Єдиний унікальний номер судової справи 201/6374/20
Номер провадження 1-кп/201/311/2021
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2021 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 30 червня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001367 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Діденкове, Верхньодніпровського району, Дніпропетровської області, громадянина України, із середньою освітою, розлученого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 04 січня 1989 року Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області за ст. 104 КК України до 1 року позбавлення волі, із застосуванням ст. 14 КК України лікування від алкоголізму, звільненого по відбуттю покарання;

- 19 листопада 1990 року Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 81, 42 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого по відбуттю покарання;

- 26 лютого 1996 року Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 81, 17, ч. 3 ст. 81, 86-1, 42, 44 КК України до 7 років позбавлення волі, звільненого по відбуттю покарання;

- 29 листопада 2002 року Петриківським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого 16 вересня 2005 року Синельниковською ВК Дніпропетровської області на підставі постанови Синельниковського міського суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2005 року умовно-достроково на невідбутий строк покарання 1 рік 1 місяць 18 днів;

- 09 квітня 2009 року Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263, 395, 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого 24 листопада 2011 року Солонянською ВК Дніпропетровської області на підставі постанови Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2011 року умовно-достроково на невідбутий строк покарання 1 рік 5 місяців 4 дні;

- 02 вересня 2015 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки, яке ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2017 року скасоване та засудженого направлено для відбування покарання;

- 03 березня 2020 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 310 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

30 червня 2020 року о 12 годині 00 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи у квартирі АДРЕСА_3 за запрошенням потерпілого ОСОБА_5 , на тумбі в коридорному приміщенні побачив грошові кошти в розмірі 430 гривень, двома купюрами номіналом 200 гривень, купюрою номіналом 20 гривень, купюрою номіналом 10 гривень, які визначив об`єктом свого злочинного посягання.

Далі, знаходячись у вказаному місці та у вказаний час, реалізуючи раптово виниклий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_5 відволікся і не спостерігав, що за його діями, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, взяв на тумбі грошові кошти в розмірі 430 гривень, двома купюрами номіналом 200 гривень, купюрою номіналом 20 гривень, купюрою номіналом 10 гривень, що належали ОСОБА_5 та поклав їх до правої передньої кишені штанів.

Після чого з викраденим майном залишив місце вчинення злочину та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, тим самим спричинивши потерпілому ОСОБА_5 майнову шкоду в розмірі 430 гривень.

Умисні дії ОСОБА_4 , які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України визнав повністю і суду показав, що 30 червня 2020 року приблизно о 12 годині за запрошенням його знайомого - потерпілого ОСОБА_5 перебував за місцем мешкання останнього за адресою: АДРЕСА_4 . В ході їх спілкування, потерпілий ОСОБА_5 відволікся і знаходився в іншій кімнаті, а він в цей час побачив на тумбі в коридорі квартири грошові кошти в сумі 430 гривень двома купюрами номіналом 200 гривень, купюрами номіналом 20 гривень та 10 гривень, які вирішив вкрасти. Впевнившись, що потерпілий не спостерігає за його діями, взяв з тумби грошові кошти в сумі 430 гривень та покинув квартиру. В подальшому грошовими коштами розпорядився за власним бажанням та витратив їх на продукти харчування. При цьому, не оспорював ні обставини скоєння ним правопорушення, що інкримінується, ні суму викрадених грошових коштів. Зазначив, що в скоєному щиро кається.

Оскільки в судовому засіданні обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а так само визнав всі фактичні обставини його вчинення, а прокурор не висловив жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, за відсутності їх заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, переконавшись у тому, що всі зазначені особи правильно розуміють зміст встановлених обставин, в порядку ст. 349 ч. 3 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені показаннями обвинуваченого, наданими ним безпосередньо в судовому засіданні, які відповідають всім фактичним обставинам інкримінованого ОСОБА_4 діяння і ніким не оспорюються, суд приходить до переконання, що діяння, яке вчинено обвинуваченим дійсно мало місце, воно містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України і ОСОБА_4 винний у його вчиненні, так як він, умисними діями, вчинив повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжка), тому він підлягає покаранню за вчинення такого кримінального правопорушення.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд відповідно до положень ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Насамперед, суд враховує, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів.

Дослідивши дані про особу обвинуваченого, судом встановлено, що ОСОБА_4 має середню освіту, розлучений, офіційно не працевлаштований, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває.

При цьому суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий, в тому числі, за вчинення умисних корисливих злочинів, судимість за які у встановленому законом порядку не знята і не погашена, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і знов вчинив умисний корисливий злочин в період відбування покарання за попереднім вироком суду.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття у скоєному.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України, обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , є рецидив злочину.

При призначенні покарання, суд, насамперед виходить із ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину та враховує особу обвинуваченого, який неодноразово судимий, в тому числі, і за вчинення умисних, корисливих злочинів, даний злочин вчинив в період відбування покарання за попереднім вироком, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання, наведені вище, і приходить до переконання, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 і попередження вчинення ним нових злочинів можливо лише в умовах ізоляції від суспільства, та вважає, що останньому має бути призначено покарання у вигляді обмеження волі в межах строку, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде найбільш необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.

Разом із цим, під час судового розгляду даного кримінального провадження, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 засуджений вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2020 року за ч. 1 ст. 310 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі, із застосуванням ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробувальним терміном на 1 рік.

Отже, судом встановлено, що після постановлення вироку Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2020 року і до повного відбуття покарання за цим вироком, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив новий злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує не відбуту частину покарання за попереднім вироком.

Таким чином, під час судового розгляду зазначеного кримінального провадження встановлено, що після постановлення вироку Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2020 року, але до повного відбуття покарання за цим вироком, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив новий злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, тому суд вважає, що обвинуваченому має бути призначене покарання за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 71 КК України, тобто за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за попереднім вироком до призначеного покарання за даним вироком.

В рамках даного кримінального провадження заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі, і запобіжні заходи відносно ОСОБА_4 , під час досудового розслідування не застосовувалися.

Під час судового розгляду стороною обвинувачення повідомлено про відсутність у даному кримінальному провадженні судових витрат.

Речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні, цивільний позов не заявлений.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 349, 368, 370- 374, 394 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту ОСОБА_4 частину покарання за попереднім вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2020 року та остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 1 (одного) року 1 (одного) місяця обмеження волі з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі.

Строк покарання слід рахувати з моменту прибуття ОСОБА_4 до виправного центру в порядку виконання вироку.

Вирок суду набирає законної сили після спливу тридцятиденного строку, встановленого ст. 395 КПК України для його оскарження. Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили та його виконання.

Вирок може бути оскаржений в порядку ст. 395 КПК України.

Апеляційну скаргу на вирок може бути подано до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку в порядку ст. 376 КПК України негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1