRADO» номер кузову(шасі) НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 .

У своєму позові ОСОБА_7 зазначили, що автомобіль «TOYOTA PRADO» номер кузову(шасі) НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 був їй переданий ОСОБА_6 в день укладення договору, тобто 05.05.2016.

За рішенням судді Московського районного суду м. Харкова від 22.07.2016 за ОСОБА_7 було визнано право власності на автомобіль «TOYOTA PRADO» номер кузову(шасі) НОМЕР_1 , реєстраційний номер - НОМЕР_2 .

У подальшому ОСОБА_7 зареєструвала зазначений автомобіль у сервісному центрі МВС України на своє ім`я, та отримала д.н.з. НОМЕР_5 .

Однак, в ході досудового розслідування отримано від ОСОБА_5 письмову заяву відповідно до якої, останній категорично заперечував факт того, що 29.04.2016 він був в Україні, в місті Харкові у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8 під час здійснення нею нотаріальної дії посвідчення довіреності від його імені на ім`я гр-на ОСОБА_6 . Підписи у цій довіреності які виконані від його імені, виконані не ним а невідомою особою.

Підтвердженням свідчень ОСОБА_5 та ОСОБА_3 є висновок судово-почеркознавчої експертизи № 16780/20764 від 18.12.2020 у відповідності до якого підпис від імені ОСОБА_5 у довіреності від 29.04.2016 № 244 виконано не ОСОБА_5 а іншою особою. Рукописний запис « ОСОБА_5 » в довіреності від 29.04.2016 виконано не ОСОБА_5 а іншою особою.

Окрім цього, на підтвердження показів ОСОБА_5 та ОСОБА_3 свідчать також фактичні дані, отримані від Державної прикордонної служби(Головний центр обробки спеціальної інформації) відповідно до яких, гр-н ОСОБА_9 , паспорт НОМЕР_3 05.05.2016 дійсно перетинав Державний кордон України. Так, о 08 год. 36 хв. він в`їхав на територію України на транспортному засобі із д.н.з. НОМЕР_6 , та о 09 год. 57 хв. виїхав з території України на цьому ж транспортному засобі. Тобто, у цей день він пробув на території України 81 хвилину.

Перетинання Державного кордону гр-ном ОСОБА_10 із паспортом НОМЕР_3 відбулось у пункті пропуску «Гнутове», від якого відстань до Харкова складає понад 450 км.

У зв`язку із зазначеним фактом, укладення договору купівлі-продажу автомобіля «TOYOTA PRADO» номер кузову(шасі) НОМЕР_1 , реєстраційний номер - НОМЕР_2 в м. Харкові за адресою: вул. Гвардійців Широнінців 43, к. 286, від 05.05.2016, ніяк не могло відбутись саме у м. Харкові, оскільки ОСОБА_11 фізично не міг прибути до м. Харкова та повернутись назад до пункту пропуску за 81 хвилину.

Також, відповідно до отриманих від Державної прикордонної служби(Головний центр обробки спеціальної інформації) даних, гр-н ОСОБА_9 , паспорт НОМЕР_3 , 09.09.2016 в`їхав на територію України в пункті пропуску «Гутове» о 06 год. 53 хв. на транспортному засобі з д.н.з. НОМЕР_2 . Тобто на транспортному засобі, який, відповідно до договору від 05.05.2016 та позову ОСОБА_7 , він передав останній 05.05.2016.

За базою даних «НАІС» було встановлено автомобіль «TOYOTA PRADO» номер кузову(шасі) НОМЕР_1 , на даний час має реєстраційний номер НОМЕР_5 та зареєстрований на ОСОБА_7 яка мешкає за адерсою АДРЕСА_2 .

01.02.2021 слідчим СВ ХРУП № 2 автомобіль «TOYOTA PRADO» номер кузову(шасі) НОМЕР_1 було визнано речовим доказом.

Вказує на те, що транспортний засіб «TOYOTA PRADO» номер кузову(шасі) НОМЕР_1 , 2007 року виробництва, в кузові чорного кольору, який згідно довідки НАІС на теперішній час зареєстрований на ОСОБА_7 з державним номерним знаком НОМЕР_5 та ключі від нього будуть використані у кримінальному проваджені в якості речових доказів та з метою збереження речового доказу у зазначеному кримінальному проваджені та відшкодування завданої потерпілій матеріальної шкоди.

Слідчий в судове засідання не з`явився, до його початку подав заяву, в якій просив судове засідання проводити за його відсутності, клопотання задовольнити.
Слідчий суддя, дослідивши клопотання з доданими до нього документами, приходить до висновку про необхідність повернути клопотання прокурору, виходячи з наступного.
Згідно ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 2, ч. 3 цієї статті, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Положеннями ч. 1 ст. 171 КПК України визначено, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. При цьому, згідно вимог ч. 2 ст. 64-2 КПК України, з клопотанням про арешт майна третьої особи має право звернутися виключно прокурор.
Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0002106 від 18.04.2018, жодній особі не повідомлено про підозру, а відтак за змістом ч. 2 ст. 64-2 КПК України з клопотанням про арешт майна третьої особи має право звернутися виключно прокурор.
Таким чином клопотання про арешт майна третьої особи, подано слідчому судді слідчим в порушення повноважень, наданих йому законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Відповідно ч. 3 ст. 172 КПК України, слідчий суддя встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору та встановлює строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає за необхідне повернути клопотання прокурору з метою усунення його недоліків у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, що не позбавляє його права після усунення недоліків в строки, передбачені ст. 172 КПК України, повторно звернутися до суду з даним клопотанням.
Керуючись ст. ст. 170-173, 372 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ Харківського ГУНП в Харківській області ОСОБА_2 про арешт майна у кримінальному провадженні №0002106 від 18.04.2018, за ознаками ч.2 ст. 289 КК України, тобто незаконне заволодіння транспортним засобом, що завдало значної матеріальної шкоди повернути прокурору Харківської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_12 для усунення недоліків.
Встановити для усунення недоліків строк в 72 години з моменту отримання копії ухвали прокурором.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1