Справа № 464/3038/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/366/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року у м.Львові.
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

під головуванням судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Сихівського районного суду м.Львова від 07 лютого 2020 року відносно ОСОБА_6

з участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Сихівського районного суду м.Львова від 07.02.2020 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

Частково задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 та стягнуто з ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 100000 гривень та 3000 гривень витрат на правову допомогу.

Строк відбуття покарання встановлено рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Вирішено питання про речові докази в кримінальному провадженні.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 01.06.2019 приблизно о 20.00 год., перебуваючи неподалік ринку «Шувар», що на пр. Червоної Калини, 36 у м. Львові, під час конфлікту, який раптово виник між ним та потерпілим ОСОБА_8 , взявши у праву руку розкладний ніж, маючи умисел на спричинення ОСОБА_8 тяжкого тілесного ушкодження, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи завдати останньому шкоди здоров`ю, умисно наніс потерпілому розкладним ножем один удар в грудну клітку зліва, спричинивши останньому колото-різану рану грудної клітки зліва, яка приникала в плевральну порожнину з пошкодженням перикарду та ІІІ сегменту верхньої частики лівої легені, гемоперикардит, лівобічний гемо-, пневмоторакс, що відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.
На даний вирок обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій, не оспорюючи вину та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити, та звільнити його від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком на один рік та покласти обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

На підтримання своїх апеляційних вимог обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що не був ініціатором бійки з потерпілим ОСОБА_8 , однак повністю визнає вину у скоєному та щиро розкаюється, після скоєного добровільно з`явився до органів поліції зі зізнанням та видав знаряддя вчинення злочину (розкладний ніж), просив вибачення в потерпілого ОСОБА_8 під час судового розгляду, які були прийняті, та вживає заходів до примирення з потерпілим і відшкодування заподіяної шкоди.

З огляду на викладене обвинувачений ОСОБА_6 вважає, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства і вважає призначене покарання таким, що не відповідає його особі.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції обвинувачений підтримав подану апеляційну скаргу з мотивів наведених в апеляційній скарзі та надав суду письмову угоду про примирення із потерпілим ОСОБА_8 із розписками останнього про отримання коштів в рахунок відшкодування заподіяної шкоди.

Прокурор заперечив проти апеляційної скарги обвинуваченого, вважає вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим в частині призначеного покарання.

Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційної скарги, пояснення прокурора та обвинуваченого, вивчивши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про винуватість у вчиненому обвинуваченим ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України. І таке в апеляційній скарзі обвинуваченого не оспорюється.
Щодо призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, то слід вказати наступне.

В силу вимог ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Колегією суддів встановлено, що призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який вчинив умисний тяжкий злочин, вперше притягується до кримінальної відповідальності, по місцю проживання та роботи позитивно характеризується, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не одружений, має на утриманні батьків пенсійного віку, обставини, що пом`якшують покарання з`явлення зі зізнанням та активне сприяння розкриттю злочину, обставини, що обтяжують покарання відсутні.
Призначене ОСОБА_6 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, у межах санкції даної норми закону, у вигляді позбавлення волі на строк 5 років відповідає вимогам чинного законодавства.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції, що у даному випадку виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо лише в умовах ізоляції від суспільства.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Окрім врахованих при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання судом першої інстанції тяжкості вчиненого злочину, обставин та даних, колегія суддів враховує конкретні обставини даного кримінального провадження, зокрема, обставини конфлікту між обвинуваченим та потерпілим, поведінку обвинуваченого після вчиненого кримінального правопорушення, а саме те, що він з`явився із зізнанням, добровільно надав слідчому свій одяг та знаряддя злочину, яким згідно висновку експерта № 153/2019ц від 21.06.2019р. є металевий зажим (ніж) із довжиною клинка 5,7 см, шириною 0,6 см 2,5 см (Т.1, а.с. 215-216).

При цьому, колегія суддів враховує обставини справи, а саме те, що обвинувачений захищаючись при раптово виниклій бійці наніс потерпілому лише один удар у груди мініатюрним вищеописаним ножиком з брилка із довжиною клинка лише 5,7 см, який апріорі не пристосований до завдання тілесних ушкоджень, і лише за збігом обставин цей удар призвів до завдання потерпілому проникаючого тяжкого тілесного ушкодження.

Крім цього, згідно представленої угоди про примирення, укладеної між обвинуваченим та потерпілим 19.02.2020р. та розписок потерпілого ОСОБА_8 , обвинуваченим ОСОБА_6 було відшкодовано потерпілому заподіяну моральну шкоду у розмірі 200000 грн. та 3000 грн. витрат на правову допомогу.

При цьому, оскаржуваним вироком із обвинуваченого на користь потерпілого було стягнуто лише 100000 грн. моральної шкоди та 3000 гривень витрат на правову допомогу, однак незважаючи на це, обвинувачений, усвідомлюючи свою провину у скоєному, відшкодував потерпілому шкоду у розмірі, який вдвічі є більшим ніж встановлено вироком суду. Дана обставина, на думку колегії суддів, свідчить про щире каяття обвинуваченого та його щирий жаль с приводу вчинення ним незаконних дій.

Також колегія суддів враховує дані досудової доповіді Сихівського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» у Львівській області від 21.08.2019р. (Т.1. а.с. 65-67), згідно якого орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

Отже, апеляційний суд враховує тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, дані про особу ОСОБА_6 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, виключно позитивно характеризується за місцем праці, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не одружений, має на утриманні батьків пенсійного віку, визнання ним вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та відшкодування потерпілому заподіяної шкоди, як обставини, які пом`якшують покарання, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання.
Враховуючи позитивну посткримінальну поведінку ОСОБА_6 та інші характеризуючи дані про особу обвинуваченого, апеляційний суд дійшов переконання, що ОСОБА_6 на даний час не становить підвищеної суспільної небезпеки, а тому надалі досягнення мети його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за поведінкою впродовж двохрічного іспитового строку, що передбачено законом.

З урахуванням викладених вище обставин кримінального провадження, даних про особу винного, який на даний час не представляє підвищеної суспільної небезпеки, обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, колегія суддів дійшла висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без відбування призначеного покарання й звільнення його на підставі ст.75 КК України від його відбування з випробуванням з іспитовим строком та з покладенням на обвинуваченого обов`язків, визначених ч.1 ст.76 КК України.

Апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із звільненням від відбування такого з випробуванням із встановленим іспитовим строком у 2 роки буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.376, 405, 407, 419, 426 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задоволити частково.

Вирок Сихівського районного суду м. Львова від 07 лютого 2020 року відносно ОСОБА_6 змінити.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.1 ст.121 КК України до покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку тривалістю два роки.

У відповідності до п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції шляхом подання касаційної скарги на протязі трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: