Справа № 404/2174/21
Номер провадження 1-м/404/1/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 травня 2021 року Кіровський районний суд м. Кіровограда у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кропивницькому клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Щьолковського міського суду Московської області Російської Федерації від 26.09.2018 року, стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кіровограда, який зареєстрований по АДРЕСА_1 , засудженого за ст.30 ч.3 ст.228.1 ч.5, ст.30 ч.1 ст.228.1 ч.5, ст.69 ч.2 КК Російської Федерації до 9 років 1 місяця позбавлення волі з відбуттям покарання у виправній колонії суворого режиму,

у відповідність із законодавством України,
за участю учасників судового провадження:
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
експерта ОСОБА_6 ,
представника заявника ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

Вироком Щьолковського міського суду Московської області Російської Федерації від 26.09.2018 року, ОСОБА_8 засуджено за ст.30 ч.3 ст.228.1 ч.5, ст.30 ч.1 ст.228.1 ч.5, ст.69 ч.2 КК Російської Федерації до покарання у виді 9 років 1 місяця позбавлення волі з відбуттям покарання у виправній колонії суворого режиму. Строк відбуття покарання ОСОБА_8 вирішено обраховувати з 26.09.2018 року та в строк відбування покарання зараховано час утримання його під вартою з 25.11.2016 року по 28.03.2019 року включно.
Представник заявника головний спеціаліст сектору судової роботи та міжнародного співробітництва у Кіровоградській області відділу судової роботи та міжнародної допомоги Південно-Східного міжрегіонального управління МЮ (м. Дніпро) ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України, в якому просить визначити за Кримінальним кодексом України правову кваліфікацію діянь, у вчиненні яких ОСОБА_8 визнаний винним вироком Щьолковського міського суду Московської області Російської Федерації від 26.09.2018 року, залишеним без змін апеляційною ухвалою Московського обласного суду Російської Федерації від 28.03.2019 року, та визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_8 згідно з Кримінальним кодексом України, долучивши до клопотання всі необхідні документи, які передбачені ч.2 ст.610 КПК України (а.с.5-87).
Засуджений ОСОБА_8 , як вбачається з матеріалів клопотання, відбуває покарання у ФКУ «Виправна колонія №1 УФСВП Росії по Тульській області», кінець відбуття строку покарання 24.12.2025 року. Також, матеріали клопотання містять заяву засудженого про переведення його для подальшого відбування покарання на територію України (а.с.41-43).
Представник заявника головний спеціаліст сектору судової роботи та міжнародного співробітництва у Кіровоградській області відділу судової роботи та міжнародної допомоги Південно-Східного міжрегіонального управління МЮ (м. Дніпро) ОСОБА_7 в судовому засіданні внесене ним клопотання підтримав та просив його задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання Міністерства юстиції України, посилаючись на наявність всіх правових підстав для його задоволення.
Засуджений ОСОБА_8 в судове засідання не доставлявся.

Суд, заслухавши учасників, допитавши експерта, вивчивши клопотання та долучені до нього документи, приходить до такого висновку.

Статтею 9 Конвенції про передачу засуджених осіб (Страсбург, 21 березня 1983 року) (далі - Конвенція), до якої Україна була приєднана на підставі Закону України «Про приєднання України до Європейської конвенції про передачу засуджених осіб», встановлено, що компетентні власті держави виконання вироку: a) продовжують виконання вироку одразу або на основі судової чи адміністративної постанови згідно із положеннями статті 10, або: b) визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11.
Згідно з статтею 10 Конвенції у разі продовження виконання вироку держава виконання вироку дотримується характеру і тривалості покарання, призначеного державою винесення вироку. Однак, якщо це покарання за своєю природою або тривалістю є несумісним із законодавством держави виконання вироку або якщо її законодавство цього вимагає, ця держава може на основі судової або адміністративної постанови співвіднести призначену міру покарання з покаранням чи заходом, передбаченим її власним законодавством за вчинення аналогічного злочину. За своїм характером таке покарання або такий захід повинні у міру можливості відповідати покаранню або заходу, призначеному у вироку для виконання. Покарання чи захід за своїм характером або своєю тривалістю не може бути більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку, і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку.
Статтею 11 Конвенції визначено, що у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган: a) повинен врахувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку; b) не може замінювати міру покарання, що передбачає позбавлення волі, грошовим штрафом; c) повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі; і d) не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів. Якщо процедура заміни вироку здійснюється після передачі засудженої особи, держава виконання вироку тримає цю особу під вартою або іншим чином забезпечує її присутність у державі виконання вироку до закінчення цієї процедури.
Відповідно до ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Статтею 606 КПК України визначаються умови передачі засуджених осіб для відбування покарання в Україні: якщо ця особа є громадянином держави виконання вироку; якщо вирок набрав законної сили; якщо на час отримання запиту про передачу засуджений має відбувати покарання упродовж як найменш шести місяців або якщо йому ухвалено вирок до ув`язнення на невизначений строк; якщо на передачу згоден засуджений або з урахуванням його віку або фізичного чи психічного стану на це згоден законний представник засудженого; якщо кримінальне правопорушення, внаслідок вчинення якого було ухвалено вирок, є злочином згідно із законодавством держави виконання вироку або було б злочином у разі вчинення на її території, за вчинення якого може бути призначено покарання у виді позбавлення волі; якщо відшкодовано майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, а в разі наявності - також процесуальні витрати; якщо держава ухвалення вироку і держава виконання вироку згодні на передачу засудженого.
Відповідно до ч.1 ст.610 КПК України клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України відповідно до частини третьої статті 609 цього Кодексу розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції України протягом одного місяця з моменту його надходження. Судовий розгляд здійснюється за участю прокурора.
ОСОБА_8 є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України, номер паспорту НОМЕР_1 , виданий 03 квітня 2015 року, дата закінчення строку дії 03 квітня 2025 року орган, що видав / 3502 та листом Державної міграційної служби України (а.с.46-63, 89). Зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_8 є АДРЕСА_1 , що підтверджується листом директора Департаменту надання адміністративних послуг ОСОБА_9 за №768 від 20.03.2020 року (а.с.88).
Відповідно до ч.3 ст.603 КПК України при розгляді клопотання суд не перевіряє фактичні обставини справи, встановлені вироком іноземної держави, та не вирішує питання про винуватість особи.
Відповідно до ч.3 ст.610 КПК України під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.
ОСОБА_8 засуджений 26.09.2018 року вироком Щьолковського міського суду Московської області Російської Федерації визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.30 ч.3 ст.228.1 ч.5, ст.30 ч.1 ст.228.1 ч.5, ст.69 ч.2 КК Російської Федерації з призначенням покарання у виді 9 років 1 місяця позбавлення волі з відбуттям покарання у виправній колонії суворого режиму.
Дії ОСОБА_8 суд кваліфікував за ст.30 ч.3 ст.228.1 ч.5 КК Російської Федерації, як замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений групою осіб за попередньою змовою, в особливо великому розмірі, та за ст.30 ч.1 ст.228.1 ч.5 КК Російської Федерації, як готування до незаконного збуту наркотичних засобів в особливо великому розмірі групою осіб за попередньою змовою. Строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено обраховувати з 26 вересня 2018 року. Зараховано ОСОБА_8 в строк відбуття покарання час утримання під вартою ОСОБА_8 з 25.11.2016 року по 28.03.2019 року включно (а.с.8-39).
Вирок Щьолковського міського суду Московської області Російської Федерації від 26.09.2018 року, набрав законної сили 28 березня 2019 року, що підтверджується розпорядженням про виконання вироку, що набрав законної сили (а.с.40).
Засуджений ОСОБА_8 відбуває покарання у ФКУ «Виправна колонія №1 УФСВП Росії по Тульській області». Початок строку покарання 25.11.2016 року, кінець строку 24.12.2025 року (а.с.44).
ОСОБА_8 висловив бажання, щоб його передали для відбування покарання в Україну, що підтверджується письмовою заявою засудженого (а.с.41).
Вирок та матеріали справи вказують, що ОСОБА_8 додаткові види покарання не призначалися, не застосовувалися до нього умовне засудження, акт амністії, умовно-дострокового звільнення, акт про помилування, виконавчі листи на його ім`я відсутні та інші боргові зобов`язання у нього не наведені. Згідно з медичною довідкою засуджений ОСОБА_8 має задовільний стан здоров`я, працездатний, перешкоди до етапування не зазначені, установою відбування покарання характеризується негативно (а.с.44-45).

Відповідно до роз`яснень наданих у судовому засіданні експертом НДЕКЦ МВС України ОСОБА_6 та згідно із відповіддю Державної служби України з лікарських засобів та контролю за наркотиками від 21.01.2021 року №516/271-30-21/12.1.3 від 21.01.2021 р. на момент вчинення злочинів щодо речовин, похідних N-метилефедрону та 3-бутиноїл-1-метиліндол [1-(1-метил-1Н-індол-3-іл)бутан-1-он] та повідомляється.

Сполуки 5F-UR-144, синоніми назви; ХLR-11, ТМСР-2201, хімічна назва -1[(5-флюропентил)-1Н-індол-3-іл] (2,2,3,3-тетраметилциклопропіл) метанон та ?-РVР, синоніми назви: PVP, ?-піролідиновалерофенон, хімічна назва-1 -феніл-2-піролідин-1 -іл-пентан-1-он зазначені в копії «Заключение зксперта от 10.04.2017 Института криминалистики Центра специальной техники ФСБ России» (мовою оригіналу), включені до Списку №2 Таблиці І особливо небезпечні психотропні речовини, обіг яких заборонено Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорі в, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 № 770, тому їх обіг на території України підпадає під дію заходів контролю, регламентованих Законом України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори»,

Розміри психотропних речовин PVP та ТМСР-2201, затверджені наказом МОЗ України від 01.08.2000 року №188 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16.08.2000 року за №512/4733, та становлять: невеликі до 0,15 г, великі від 1,5 г до 15,0 г, особливо великі 15,0 г і більше, яка крім того, незалежно від розмірів кваліфікується як особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено(таблиця I список №2 Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 року №770).
Згідно з вироком Щьолковського міського суду Московської області Російської Федерації ОСОБА_8 26.09.2018 року визнано винним у тому, що він вчинив замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений групою осіб за попередньою змовою, в особливо великому розмірі (загальною вагою 7927, 44 грама як встановлено та вказано згідно з висновками експертів містить а-піролідиновалерофенон або PVP), та готування до незаконного збуту наркотичних засобів в особливо великому розмірі групою осіб за попередньою змовою (вагою 5009,6 грама як встановлено та вказано згідно з висновками експертів містить ТМСР-2201).
Відповідно до тексту статей кримінального закону іноземної держави, на якому ґрунтується вирок, ч.3 ст.30 КК Російської Федерації замахом на злочин визнаються умисні дії (бездіяльність) особи, безпосередньо направлені на скоєння злочину, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з незалежних для особи обставин.
З положень статті 228.1 КК Російської Федерації випливає, що у частині п`ятої вказаної статті, за якою засуджений ОСОБА_8 зокрема, визначено кримінальну відповідальність за незаконний збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, організованою групою, саме за спеціальними кваліфікуючими ознаками скоєння збуту у особливо великому розмірі та організованою групою.
Положеннями частини 1 статті 307 КК України визначено кримінальну відповідальність за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів. У частині другій вказаної статті визначено кримінальну відповідальність за ті самі дії, вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб, або особою, яка раніше вчинила один із злочинів, передбачених статтями 308-310, 312, 314, 315, 317 цього Кодексу, або із залученням неповнолітнього, а також збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів у місцях, що призначені для проведення навчальних, спортивних і культурних заходів, та в інших місцях масового перебування громадян, або збут чи передача цих речовин у місця позбавлення волі, або якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги у великих розмірах чи особливо небезпечні наркотичні засоби або психотропні речовини. Згідно з частиною третьою статті 307 КК України передбачено кримінальну відповідальність за дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені організованою групою, а також якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги в особливо великих розмірах, або вчинені із залученням малолітнього або щодо малолітнього.
Частинною 1 ст.14 КК України визначено, що готуванням до кримінального правопорушення є підшукування або пристосування засобів чи знарядь, підшукування співучасників або змова на вчинення кримінального правопорушення, усунення перешкод, а також інше умисне створення умов для вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до частин 1, 3 статті 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Замах на вчинення злочину є незакінченим, якщо особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця.
Суд, визначаючи статтю (частину статті) Кримінального кодексу України, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим ОСОБА_8 враховує також те, що в Російській Федерації суміш, яка містить похідні N-метилефедрону та 3-бутиноїл-1-метиліндол [1 -(1-метил-1Н-індол-3-іл) бутан-1-он] у розмірах, вказаних у вироку, визначається як наркотичний засіб у особливо великому розмірі, а в Україні речовина сполуки 5F-UR-144, синоніми назви; ХLR-11, ТМСР-2201, хімічна назва -1[(5-флюропентил)-1Н-індол-3-іл] (2,2,3,3-тетраметилциклопропіл) метанон та ?-РVР, синоніми назви: PVP, ?-піролідиновалерофенон, хімічна назва-1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он, (вагою 7927, 44 грама та відповідно 5009,6 грама), вказаної ваги віднесена до особливо небезпечних психотропних речовин в особливо великому розмірі, обіг якої заборонено, про що зазначено раніше.
Згідно з ч.3 ст.603 КПК України при розгляді клопотання Міністерства юстиції України про виконання вироку суду іноземної держави суд встановлює, чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або цією главою. При цьому суд не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.
При цьому суд враховує, що положеннями статті 228.1 КК Російської Федерації не визначено як окремі самостійні склади злочинів незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання з метою збуту наркотичних засобів або психотропних речовин.
Відтак, раніше вказані дії ОСОБА_8 , за які він засуджений вироком іноземної держави із врахуванням встановлених судом обставин, на переконання суду підлягають кваліфікації за ч.1 ст.14 КК України, а саме готування до злочину, та оскільки дії особи були направлені на збут наркотичного засобу організованою групою, за попередньою змовою, та у особливо великому розмірі, а також за ч.3 ст.15 ч.3 ст.307 КК України як незакінчений замах на незаконний збут особливо небезпечних психотропних речовин, вчинений організованою групою, у особливо великому розмірі. Санкція за ці злочини передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.
Частинною 2 ст.14 КК України визначено, що готування до кримінального проступку або злочину, за який статтею Особливої частини цього Кодексу передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до двох років або інше, більш м`яке покарання, не тягне за собою кримінальної відповідальності.
Згідно з ч.2 ст.68 КК України, за вчинення готування до злочину строк або розмір покарання не може перевищувати половини максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Тобто максимальний розмір покарання за вчинення готування до злочину, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, становить 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Разом з тим, згідно з ч.3 ст.68 КК України за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Тобто максимальний розмір покарання за вчинення замаху на злочин, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, становить 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Відповідно до ч.4 ст.610 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків: 1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України; 2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.
Відповідно до п.«в» ч.1 ст.11 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, змінюючи вирок, компетентний орган не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи.
У зв`язку з вищевказаним, при приведенні вироку суду відносно ОСОБА_8 у відповідність із законодавством України, суд не має право погіршувати становище засудженого та застосовувати до нього обов`язкове додаткове покарання конфіскацію майна, передбачене ч.3 ст.307 КК України, яке не було застосовано судом Російської Федерації до засудженого. При цьому, із врахуванням положень ч.3 ст.68 КК України, ч.4 ст.610 КПК України суд при приведенні вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України визначає ОСОБА_8 покарання за ст.14 ч.1 ст.307 ч.3 КК України до покарання у виді 6 років позбавлення волі без конфіскації майна, за ст.15 ч.3 ст.307 ч.3 КК України до покарання у виді 8 років позбавлення волі без конфіскації майна, на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складення призначених покарань, визначає останньому остаточне покарання у виді 9 (дев`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі без конфіскації майна.
Також суд враховує роз`яснення, надані судам у п.6-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до яких призначаючи особі покарання згідно з частинами 2 і 3 статті 68 КК України у рішенні суд повинен наводити відповідні мотиви та посилатися на статтю 69 КК України у такому разі не потрібно.
Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України до строку призначеного покарання зараховується строк попереднього ув`язнення. При зарахуванні строку попереднього ув`язнення суд керується таким. Злочин, вчинений ОСОБА_8 припинено 26.09.2018 року та він утримувався під вартою у період дії ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року, яка передбачала, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Таким чином застосовуючи положення статті 58 Конституції України, ч.2 ст.5 КК України та відповідно до правових висновків щодо правозастосування, які містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року в справі № 663/537/17, суд враховує, що якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі, а також оскільки цей Закон має переживаючу (ультраактивну) дію.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 слід рахувати з моменту затримання 25.11.2016 року, про що вказано у вироку Щьолковського міського суду Московської області Російської Федерації від 26.09.2018 року. При цьому згідно з наданими матеріалами та вироком Щьолковського міського суду Московської області Російської Федерації від 26.09.2018 року, на підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року) ОСОБА_8 слід зарахувати в строк покарання строк перебування його під вартою з 25.11.2016 року до дня набрання вироком законної сили 28.03.2019 року (а.с.40) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відповідно до ст.86 КВК України вид колонії, в якій засуджені до позбавлення волі відбувають покарання, визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, тому до компетенції суду в Україні не віднесено визначення засудженому до позбавлення волі виду колонії.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.603, 610, 369-372, 392 КПК України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Щьолковського міського суду Московської області Російської Федерації від 26.09.2018 року за ст.30 ч.3 ст.228.1 ч.5, ст.30 ч.1 ст.228.1 ч.5, ст.69 ч.2 Кримінального кодексу Російської Федерації до 9 років 1 місяця позбавлення волі з відбуттям покарання у виправній колонії суворого режиму, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність із законодавством України задовольнити.
Привести вирок Щьолковського міського суду Московської області Російської Федерації від 26.09.2018 року за ст.30 ч.3 ст.228.1 ч.5, ст.30 ч.1 ст.228.1 ч.5, ст.69 ч.2 Кримінального кодексу Російської Федерації до 9 років 1 місяця позбавлення волі з відбуттям покарання у виправній колонії суворого режиму, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність із законодавством України.
Вважати ОСОБА_3 засудженим відповідно до законодавства України за ст.14 ч.1 ст.307 ч.3 КК України до покарання у виді 6 років позбавлення волі без конфіскації майна, за ст.15 ч.3 ст.307 ч.3 КК України до покарання у виді 8 років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ст.70 ч.1 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складення призначених покарань, визначити остаточне покарання у виді 9 (дев`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі без конфіскації майна.
Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_8 обчислювати з 25.11.2016 року та на підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року) зарахувати в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_8 з 25 листопада 2016 року по 28 березня 2019 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Кіровограда протягом 7 днів з дня її оголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі подання апеляційної скарги, якщо її не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Суддя Кіровського районного суду
м. Кіровограда ОСОБА_1