Справа №639/3340/21
Провадження №1-в/639/306/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2021 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
засудженого ОСОБА_4 ,
представника ДУ ХВК (№18) ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Жовтневого районного суду м. Харкова в режимі відеоконференції провадження за поданням Державної установи «Холодногірська виправна колонії( №18)» про умовно дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, розлученого, не працюючого, проживаючого: АДРЕСА_1 , засудженого вироком Харківського апеляційного суду від 09.12.2019 року за ч.1 ст.185, ч. 2 ст. 185, ч.1 ст. 115, ст. 70 КК України до12 років позбавлення волі,-
в с т а н о в и в :
До Жовтневого районного суду м. Харкова з поданням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до вимог ст. 81 КК України засудженого ОСОБА_4 звернулась адміністрація ДУ «Холодногірська виправна колонії (№18)».
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 проти задоволення подання заперечував просив відмовити в його задоволенні.
Засуджений ОСОБА_4 та представник ДУ ХВК (№18) ОСОБА_5 , підтримали вимоги подання та просили його задовольнити.
Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали судової справи та особової справи засудженого, суд приходить до таких висновків.
Відповідно до вимог ч. ч.2, 3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення після фактичного відбуття засудженим, зокрема, не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.
За змістом даної норми умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.
Вимогами п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної комісії (п.13 постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року).
Про необхідність перевірки під час розгляду питання щодо можливості умовно-дострокового звільнення засудженого обставин його поведінки, ставлення до праці та навчання за весь час відбування покарання свідчить і пункт 6.8. Інструкції про роботу відділів (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів, затвердженої Наказ Міністерства юстиції України 08.06.2012 № 847/5, відповідно до якого на засудженого, стосовно якого прийнято позитивне рішення про подання матеріалів до суду щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (статті 81, 107 Кримінального кодексу України), заміни невідбутої частини покарання більш м`яким (стаття 82 Кримінального кодексу України), підрозділ готує до суду подання,яке містить анкетні дані, у тому числі про наявність чи відсутність непогашених та незнятих судимостей, про відбуту частину строку покарання, поведінку, ставлення до праці та навчання за весь час відбування покарання, до якого долучаються висновок комісії установи (СІЗО), характеристика на засудженого, дані про достроково не зняті або не погашені у встановленому законом порядку стягнення, зазначені в абзацах четвертому, шостому - десятому частини першої статті 132 Кримінально-виконавчого кодексу України, протягом строку, визначеного статтею 134 цього Кодексу, та особова справа.
Отже, висновки про становлення особи на шлях виправлення слід робити не лише за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, а за весь час відбування покарання або принаймні протягом значної частини цього строку. (Відповідні висновки наведені в узагальненні судової практики розгляду судами деяких питань, які вирішуються судом під час виконання вироків, наведеному в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.04.2017р.)
На переконання суду аналогічний підхід має застосовуватися тим більше при вирішенні питання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого.
При цьому згідно раз`яснень, які містяться в п.17 вказаної постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року відповідні висновки можуть бути зроблені після ретельного з`ясовування ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його намірів щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
При визначенні сумлінності в поведінці засудженого та його ставленні до праці мають значення не окремі вчинки, а стабільна, постійна лінія поведінки та ставлення до праці засудженого. Відомості про це повинні отримуватися з матеріалів, що характеризують поведінку засудженого, не лише за період, що безпосередньо передує поданню його до умовно-дострокового звільнення, а за весь час відбування ним покарання або, принаймні, за значний період цього терміну.
Отже, при вирішенні питання про можливість умовно-дострокового звільнення засудженого дослідженню підлягає процес (обставини) відбування засудженим всього періоду відбування ним покарання, а не окремо взятого відрізку часу. Висновок про наявність підстав для умовно-дострокового звільнення може бути зроблений за умови системних та усталених позитивних змін, що відображаються, зокрема в поведінці засудженого та його ставленні до праці, та які свідчать про доведення засудженим його виправлення.
Виконання призначеного покарання є доцільним тільки за тієї умови, що ним досягається поставлена в законі мета: крім кари, ще і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Якщо ця мета може бути досягнута ще до закінчення призначеного судом строку покарання, то в подальшому у його виконанні відпадає необхідність. З огляду на це, закон передбачає можливість застосування судом умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
З наданих до суду матеріалів вбачається, що ОСОБА_4 засуджений вироком Харківського апеляційного суду від 09.12.2019 року за ч.1 ст.185, ч. 2 ст. 185, ч.1 ст. 115, ст. 70 КК України до12 років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання 17.12.2014 року, кінець строку 26.12.2021 року.
Як вбачається з характеристики, доданій до подання та матеріалів особової справи, засуджений ОСОБА_6 в місцях позбавлення волі знаходиться з 17.12.2014 року. З 19.12.2014 року по 31.07.2017 року перебував у державній установі «Харківський слідчий ізолятор». Вимоги режиму порушував, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності 1 (один) раз, стягнення погашено у встановленому законом порядку, заохочень не мав. До праці не залучався. З 31.07.2017 року по 10.08.2017 року відбував покарання у державній установі «Холодногірська виправна колонія (№18)». Вимоги режиму не порушував, дисциплінарних стягнень та заохочень не мав. З 10.08.2017 року по 11.12.2017 року перебував у державній установі «Харківський слідчий ізолятор». Вимоги режиму не порушував, дисциплінарних стягнень та заохочень не мав. До праці не залучався.
З 11.12.2017 року по 18.12.2017 року відбував покарання у державній установі «Холодногірська виправна колонія (№ 18)». Вимоги режиму не порушував, дисциплінарних стягнень та заохочень не мав. З 18.12.2017 року по 16.01.2020 року перебував у державній установі «Харківський слідчий ізолятор». Вимоги режиму не порушував, дисциплінарних стягнень та заохочень не мав. До праці не залучався. З 16.01.2020 року відбуває покарання у державній установі «Холодногірська виправна колонія (№18)».
Раніше 22.01.2020 року комісією установи, з розгляду заохочувальних норм до засуджених, розглядалось питання про застосування статті 81, 82 КК України, ст.ст. 100,101 КВК України. Згідно висновку комісії, застосування статті 81, 82 КК України, ст.ст. 100,101 КВК України - недоцільно.
Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 6 Кримінально-виконавчого кодексу України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Засоби виправлення і ресоціалізації засуджених застосовуються з урахуванням виду покарання, особистості засудженого, характеру, ступеня суспільної небезпеки і мотивів вчиненого кримінального правопорушення та поведінки засудженого під час відбування покарання.
При цьому ОСОБА_4 згідно вищезазначеної характеристики 5 разів було етаповано з державної установи «Харківський слідчий ізолятор» до державної установи «Холодногірська виправна колонія (№18)», останній раз засуджений прибув державної установи «Холодногірська виправна колонія (№18)» 16.01.2021 року, проте згідно довідки про стягнення та заохочення на нього 15.01.2020 року (тобто на день раніше прибуття до колонії) накладене заохочення. Після чого 15.04.2020 року на ОСОБА_4 накладено стягнення у вигляді догани за нетактовну поведінку з представником адміністрації установи.
Крім того, також суперечливими є обставини зазначені у довідці про стягнення та заохочення, а саме щодо накладених на ОСОБА_4 заохочень від 15.07.2020 року, 15.10.2020 року, 15.01.2020 року та 08.04.2021 року за якими у матеріалах особової справи відсутні будь-які дані, які б підтверджували факт розгляду на дисциплінарних комісіях установи питань про їх застосування, постанови, рапорти, документи з відображенням робочого процесу тощо.
Таким чином, встановлені судовим розглядом дані щодо обставин відбування ОСОБА_4 покарання не містять достатніх підстав для висновку щодо умовно-дострокового звільнення засудженого, адже відсутні факти, які б свідчили, що його поведінка та ставлення до праці набули таких позитивних, послідовних та сталих змін, що свідчать про його виправлення, та навпаки встановлено, що він має стягнення, а тому в задоволенні подання необхідно відмовити, оскільки воно є необґрунтованим та безпідставним.
Керуючись ст. 81 КК України, ст. 537, 539 КПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
У задоволенні подання Державної установи «Холодногірська виправна колонії (№18)» про умовно дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України засудженого ОСОБА_4 - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду впродовж 7 днів з дня її оголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова.
Повний текст ухвали складено та оголошено 09.06.2021 року о 16 год. 00 хв.

Суддя ОСОБА_1