ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 623/1819/120 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/2038/21 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.187 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , без участі потерпілих по даній справі, належним чином повідомлених про розгляд справи, від частини з яких надійшли заяви про розгляд справи без них, розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційними скаргами обвинуваченого, його захисника та прокурора на вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 17 03 2021 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Донецьке Ізюмського району, Харківської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187 КК України, та призначено йому покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його особистою приватною власністю.

Ухвалено запобіжний захід відносно ОСОБА_7 , до набрання вироком законної сили, слід залишити без змін тримання під вартою.

Визначено, що початком відбування покарання у відповідності до ст.72 КК України, слід вважати момент його затримання з 02 квітня 2020 року.

Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

ОСОБА_7 визнаний винним судом та засуджений за те, що він:

27 03 2020 року приблизно о 18 год. 30 хв., маючи злочинний умисел, спрямований на вчинення розбійного нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого та проникненням у інше приміщення, з метою бути невпізнаним одяг на голову бейсболку та капюшон, маючи з собою ніж, зайшов до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , який належить ФОП « ОСОБА_9 », в якому в той час знаходилася продавець ОСОБА_10 , де з метою придушення волі до опору, ОСОБА_7 продемонстрував ОСОБА_10 ніж, погрожуючи його застосуванням, почав вимагати передати йому грошові кошти, таким чином вчинив напад на останню, з метою заволодіння чужим майном. Своїми активними діями, ОСОБА_7 , подолав волю до опору потерпілої, оскільки вказані погрози ОСОБА_10 сприйняла реально та вказала на місцезнаходження коштів. Після чого ОСОБА_7 пройшов за стійку продавця до вказаного потерпілою місця, де знаходилися грошові кошти, однак в зв`язку з тим, що до магазину зайшла стороння особа, не отримавши від ОСОБА_10 грошових коштів, ОСОБА_7 покинув приміщення магазину.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 27 03 2020 року, приблизно о 19 год. 20 хв., ОСОБА_7 , являючись особою яка раніше вчинила розбій, маючи злочинний умисел, спрямований на вчинення розбою, тобто нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого та проникненням у інше приміщення, з метою бути невпізнаним одяг на голову бейсболку та капюшон, а також натягнув футболку на нижню третину обличчя, маючи з собою ніж, зайшов до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , який належить ФОП « ОСОБА_11 », в якому в той час знаходилася продавець ОСОБА_12 , де з метою придушення волі до опору потерпілої, ОСОБА_7 направив у бік ОСОБА_12 лезо ножа, погрожуючи його застосуванням почав вимагати грошові кошти. В свою чергу ОСОБА_12 вказану погрозу застосування ножа сприйняла реально. Скориставшись тим, що воля до опору ОСОБА_12 придушена, ОСОБА_7 пройшовши за стійку продавця, пред`явив ОСОБА_12 вимогу видати йому грошові кошти, таким чином вчинив розбійний напад на ОСОБА_12 , з метою заволодіння чужим майном. Після чого ОСОБА_12 вказала на коробок з грошовими коштами, який знаходився під прилавком та ОСОБА_7 , схопивши грошові кошти в сумі 300 грн., тим самим ними заволодівши, залишив місце злочину, розпорядившись викраденими грошима на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім того, 02 04 2020 року, приблизно о 03 год. 30 хв., ОСОБА_7 за попередньою змовою та спільно з невстановленою досудовим розслідуванням особою, стосовно якої виділені матеріали в окреме кримінальне провадження, маючи злочинний умисел, спрямований на вчинення розбою, тобто нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого та проникненням у інше приміщення, підійшли до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , який належить ФОП « ОСОБА_13 », де ОСОБА_7 залишився біля входу магазина спостерігати за тим, щоб їх дії не були помічені сторонніми особами, та попередити у випадку з`явлення сторонніх осіб, а невстановлена досудовим розслідуванням особа, маючи з собою ніж, зайшла до приміщення магазину «Продукти», в якому в той час знаходився продавець ОСОБА_14 , де з метою придушення волі до опору невстановлена досудовим розслідуванням особа дістала ніж і направила його лезо у бік ОСОБА_14 та погрожуючи його застосуванням, почав вимагати грошові кошти, таким чином вчинив напад на останнього. В свою чергу ОСОБА_14 , з метою припинення дій нападника, розпилив зміст перцового балончику в обличчя останнього. В цей час ОСОБА_7 почувши крики про допомогу невстановленої досудовим розслідуванням особи, з якою діяв спільно, маючи на меті на досягнення спільного умислу направленого на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, забіг до приміщення вказаного магазину, тримаючи ніж у руці та попрямував одразу за стійку продавця, де правою ногою відштовхнув ОСОБА_14 , та з шухляди, яка знаходилася за прилавком взяв, тим самим заволодів грошовими коштами в сумі 300 грн., а також грошовими коштами в сумі 700 грн., які ОСОБА_14 приніс та передав на його вимогу.

Після чого ОСОБА_7 та невстановлена досудовим розслідуванням особа залишили місце злочину, розпорядившись викраденими грошима в сумі 1000 грн. на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_13 матеріальну шкоду на вказану суму.

Дії обвинуваченого судом кваліфіковані:

- за епізодом нападу на магазин «Ням-Ням», що розташований за адресою: Харківська область, м. Ізюм, вул. Гостинна, 2/Є (потерпіла ОСОБА_10 ) за ч.3 ст.187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням у інше приміщення;

- за епізодом нападу на магазин «Продукты», що розташований за адресою: Харківська область, м. Ізюм, вул. Софійська, 13-А (потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ) за ч.3 ст.187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаний з проникненням у інше приміщення;

- за епізодом нападу на магазин «Продукты», що розташований за адресою: Харківська область, м. Ізюм, вул. Софійська, 13-А (потерпілі ОСОБА_13 та ОСОБА_14 ) за ч.3 ст.187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаний з проникненням у інше приміщення (т.2 а.с.16-18).

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись з вироком суду першої інстанції, захисник обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуваний вирок змінити та виправдати ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України по епізоду розбійного нападу на ОСОБА_14 02 04 2020 року, перекваліфікувати його дії по всіх епізодах з ч.3 ст.187 КК України на ч.2 ст.187 КК України та призначити мінімальне покарання.

В обґрунтування таких вимог послався на наступне:

- суд не звернув уваги на доводи сторони захисту про те, що перед впізнанням потерпілий ОСОБА_14 згідно зі ст.228 КПК України повинен був бути допитаним і при цьому необхідно було з`ясувати, чи може він впізнати злочинця та по яких прикметах, однак виходячи з протоколу допиту потерпілого, вказані вимоги виконані не були, а тому протокол впізнання, на думку захисника, є неналежним доказом. З огляду на наведене, захисник вважає, що вина його підзахисного у скоєнні розбійного нападу 02 04 2020 року на продавця ОСОБА_14 не була належним чином підтверджена та доказана, у зв`язку з чим по вказаному епізоду він підлягає виправданню;

- в протоколі обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 не зазначено, в якому стані знаходилася куртка, яка була знайдена та вилучена. Так, 02 04 2020 рок у ОСОБА_7 був одягнутий в іншу куртку, яка за прикметами не відповідає прикметам, на які вказує потерпілий;

- в протоколі огляду речей від 20 05 2020 року не зазначається яка саме вилучена раніше при обшуку житла куртка, в якому стані вона знаходиться та чи придатна вона для носіння, про що вказує обвинувачений ОСОБА_7 ;

- суд невірно кваліфікував дії обвинуваченого по всіх епізодах за ч.3 ст.187 КК України як розбій, вчинений за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаний з проникнення у інше приміщення, оскільки в даному разі, ОСОБА_7 , шляхом вільного доступу, в робочі години роботи магазинів заходив в їх приміщення як звичайний покупець, а потім, вже при знаходженні там, здійснював напад на продавців. Ці дії ОСОБА_7 ,, на думку захисника, не можуть розглядатися як проникнення в інше приміщення, у зв`язку з чим його дії необхідно перекваліфікувати з ч.3 ст.187 КК України на ч.2 ст.187 КК України.

- призначене судом покарання не відповідає тяжкості скоєного та особі обвинуваченого, оскільки ОСОБА_7 з початку досудового розслідування активно сприяв розкриттю злочинів та надавав правдиві покази. Вказав, що обвинувачений при скоєнні злочинів не завдавав тілесних ушкоджень потерпілим та фактично і матеріальної шкоди, бо від них не надійшли позовні заяви, вони не наполягали на суворому його покаранні. Також навів характеризуючі особу обвинуваченого відомості, серед яких: ОСОБА_7 раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем мешкання. Наведене, на думку захисника, свідчить про надмірну суворість призначеного покарання, яке не відповідає особі обвинуваченого та тяжкості скоєних злочинів.

На вищевказаний вирок також подав апеляційну скаргу обвинувачений, яку в подальшому доповнив та вказав, що частково не погоджується з обвинуваченням за одним із епізодів.

Зазначив, що ним були помічені помилки та порушення при досудовому розслідуванні, які полягали, зокрема, в порушені процедури впізнання. Так, перед впізнанням потерпілий точно не зазначив, по яких ознаках він може впізнати особу, яка напала на нього, а також після того як вказав на нього, потерпілий відмовився вказувати, по яких саме ознаках він впізнав правопорушника.

Також обвинувачений вказав на суперечності в показаннях потерпілого.

Зазначив про те, що судом не в повній мірі були досліджені докази по даному епізоду.

Разом з тим, обвинувачений висловив незгоду із призначеним покаранням, зокрема в частині конфіскації належного йому майна. Вказав, що хоча будинок, на який накладено арешт, і оформлений на нього, проте був куплений за гроші його батьків для нього, його дружини та двох неповнолітніх дітей. Зазначив, що його батьки пенсіонери, батько перебуває на групі, сестра знаходиться за кордоном, том він являється єдиним годувальником та помічником батьків.

Також обвинувачений просив застосувати щодо нього положення ч.5 ст.72 КК України.

Крім того, на вищевказаний вирок була також подана апеляційна скарга прокурором, від якої останній в подальшому відмовився, надавши до апеляційного суду відповідну заяву.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений та його захисник підтримали доводи поданих ними апеляційних скарг, просили задовольнити їх вимоги у повному обсязі.

Прокурор вважала оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим, просила залишити вимоги апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника без задоволення.

Потерпілі, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Будь-яких заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, від них не надходило. Від частини потерпілих надійшли заяви про розгляд справи без їх участі (т.1 а.с.33,52,53,54,55,56).

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Переглянувши оскаржуване судове рішення в межах поданих апеляційних скарг сторони захисту, у відповідності до ст.404 КПК України, колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції з достатньою повнотою, в межах визначеного судом обсягу, об`єктивно дослідивши обставини кримінальних правопорушень в межах пред`явленого обвинувачення та докази сторін. На підставі безпосередньо досліджених в судовому засіданні відомостей суд у чіткій відповідності до вимог процесуального закону зробив правильну юридичну оцінку та ухвалив рішення про визнання винним ОСОБА_7 у пред`явленому йому обвинуваченні.

З апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника вбачається, що фактично по епізодах розбійних нападів 27 03 2020 року сторона захисту не оспорює висновків суду по встановлених фактичних обставинах справи. Разом з тим, апелянти висловили незгоду із кваліфікацією дій Весельського за ч.3 ст.187 КК України, та просили перекваліфікувати їх на ч.2 ст.187 КК України.

З приводу кваліфікації дій обвинуваченого колегія суддів зазначає наступне.

Так, у висновку, викладеному у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 04 2018 року (справа № №569/1111/16-к) щодо застосування норми права, - кваліфікуючої ознаки «проникнення у житло, інше приміщення чи сховище» в складі кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, вказано, зокрема, на те, що відповідна кримінально-правова кваліфікація має бути надана діям особи, яка шляхом вільного доступу до певного приміщення вчиняє дії, спрямовані на заволодіння чужим майном, що зберігається в місці з обмеженим доступом (наприклад службові приміщення, відокремлені секції магазину з обмеженим доступом, касові апарати, сейфи, тощо). Такі дії мають бути кваліфіковані як поєднані з проникненням у інше приміщення чи сховище.

З вказаного висновку також вбачається, що для правильної кримінально-правової кваліфікації дій особи за ч.3 ст.187 КК України також важливим є встановлення спрямованості умислу особи. Так, для основного складу розбою характерним є наявність в особи умислу на заволодіння чужим майном. Саме тому, вирішуючи питання про наявність у діях особи ознаки «проникнення» при вчиненні розбою, слід звертати увагу на наявність умислу на заволодіння чужим майном. Дана кваліфікуюча ознака має місце лише тоді, коли проникнення до житла, іншого приміщення чи сховища здійснювалося з метою заволодіння чужим майном.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_7 , хоча і входив до приміщень магазинів, які є загальнодоступними, в робочий час, однак заздалегідь готувався до вчинення злочинів, відповідно одягався, щоб бути невпізнаним та брав з собою ніж, який демонстрував потерпілим, погрожуючи його застосуванням, що потерпілі сприймали як реальну загрозу для свого життя та здоров`я, тим самим ОСОБА_7 подавлював волю потерпілих до спротиву.

Сам обвинувачений ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції, не заперечував того, що 27 03 2020 року заходив до приміщення магазинів «Ням-ням» та «Продукты» саме з метою протиправного заволодіння коштів.

До протиправних дії його спонукало скрутне матеріальне становище, яке виникло внаслідок вживання алкоголю та наркотичних речовин.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що конкретна обстановка вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень свідчить про наявність в діях ОСОБА_7 всіх ознак, як суб`єктивної, так і об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, у зв`язку з чим його дії як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням у інше приміщення, а також напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаний з проникненням у інше приміщення суд кваліфікував правильно.

Щодо епізоду нападу на магазин «Продукты», який мав місце 02 04 2020 року.

Згідно відомостей, що є наявними у матеріалах судового провадження та зафіксованих на звукозаписі судового засідання, під час судового розгляду кримінального провадження судом першої інстанції ретельно та об`єктивно були перевірені докази обвинувачення стосовно ОСОБА_7 на підтвердження його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, за епізодом від 02 04 2020 року, шляхом допиту потерпілого та дослідженням доказів, представлених стороною обвинувачення, а також надано оцінку версії сторони захисту щодо подій, які мали місце 02 04 2020 року.

При цьому, не погодившись з версією сторони захисту, суд навів відповідні докази та висновки щодо їх спростування. Такі висновки суду знайшли своє підтвердження і при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.

Так, під час судового розгляду, судом першої інстанції було допитано та надано об`єктивну оцінку показанням потерпілого ОСОБА_14 , який пояснив, що 02 04 2020 року, з 03:00 до 04:00 год. ночі, він знаходився у магазині «Продукты», що розташований за адресою: Харківська обл., м. Ізюм, вул. Гостинна, 2Є, коли до магазину зайшов невідомий чоловік, який демонструючи йому ніж та погрожуючи його застосуванням почав вимагати у нього гроші. Потерпілий взяв під прилавком газовий балончик та розпилив нападнику в обличчя. Чоловік почав звати на допомогу людину на ім`я ОСОБА_15 і до магазину забіг інший чоловік, демонструючи потерпілому ніж та погрожуючи його застосуванням, правою ногою відштовхнув потерпілого та з шухляди, що знаходилась за прилавком взяв 300 грн., і крім цього потерпілий також передав на його вимогу гроші в сумі 700 грн.

При цьому, суд дійшов висновку, що зазначені показання потерпілого містять конкретний опис подій, є логічними, послідовними, об`єктивно підтверджуються та доповнюються ще й наступними доказами:
- демонстрацією відеозапису проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_14 (т.1 а.с.197);
- протоколом обшуку від 04 04 2020 року, під час якого за місцем мешкання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 виявлено та вилучено кухонний ніж, куртку «adіdas» з жовтими смугами, штани «Verkiorss», кросівка з літерою «N» (т.1 а.с.143-145);
- постановами про визнання речовими доказами від 09 04 2020 року, 19 05 2020 року (т.1 а.с.155-156, 251);
- протоколом огляду речей від 20 05 2020 року та фототаблицею до нього (т.1 а.с.156-158);
- протоколом пред`явлення речей для впізнання від 15 04 2020 року та фототаблицями до них, відповідно до яких, потерпілий ОСОБА_14 впізнав куртку та кросівки, в які був одягнутий чоловік, який вчинив відносно нього напад, а також ніж, який він демонстрував та довідками до протоколів від 15 04 2020 року, згідно з якими, вищезазначені речі були вилучена за місцем мешкання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с.181-192);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 03 04 2020 року та фототаблицею до нього, в ході якого потерпілий ОСОБА_14 впізнав ОСОБА_7 як чоловіка, який вчинив розбійний напад відносно нього.(т.1 а.с.193-195);
- протоколом затримання ОСОБА_7 від 03 04 2020 року, відповідно до якого затримано ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 як особу, підозрювану у вчиненні злочину (т.1 а.с.165-166)
Наведені докази у своїй сукупності є взаємопов`язаними, узгоджуються між собою, відповідають вимогам належності та допустимості, не містять розбіжностей або суперечностей, які б могли вплинути на правильність висновку суду щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за епізодом від 02 04 2020 року.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, оцінивши докази у їх сукупності, правильно встановив фактичні обставини кримінального правопорушення, обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 та правильно кваліфікував його дії за ч.3 ст.187 КК України.

Натомість, доводи обвинуваченого та його захисника щодо невинуватості ОСОБА_7 у вчиненні розбою за епізодом від 02 04 2020 року не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи, а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що невизнання ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення є засобом захисту з метою уникнути відповідальності ним та невстановленими досудовим розслідуванням особами.

Посилання сторони захисту на порушення органом досудового розслідування положень ст.228 КПК України при пред`явлені особи для впізнання необґрунтовані.

Так, згідно ч.ч.1-3 ст.228 КПК України, перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила що особу, про що складає протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати прикмети, за якими впізнає особу, проте може впізнати її за сукупністю ознак, у протоколі зазначається за сукупністю яких саме ознак вона може впізнати особу. Забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи.

Особа, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими особами тієї ж статі, яких має бути не менше трьох і які не мають різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі. Перед тим як пред`явити особу для впізнання, їй пропонується у відсутності особи, яка впізнає, зайняти будь-яке місце серед інших осіб, які пред`являються.

Особі, яка впізнає, пропонується вказати на особу, яку вона має впізнати, і пояснити, за якими ознаками вона її впізнала.

Як вбачається з протоколу пред`явлення особи для впізнання, слідчим було дотримано процедури проведення вказаної слідчої дії: перед її проведенням на запитання слідчого потерпілий ОСОБА_14 відповів, що він зможе впізнати чоловіка, котрий вчинив відносно нього розбійний напад, за формою обличчя, чоловік був зростом 180 см, худощавої статури, європейської зовнішності, у чоловіка малась легка небритість; разом з ОСОБА_7 було пред`явлено ще трьох осіб чоловічої статі, які не мали різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі; після того як потерпілий впізнав ОСОБА_16 він пояснив, що впізнав його за виразом очей, зростом та худощавої статурою.

Посилання сторони захисту на відсутність деталізації рис, за якими він впізнав ОСОБА_7 з боку потерпілого є проявом надмірного формалізму та не свідчить про порушення норм кримінального процесуального закону, оскільки незнання потерпілим конкретних мовних термінів щодо визначення сукупності ознак та/або прикмет людського обличчя не тягне за собою визнання недопустимим доказом протоколу пред`явлення особи для впізнання.

Посилання захисника на ту обставину, що в протоколі обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 не зазначено, в якому стані знаходилася куртка, яка була знайдена та вилучена, - колегією суддів не приймаються. З матеріалів справи вбачається, що слідчим при проведені обшуку було дотримано вимог кримінального процесуального закону у повному обсязі. В протоколі, поміж іншим, зазначено опис речей та їх індивідуальні ознаки так, як слідчий вважав за потрібне.

Положенням ч.8 ст.236 КПК України передбачено, що особи, у присутності яких здійснюється обшук, при проведенні цієї слідчої (розшукової) дії мають право робити заяви, що підлягають занесенню до протоколу обшуку.

З протоколу обшуку від 04 04 2020 року (т.1 а.с.143-144) вбачається, що під час проведення цієї слідчої (розшукової) дії був присутній і обвинувачений ОСОБА_7 , і його захисник ОСОБА_8 , проте вони не скористалися наданим їм процесуальним законом правом і не внесли до протоколу будь-яких заяв, зауважень чи доповнень, які вважали за необхідне.

Колегія суддів ставить під сумнів показання обвинуваченого про його непричетність до скоєного, враховуючи і те, що раніше він аналогічним способом скоював такі ж кримінальні правопорушення за епізодами від 27 03 2020 року.

Решта доводів апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника є похідними від проаналізованих вище, а також є явно такими, що не дають підстав для висновку про неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а також неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів, які досліджувалися районним судом та яким надана детальна оцінка, викладена у оскаржуваному рішенні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, проаналізувавши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо повно з`ясував обставини справи, дав належну оцінку доказам і правильно кваліфікував дії ОСОБА_16 за епізодом від 02 04 2020 року за ч.3 ст.187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаний з проникненням у інше приміщення.

Достовірність та об`єктивність загальної сукупності наведених у вироку суду першої інстанції доказів не викликають сумнівів, оскільки вони отримані без порушень кримінального процесуального закону, узгоджуються один з одним, їх належність та допустимість визнана судом.

Версія та доводи апелянтів про незгоду з оскаржуваним вироком суду першої інстанції мають суто суб`єктивний та безпідставний характер, пов`язаний з обраним способом захисту, що обумовлює необхідність відмови у задоволенні поданих апеляційних скарг. Стороною захисту не надано жодних доказів, які б підтверджували правдивість її версії та жодним чином не спростовано встановлені органом досудового розслідування обставини.

Підстав для скасування оскаржуваного вироку та направлення кримінального провадження для нового розгляду до суду першої інстанції за обставин, викладених в апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника, колегією суддів не вбачається.

Щодо посилання обвинуваченого та його захисника на невідповідність призначеного судом першої інстанції покарання тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, колегія суддів зазначає наступне.

Проаналізувавши оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання, то, на думку колегії суддів, воно цілком відповідає вимогам ст.65 КК України, оскільки призначаючи покарання, суд у повному обсязі врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів розбої, які, відповідно до класифікації кримінальних правопорушень, є особливо тяжкими злочинами та найбільш небезпечними серед кримінальних правопорушень проти власності, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, вину у вчинених злочинах визнав частково, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не значиться, у районному відділі з питань пробації на обліку не перебуває, за місцем мешкання зарекомендував себе як особа, яка громадський порядок не порушує, у відносинах із сусідами веде себе порядно, іноді вживає спиртні напої.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до ст.66 КК України, суд визнав його щире каяття за двома епізодами від 27 03 2020 року, а за епізодом від 02 04 2020 року обставин, що пом`якшують покарання суд не встановив.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до ст.67 КК України, судом першої інстанції не встановлено.

За таких обставин, врахувавши ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, наявність обставин що пом`якшуть та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд дійшов висновку що обвинуваченому ОСОБА_7 необхідним та достатнім покаранням для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень буде покарання, в межах санкції ч.3 ст.187 КК України, у виді позбавлення волі, з ізоляцією від суспільства, із застосуванням додаткового покарання конфіскації майна, яке є його особистою приватною власністю.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції та вважає, що підстав для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання немає, призначене покарання у вказаних у вироку розмірах за скоєний злочин з його реальним відбуванням є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, відповідає вимогам ст.65 КК України, а саме: ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, суспільної небезпечності кримінальних правопорушень, особі обвинуваченого та принципам законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації.

Характеристика обвинуваченого ОСОБА_7 , на які посилається захисник, зокрема ті обставини, що він раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем мешкання були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання. Підстав для їх повторного врахування колегія суддів не вбачає.

Щире каяття обвинуваченого, яке полягає у визнанні особою своєї вини, дачі правдивих показань, щирому жалю про вчинене, негативній оцінці своїх протиправних дій, демонстрації готовності понести заслужене покарання, - було визнано судом обставиною, що пом`якшує покарання.

Та обставина, що від потерпілих не надійшло позовних заяв, не применшує тяжкість скоєних кримінальних правопорушень та їх небезпечність, а тому не є підставою для призначення менш суворого покарання.

Посилання обвинуваченого на те, що на його утриманні знаходяться батьки пенсійного віку, дружина та діти колегією суддів не приймаються з підстав недоведеності.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 не має офіційного джерела доходу. Більше того, кримінальні правопорушення, у яких він обвинувачується, він скоїв у зв`язку з скрутним матеріальним становищем, внаслідок вживання алкоголю та наркотичних речовин, про що зазначав сам обвинувачений в судовому засіданні суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений зазначив, що дружина та діти останнім часом проживають окремо від нього.

Зважаючи на наведене, колегія суддів не вбачає підстав для призначення більш м`якого покарання з зазначених стороною захисту підстав.

Щодо конфіскації майна яке є особистою приватною власністю ОСОБА_7 , зокрема будинку, про який він вказує в апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає, що санкція ч.3 ст.187 КК України не передбачає іншого виду покарання, ніж позбавлення волі на певний строк із конфіскацією майна.

Зважаючи на наведене, на думку колегії суддів, призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.187 КК України у виді 9 років позбавлення волі за своїм видом та розміром є співмірним характеру та змісту вчинених ним протиправних дій, їх небезпечності та наслідкам, відповідає визначеній законом меті, є справедливим, необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. А тому, колегія суддів не вбачає підстав для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання.

Що ж стосується апеляційних вимог обвинуваченого ОСОБА_7 про зарахування йому строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 02 04 2020 року до набрання вироком законної сили на підставі ч.5 ст.72 КК України, колегія суддів вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 29 08 2018 року у справі № 663/537/17 (провадження № 13-31кс18) щодо застосування норми права, передбаченої ч.5 ст.72 КК України(зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання), якщо особа вчинила злочин, починаючи з 21 06 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII (пряма дія Закону № 2046-VIII), згідно якого один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Відтак підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 положень ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII, як про це просить обвинувачений, колегія суддів не вбачає.

З огляду на те, що істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і ухвалити законний, обґрунтований вирок, при перевірці судового рішення щодо ОСОБА_7 в апеляційному порядку, за доводів, наведених в апеляційних скаргах, колегією суддів не встановлено, то відповідно підстав для зміни чи скасування вироку суду щодо останнього не вбачається.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 17 03 2021 року по справі щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ ________________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4