Провадження № 1-кп/761/966/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2021 року

Шевченківський районний суд міста Києва у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві

кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№0003547 від 29 березня 2018 року,

за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, громадянки України, з вищою освітою, перебуває в цивільному шлюбі,має чотирьох неповнолітніх дітей 2010, 2015, 2017, 2021 років народження, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , не судимої,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, громадянина України, з вищою освітою, перебуває в цивільному шлюбі, має чотирьох неповнолітніх дітей 2010, 2015, 2017, 2021 років народження, працюючого в ТОВ «Родинна кухня» на посаді головного інженера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України,

за участю :

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ :

Органом досудового розслідування ОСОБА_3 , ОСОБА_4 обвинувачуються у тому, що 28 березня 2018 року , приблизно о 13 годині 10 хвилин , ОСОБА_3 разом із своїм цивільним чоловіком ОСОБА_4 перебували за адресою : АДРЕСА_3 , в приміщенні ательє «ФОП ОСОБА_3 », в якому працює ОСОБА_3 ..

Під час перебування ОСОБА_3 за вказаною адресою до приміщення зайшла ОСОБА_7 , начальник відділу контролю у сфері торгівлі Управління захисту прав споживачів ОСОБА_9 та заступник начальника відділу контролю у сфері торгівлі Управління захисту прав споживачів ОСОБА_10 , які здійснювали перевірку «ФОП ОСОБА_3 ». Під час здійснення перевірки ОСОБА_9 вказаного закладу, у ОСОБА_3 на грунті раптово виниклих неприязливих стосунків виник словесний конфлікт з ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , який в подальшому переріс у штовханину.

В цей момент у ОСОБА_3 виник злочинний умисел , направлений на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні ательє «ФОП ОСОБА_3 », розташованого за адресою : АДРЕСА_4 /40,28 березня 2018 року, близько 13 години 30 хвилин, в ході штовханини ОСОБА_3 намагалась витягнути ОСОБА_7 на вулицю. В цей момент перебуваючий в приміщенні ательє «ФОП ОСОБА_3 »,розташованого за адресою : АДРЕСА_3 , близько 13 години 30 хвилин , ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_7 та в подальшому разом з ОСОБА_3 схопивши ОСОБА_7 за одяг , виштовхали її з приміщення , при цьому ОСОБА_3 перебуваючи біля вхідних дверей до приміщення штовхнула ОСОБА_7 таким чином, що остання впала з висоти власного зросту на підлогу на вулиці.

В результаті умисних протиправних дій ОСОБА_11 та ОСОБА_4 згідно висновку судово-медичної експертизи №1291/е від 03 серпня 2018 року заподіяли потерпілій ОСОБА_7 наступні тілесні ушкодження :-синці по передній поверхні правого плеча в нижній третині, долонній поверхні правого передпліччя в верхній третині , внутрішній поверхні правого ліктьового суглобу , синьо фіолетового кольору, невизначеної форми розмірами 2х1 см до 6х1,5 см ; - садна на тилі правої кисті в проекції 2-ої п`яної кістки та тилі лівої кисті в проекції 4-ої п`ясної кістки , овальної та продовженої форми розмірами 0,4х0,3 см і 2х0,3 см , вкриті бурими кірками дещо вище рівня неушкодженої шкіри. Кожне з виявлених тілесних ушкоджень відноситься до легкого тілесного ушкодження.

Вказані дії ОСОБА_3 , ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Під час судового розгляду, 31 травня 2021 року, обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до суду з клопотаннями про звільнення кожного від кримінальної відповідальності, на підставі п.1 ч.1 ст. 49 КК України,у зв`язку із закінченням строків давності,та закриття кримінального провадження №0003547 від 29 березня 2018 року щодо них.

З урахуванням невизнання обвинуваченими своєї вини, відповідно до ст. 285 КПК України, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 роз`яснено підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, яка не є реабілітуючою, на що обвинувачені надали свою згоду саме на розгляд їх клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, підтвердивши, що їм зрозуміла така підстава звільнення від кримінальної відповідальності.
Захисник ОСОБА_8 підтримав клопотання обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_4 та просив звільнити обвинувачених від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, на підставі п.1 ч.1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження №0003547 закрити.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_4 про звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності та закриття вказаного кримінального провадження

Потерпіла ОСОБА_7 заперечувала щодо задоволення клопотання обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звільнення кожного від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України,у зв`язку із закінченням строків давності,та закриття кримінального провадження щодо обвинувачених, посилаючись на те, що обвинувачені під час судового розгляду не визнали себе винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України , при цьому неодноразово не з`являлись в судове засідання без поважних причин, затягаючи судовий розгляд у кримінальному провадженні.

Зважаючи на принцип диспозитивності, що закріплений у п. 19 ч.1 ст. 7, ст. 26 КПК України, відповідно до якого «сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом», - обрання тієї чи іншої лінії процесуальної поведінки залежить від вибору самого обвинуваченого, вислухавши думку учасників кримінального провадження, роз`яснивши ОСОБА_3 , ОСОБА_4 наслідки задоволення клопотання, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд доходить висновку, що клопотання обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 підлягають задоволенню за таких підстав.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 285 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Статтею 44 КК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюється виключно судом.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки - у разі вчинення кримінального проступку , за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Згідно ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, то суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Тобто суд, встановивши наявність передбачених законом, зокрема ст. 49 КК України, підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності, зобов`язаний прийняти таке рішення, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження.
За правилами ч. 3 ст. 288 КПК України, суд першої інстанції своєю ухвалою, а не вироком, закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, в тому числі у разі встановлення підстав, передбачених ст. 49 КК України.
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, яке згідно ст.12 КК України, відноситься до кримінальних проступків та за яке передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.
Вказане кримінальне правопорушення, згідно висунутого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 обвинувачення, було вчинено 28 березня 2018 року.
Отже, з урахуванням обставин кримінального провадження, положень ч. 2 ст. 12, ч. 1 ст. 49 КК України, станом на 31 травня 2021 року сплинув строк 2 роки та закінчились визначені ст. 49 КК України строки давності.
Відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового слідства або суду.
Матеріали кримінального провадження не містять даних про те, що перебіг давності зупинявся або переривався.
Таким чином, підставою звільнення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є закінчення встановлених п.1 ч.1 ст.49 КК України строків і відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч.ч. 2-4 ст. 49 КК України).
Процесуально-правовими підставами звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є виключно його згода на таке звільнення від кримінальної відповідальності, і таке звільнення є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 4 ст. 49 КК України.
З огляду на вищевикладене, суд вважає, що у справі наявні умови, які є правовою підставою для прийняття рішення судом про звільнення обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, на підставі п.1 ч.1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

При цьому суд враховує, що відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення чи показання, які можуть стати підставою для її підозри або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.
Виходячи з цих положень закону, визнання обвинуваченим вини є правом, а не його обов`язком, а тому невизнання вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації права обвинуваченого на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений ст. 49 КК України інститут звільнення від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення з визнанням особи своєї винуватості у вчиненні злочину.
Таким чином, визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, як обов`язкової умови такого звільнення, чинним законодавством не передбачено.
Відповідно п.1 ч.2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
За правилами ч. 8 ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження на підставі, передбаченій п. 1 ч. 2 цієї статті, не допускається лише у випадку, коли підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. У цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку.
Оскільки обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 надали згоду на звільнення від кримінальної відповідальності на підставі п.1 ч.1 ст. 49 КК України, відсутні підстави для проведення судового провадження в повному обсязі в загальному порядку.
За таких обставин клопотання обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звільнення кожного від кримінальної відповідальності, на підставі п.1 ч.1 ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності підлягає задоволенню, кримінальне провадження №0003547 від 29 березня 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України - закриттю.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 44, п.1 ч.1 49 КК України,п.1 ч.2 ст. 284, ст.ст.285, 286, 350, 372 КПК України,суд
УХВАЛИВ :

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності задовольнити.

Клопотання обвинуваченої ОСОБА_3 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності задовольнити.

ОСОБА_4 звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, на підставі п.1 ч.1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

ОСОБА_3 звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, на підставі п.1 ч.1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження №0003547 від 29 березня 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, закрити.

Речові докази : DVD-R диск з відеозаписом «Х300004__0140.МР4»-зберігати в матеріалах судового провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1