ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1669/21 Справа № 187/443/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000041 від 19 травня 2021 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_9 на вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2021 року щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мар-Буда Ямпільського району Сумської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2021 року ОСОБА_7 визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України, та призначено йому покарання у виді 1 року обмеження волі, від відбування якого звільнено на підставі ст. 75 КК України, встановивши іспитовий строк 1 рік та поклавши на нього обв`язки, передбачені ст. 76 КК України.

ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України, за таких обставин.
19.05.2020 року, близько 01-30 год., під час проведення профілактичних заходів по боротьбі з браконьєрством співробітниками відділення поліції в річковому порту Амур-Гавань ДВП ГУНП в Дніпропетровській області працівниками рибоохорони, на ділянці берегової смуги Кам`янського водосховища, поблизу 34 км, траси Кам`янське-Орлик Петриківського району Дніпропетровської області, були затримані ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які у заборонений період лову - «Нерест», використовуючи гумовий човен та заборонене знаряддя лову - 2 рибальські жилкові сітки, виловили з вказаної водойми живі водні біоресурси, чим спричинили державі істотну шкоду.
Реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на незаконне зайняття рибним добувним промислом в період весняно-літньої заборони лову риби, за допомогою заздалегідь заготовленого та принесеного з собою забороненого знаряддя лову - двох жилкових рибальських сіток ОСОБА_7 , 18.05.2020, близько 19-00 год., за допомогою гумового човна вийшов на воду Кам`янського водосховища, поблизу 34 км, траси Кам`янське-Орлик Петриківського району Дніпропетровської області та відійшовши від берегу на деяку відстань, у вказаний день, близько 19-30 год., ОСОБА_7 незаконно встановив у воді Кам`янського водосховища, заздалегідь заготовлене та принесене з собою заборонене знаряддя лову, а саме: дві жилкові рибальські сітки, після чого пішов додому відпочивати.
19.05.2020, близько 01-30 год., ОСОБА_7 , знаходячись у вказаному місті знову за допомогою гумового човна вийшов на воду Кам`ямського водосховища, поблизу 34 км, траси Кам`янське-Орлик Петриківського району Дніпропетровської області, де продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на незаконне зайняття рибним добувним промислом за допомогою забороненого знаряддя лову, в період весняно-літньої заборони лову риби, зняв раніше встановлені ним дві жилкові рибальські сітки, в яких вже знаходились водні живі біоресурси, а саме: сазан в кількості 1 одиниці, лящ в кількості 6 одиниць, карась в кількості 7 одиниць. Сума матеріальних збитків встановить 1445 грн.
Своїми умисними діями, які виразилися у незаконному зайнятті рибним добувним промислом в період весняно-літньої заборони лову риби, вилученні з природного середовища - Кам`янського водосховища (водойми загального користування) водних живих біоресурсів, ОСОБА_7 порушено вимоги чинного законодавства України, а саме: ст. 3.15 Правил любительського і спортивного рибальства у внутрішніх водоймах України, затверджених наказом Державного Комітету Рибного господарства України» від 15 лютого 1999 року № 19, в яких визначено: «Забороняється лов водних живих ресурсів із застосуванням промислових та інших знарядь лову, виготовлених з сіткоснастевих чи інших матеріалів усіх видів і найменувань...» та Наказу Управління Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області від 05.03.2020 № 18 «Про встановлення весняно-літньої заборони лову риби у рибогосподарських водних об`єктах, підконтрольних Управлінню Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області», відповідно до якого заборонене промислове рибальство під час руху риби на нерест та на період її нересту у водоймах, підконтрольних Управлінню Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області у такі терміни: зокрема у Дніпровському (Кам`янському) водосховищі, з 25 березня по 09 червня 2020 року, що призвело до завдання істотної шкоди державі в особі Управління Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 249 КК України покарання у виді штрафу, у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги прокурор посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Прокурор зазначає, що суд не надав оцінку тим обставинам, що обвинувачений досяг пенсійного віку, внаслідок чого призначив йому покарання, яке не відповідає положенням ч. 3 ст. 61 КК України.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який апеляційну скаргу підтримав, обвинуваченого та захисника, які проти задоволення апеляційної скарги не заперечували, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, у цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційної скарги.
Як вбачається з апеляційної скарги, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України, за обставин, встановлених судом та викладених у вироку, прокурором не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядаються.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає, що вони є обґрунтованими.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, у відповідності з вимогами ч. 3 ст. 61 КК України, обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.
Як вбачається з матеріалів провадження, наведених вимог закону судом дотримано не було.
Матеріалами провадження підтверджується, що ОСОБА_7 досяг пенсійного віку та отримав пенсійне посвідчення (т.1, а.п. 55).
За цих обставин, суд дійшов безпідставного висновку про необхідність призначення йому покарання у виді обмеження волі.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
У відповідності з вимогами п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.
Враховуючи те, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, через застосування закону, який не підлягає застосуванню, колегія суддів вважає слушними доводи прокурора та приходить до висновку про необхідність скасування вироку в частині призначення покарання з наведених вище мотивів.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 420 КПК України, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.
З огляду на те, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, внаслідок чого призначив обвинуваченому покарання, яке не відповідає положенням ст. 61 КК України, колегія суддів вбачає підстави скасувати оскаржуване судове рішення в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок в цій частині, з огляду на необхідність призначення обвинуваченому покарання, яке належить відбувати реально.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд враховує тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до кримінального проступку, а також особу обвинуваченого, який раніше судимий, вину визнав повністю, щиро розкаявся, за місцем проживанняне працює, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий.
В якості обставин, що відповідно до ст. 65 КК України пом`якшують покарання, суд враховує щире каяття, добровільне відшкодування завданих збитків. Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання судом не встановлено.
З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 249 КК України, що відповідатиме меті покарання та сприятиме виправленню останнього.
При цьому, беручи до уваги те, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим 19 травня 2020 року, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 249 КК України в редакції закону № 1019-VIII від 18.02.2016, який пом`якшує його відповідальність, що відповідатиме положеннями ст. 5 КК України.

Отже, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги прокурора та приходить до висновку про необхідність її задоволення та скасування вироку щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання з ухваленням нового у відповідності з вимогами ст. 420 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_9 задовольнити.
Вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2021 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України, скасувати в частині призначення покарання.
Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 249 КК України у виді 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Вирок набирає чинності з моменту його проголошення і може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4