Номер провадження: 11-сс/813/572/21
Номер справи місцевого суду: 946/2383/21 1-кс/946/862/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Ізмаїльським міськрайонним судом апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26 березня 2021 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000114 від 16 лютого 2021 року за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст.187; ч.1 ст.263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Зміст оскарженого судового рішення

Ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26 березня 2021 року було задоволено клопотання старшого слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.187; ч.1 ст.263 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою до 23 травня 2021 року в ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор».

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого та застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19 березня 2021 року надано дозвіл слідчим Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області на проведення обшуку житла та іншого володіння особи за місцем мешкання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 , власником якого є ОСОБА_10 . Метою проведення обшуку було відшукування та вилучення предметів, за допомогою яких вчинений злочин, передбачений ч.3 ст.187 КК України, а саме: маски, балаклави, а також банківські карти «Приватбанку», грошові кошти та золоті вироби.

Захисник зауважив, що адреса, за якою надано дозвіл на проведення обшуку, не е адресою місця реєстрації і проживання ОСОБА_8 , оскільки останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , де постійно проживає зі своїми батьками - пенсіонерами.

При проведенні обшуку було порушено процедуру його проведення, оскільки обшук проводився слідчим з залучення співробітників спецрозділу «Корд», працівників відділу карного розшуку Ізмаїльського РВП, анкетні дані яких взагалі відсутні в протоколі про проведення обшуку. Усі ці співробітники не були в полі зору відеофіксації, пересувались по квартирі на свій розсуд, вхідні двері якої взагалі були відкриті навстіж.

Обшук проводився у присутності понятих: ОСОБА_11 який мешкає в м.Ізмаїл та ОСОБА_12 , який є мешканцем м.Болград, в той час як обшук проводився в м.Білгород-Дністровський, тобто ці особи прибули на місце проведення обшуку спільно зі слідчим та працівниками поліції, що не виключає їх заінтересованості в результатах проведеної процесуальної дії.

Патрони у кількості 16 штук були знайдені на нижній поличці кухонних меблів, де постійно грається малолітня дитина та має доступ до цієї полички, а тому є абсурдним залишати такі небезпечні речі як патрони в легкодоступному для дворічної дитини місці.

Два мобільних телефони, були знайдені в гардеробній шафі, що розміщена в коридорі з лівої сторони від вхідних дверей, повз яку неодноразово проходили присутні співробітники поліції, які мали можливість їх туди безперешкодно покласти.

Крім того було порушено право ОСОБА_8 на захист, оскільки він наполягав на присутності захисника, проте співробітники поліції не дозволи відповісти на дзвінок захисника, та обшук провели без дотримання цих вимог КПК України.

Захисник наголошував про те, що у даному кримінальному провадженні відсутні ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Щодо ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, або вчинення іншого злочину, захисник зазначив, що підозрюваний ОСОБА_8 раніше не був судимий і до кримінальної відповідальності ніколи не притягувався, та не має наміру вчиняти будь-які спроби до приховування, оскільки розуміє складність ситуації в яку він потрапив, та не бажає погіршувати своє становище.

Щодо ризику незаконно впливу на потерпілого, свідків, то це є лише припущенням слідчого, адже а ні потерпіла, а ні свідки не скаржилися на вчинення тиску на них з боку будь-кого, в тому числі підозрюваного. При цьому і потерпіла, і свідки вже надали свої свідчення, які були задокументовані протокольною формою.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив апеляційний суд залишити оскаржену ухвалу без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Згідно з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що підозра ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.187; ч.1 ст.263 КК України є обґрунтованою.

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється в тому, що реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення нападу, з метою заволодіння чужим майном, діючи згідно заздалегідь розробленому плану та відповідно до розподілених ролей, ОСОБА_8 , спільно із ОСОБА_13 та ОСОБА_14 та ще однією невстановленою досудовим розслідуванням особою, 15.02.2021 близько 20:00 години, точний час у ході досудового розслідування не установлено, під`їхали на автомобілі до будинку АДРЕСА_3 , після чого ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 перестрибнувши через паркан незаконно проникли на територію вищевказаного домоволодіння, де побачили потерпілу ОСОБА_15 , яка виходила з будинку на подвір`я, а невстановлена досудовим розслідуванням особа залишилася на вулиці у автомобілі з метою очікування співвиконавців, попередження про небезпеку викриття їх злочинної діяльності та швидкого зникнення разом з ними з місця події після вчинення кримінального правопорушення.

У цей час ОСОБА_8 , діючи у злочинній змові із ОСОБА_16 , ОСОБА_14 відповідно до заздалегідь розробленого плану та розподілених ролей, напали на ОСОБА_15 з метою заволодіння її майном, а саме підбігши до неї, закрили її рот рукою, завели у будинок та кинули на підлогу. Після цього, скориставшись безпорадним станом потерпілої ОСОБА_15 , ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_16 , ОСОБА_14 зняли з її руки золоту обручку та шляхом погроз застосування насильства, небезпечного для її життя та здоров`я, дізналися у останньої, про місцезнаходження грошових коштів, золотих виробів та у результаті обшукування будинку з метою виявлення вищевказаного майна ОСОБА_15 заволоділи наступним майном, а саме: - грошовими коштами на загальну суму 4000 гривень; - 7800 доларів США, які згідно курсу НБУ станом на 15.02.2021 становить 217152 гривень; - золотою обручкою вагою 3,5 грама, вартістю 6300 гривень; - золотим кільцем вагою 2,5 грама, вартістю 4500 гривень; - золотими сережками загальною вагою 3,5 грама, вартістю 6300 гривень; - золотими виробами (коронка, обручка, ланцюжок, кулон) загальною вагою 6 грамів, вартістю 10800 гривень; - банківською картою «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , на якій знаходилися грошові кошти у сумі 31240 гривень, які у подальшому зняті ОСОБА_14 та ще однією невстановленою досудовим розслідуванням особою за допомогою банкоматів у м. Ізмаїлі Одеської області поки ОСОБА_8 та ОСОБА_16 залишалися в домоволодінні потерпілої ОСОБА_15 ; - кредитною банківською картою «ПУМБ» № НОМЕР_2 ; - переносний портативний інтернет модем; - жіночу лаковану сумку, чоловічу матерчату сумку, Wi-fi роутер, мобільний телефон марки «LG», мобільний телефон марки «Sony Ericsson», які матеріальної цінності для потерпілої не представляють.

Після чого, ОСОБА_8 , разом з ОСОБА_16 та ОСОБА_14 та ще однією невстановленою досудовим розслідуванням особою з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяли потерпілій ОСОБА_15 матеріальну шкоду на загальну суму 252172 гривні.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 , знаходячись в м. Білгород-Дністровський Одеської області, всупереч передбаченому законом порядку, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків в результаті таких дій, без передбаченого законом дозволу, порушуючи вимоги Положення про дозвільну систему, затверджене постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992, постанову Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» № 2471-ХІІ від 17.06.1992, Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи, аналогічними за властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї, або вибухових матеріалів, затверджену наказом Міністерства внутрішніх справ України № 662 від 21.08.1998, придбав у невстановлений час та у невстановленої у ході проведення досудового розслідування особи 16 патронів калібру 9 мм, з маркувальним позначенням «38 82», які надалі, без передбаченого законом дозволу, зберігав за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , без мети збуту.

26 березня 2021 року ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області до підозрюваного ОСОБА_8 був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 23 травня 2021 року, без визначення розміру застави.

Апеляційний суд вважає, що обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.187; ч.1 ст.263 КК України, підтверджується долученими до клопотання слідчого доказами, зокрема:

- протоколом огляду місця події від 16.02.2021 року, відповідно до якого був проведений огляд будинку АДРЕСА_3 , обстановка в будинку порушена, під час огляду були вилучені сліди капілярних візерунків;

- протоколом допиту потерпілої ОСОБА_15 , відповідно до якого 15.02.2021 року приблизно о 20:00 годині, невстановлені особи в кількості трьох чоловік, прикриваючи своє обличчя балаклавами проникли до її будинку де викрали її майно на загальну суму 252172 гривні;

- протоколом обшуку від 25.03.2021 року, відповідно до якого, у період часу з 06:20 по 07:58 годин на підставі ухвали слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду від 19.03.2021 проведено санкціонований обшук за місцем мешкання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , у ході якого, окрім іншого, виявлено та вилучено: 16 патронів калібру 9 мм, з маркувальним позначенням «38 82», які відносяться до категорії бойових припасів, які ОСОБА_8 незаконно придбав та зберігав без передбаченого законом дозволу;

- протоколами допиту свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_11 від 25.03.2021 року, які були понятими під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 ;

- протоколом пред`явлення речей для впізнання від 25.03.2021 року, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_15 впізнала належний їй телефон марки «Sony Ericsson», який був вилучений під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_2 ;

- іншими матеріалами провадження.

Відповідно до п. 175 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.07.2011 року, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказані докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів. При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини підозрюваного у вчиненні інкримінованих йому злочинів, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України в ході апеляційного розгляду не встановлено.

У справі «Ферарі-Браво проти Італії», ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою».

Враховуючи наведене, ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України та особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Таким чином, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі доведеності його вини, існує ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути кримінальної відповідальності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про існування ризику незаконного впливу підозрюваним на потерпілу та свідків, з метою змінити їх показання, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Так, кримінальне провадження №0000114 від 16 лютого 2021 року перебуває на стадії досудового розслідування, а тому потерпіла та свідки, які на теперішній час допитані органом досудового розслідування, у разі направлення до суду обвинувального акту будуть безпосередньо допитуватися судом, що дає підстави дійти висновку про наявність ризику незаконного впливу на них підозрюваним ОСОБА_8 з метою змінити їх первинні показання, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Щодо доводів сторони захисту про порушення права ОСОБА_8 на захист під час проведення обшуку, апеляційний суд зазначає про таке.

Відповідно до змісту оскарженої ухвали, слідчий суддя, дослідивши відео фіксування обшуку зазначив, що на відео видно, що ОСОБА_8 роз`яснили право на адвоката, він телефонував адвокату, обмежень в цьому його праві не було і не було факту не допуску адвоката до участі у проведенні обшуку. Під час роз`яснення підозрюваному права на адвоката або під час проведення обшуку відсутні звернення його щодо необхідності не проведення обшуку до явки адвоката.

Також апеляційний суд погоджується з думкою слідчого судді про те, що не свідчить про порушення прав підозрюваного заборона йому користуватися мобільними телефонами, які були вилучені та запаковані в експертні пакети під час завершальної стадії проведення обшуку.

В свою чергу апеляційний суд зазначає, що обшук проводився на підставі ухвали слідчого судді від 19.03.2021 року слідчим органу поліції, прізвище якого було визначено в ухвалі про надання дозволу на проведення обшуку, при цьому інші доводи сторони захисту щодо оцінки доказів, отриманих в результаті обшуку мають бути розглянуті під час судового розгляду.

Тверджень сторони захисту про неможливість ховання патронів підозрюваним у місці, що знаходиться у доступі дитини, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки, відповідно до протоколу обшуку від 19.03.2021, під час обшуку на відкритих поверхнях, у доступі дитини, були знайдені телескопічна дубинка, газовий балончик та шокер, приналежність яких не заперечувалась підозрюваним, та які також є небезпечними для дитини.

Вищенаведене в сукупності з конкретними обставинами злочинів та встановлені ризики дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що у свою чергу дає підстави для застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі досудового розслідування лише запобіжний захід у виді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_8 та зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, на які слідчий посилається у своєму клопотанні.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що на теперішній час існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, та на підставі повного та всебічного дослідження всіх обставин провадження дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Разом з тим, слідчий суддя, враховуючи положення ч.4 ст.183 КПК України та ст.199 КПК України, а також обставин вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, особи підозрюваного, вважав за необхідне не визначити розмір застави ОСОБА_8 , оскільки злочин вчинений із застосуванням насильства та погрозою його застосування (потерпілій висловлювали погрози її життю та здоров`ю, штовхали та били головою об підлогу).

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необґрунтованими, а слідчий суддя дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та не виявив перешкод для застосування такого запобіжного заходу, передбачених ч.2 ст.183 КПК України.

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26 березня 2021 року, якою було задоволено клопотання старшого слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.187; ч.1 ст.263 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою до 23 травня 2021 року в ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор» залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4