ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/1599/21 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/2175/21 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

в режимі відеоконференції

засудженого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Червонозаводського районного суду м.Харкова від 19 квітня 2021 року у відношенні ОСОБА_8 про відмову в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення,-

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно ухвали Червонозаводського районного суду м.Харкова від 19 квітня 2021 року вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.03.2008 р. ОСОБА_8 засуджено за ч. 4 ст. 187, п. п. 1, 6 ч. 2 ст. 115, ст. 71 КК України до 16 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного засудженому майна.
Початок строку: 21.09.2007 року. Кінець строку: 14.02.2023 року. До суду першої інстанції надійшло подання ДУ «Диканівська виправна колонія (№12)» про застосування умовно-дострокового звільнення на підставі ст. 81 КК України до засудженого. Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 19 квітня 2021 року відмовлено в задоволенні вказаного подання, у зв`язку із тим, що засуджений не довів свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також не довів своєю діяльністю прагнення спокутувати вину за вчинений злочин. Представником ДУ «Диканівська виправна колонія (№12)» не надано конкретних переконливих доказів того, що процес виправлення засудженого досяг тієї стадії, на якій відбування ним призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі, не доведено готовність до самокерованої поведінки засудженим, аналіз його характеристик дає підстави зробити висновок, що він не готовий до сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, не готовий дотримуватися норм чинного законодавства. Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник засудженого подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, на підставі ст. 81 КК України звільнити засудженого від подальшого відбування покарання умовно-достроково. В обгрунтування апеляційних вимог захисник зазначає, що засуджений має 21 заохочення, має позитивну характеристику, працевлаштований, має бабусю, племінницю, батьків, має намір проживати в с. Бабаї та працювати газоелектрозварником, що підтверджується відповідними довідками. Засуджений приймає активну участь в культурно-масових та оздоровчих заходах. Вважає, що останній довів своє виправлення. Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу; думку прокурора, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відповідно до вимог ч.1.ч. 2 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Застосування до засудженого умовно - дострокового звільнення передбачено дискреційною нормою Кримінального Кодексу України, тобто, не є обов`язком суду, а є правом, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання. Встановлено, що вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.03.2008 р. ОСОБА_8 засуджено за ч. 4 ст. 187, п. п. 1, 6 ч. 2 ст. 115, ст. 71 КК України до 16 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного засудженому майна.
Згідно характеристики від 26.02.2021 року засуджений характеризується позитивно. На момент звернення до суду мав 21 заохочення за період з 08.04.2014 року по 30.12.2020 року. Крім того, згідно матеріалів особової справи має нові заохочення ще в 2021 році. Стягнення погашені. Працевлаштований на виробництві. Приймає участь у роботах з благоустрою колонії, виконує роботи із самообслуговування, бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Духовне відродження» та «Фізкультура і спорт» до їх реалізації ставиться із зацікавленістю.
Поряд з зазначеним колегія суддів приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого, призначене засудженому покарання і особу засудженого в цілому, якому за вироком суду покарання призначено на підставі ст.ст. 70, 71 КК України, оскільки раніше ОСОБА_8 був засуджений за ч. 2 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки та був звільнений від його відбування на підставі ст. 75 КК України, не дивлячись на що в цей період вчинив особливо тяжкий злочин, що характеризує його як особу, яка не бажає дотримуватися встановлених заборон, тоді як відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Колегія суддів погоджується з висновками районного суду про те, що процес виправлення та перевиховання засудженого має бути стабільним та послідовним, а цілі покарання в даному випадку не досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком суду та не вбачає підстав для задоволення апеляційних вимог.
Факт залучення засудженого до праці, наявність позитивної характеристики та численних заохочень не є безумовною підставою для прийняття рішення про його умовно-дострокове звільнення з урахуванням наведеного вище. Можливість подальшого працевлаштування та наявність місця проживання у засудженого заслуговують на увагу, проте не є визначальними підставами для застосування до засудженого положень ст. 81 КК України з огляду на всі обставини у сукупності.
З урахуванням наведеного апеляційний суд не вбачає достатніх підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання та скасування оскаржуваної ухвали.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 539 КПК України,колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Червонозаводського районного суду м.Харкова від 19 квітня 2021 року у відношенні ОСОБА_8 про відмову в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: