ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи : 766/9936/20
Номер провадження : 11-кп/819/691/21 Головуючий в І інстанції : ОСОБА_1
Категорія : ч.2 ст.186 КК України Доповідач: ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2021 року червня місяця 29 дня колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді : ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Секретар судового засідання: ОСОБА_5

З участю прокурора: ОСОБА_6

Обвинуваченого: ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні в залі Херсонського апеляційного суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001142, за апеляційною скаргою прокурора на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 16 лютого 2021 року стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

в с т а н о в и в:

Вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 16 лютого 2021 року, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м.Херсона, освіта неповна середня, не одруженого, дітей і утриманців не має, офіційно не працевлаштованого, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки 6 місяців, з покладенням на нього відповідно до п.п.1,2 ч.1 п.3 ч.3 ст.76 КК України. Запобіжний захід ОСОБА_7 не застосовано. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення судових експертиз в сумі 2086грн. 18коп. Речові докази: мобільні телефони вважати повернутими власникам; сліди папілярних узорів та диск зберігати при матеріалах кримінальної справи.

За вироком суду, ОСОБА_7 , 31.05.2020 року близько 11.10год., перебуваючи на зупинці громадського транспорту пл. В`ячеслава Чорновіла, розміщеної по Шосе В`ячеслава Чорновіла в м. Херсоні, умисно, з корисливого мотиву заволодіння чужим майном, відкрито, із застосуванням насильства, яке виразилося у нанесенні одного удару кулаком в область обличчя потерпілого ОСОБА_9 , після чого шляхом ривку витягнув із зовнішньої кишені сорочки мобільний телефон марки "Xiaomi" модель "Redmi Noye 4" вартістю 1652,33грн., після чого покинув місце вчинення злочину з викраденим майном та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на вищевказану суму.

На вказаний вирок суду прокурор подав апеляційну скаргу, де просить дослідити докази у проваджені, а саме характеризуючі матеріали на обвинуваченого ОСОБА_7 , вирок в частині призначеного покарання скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, ухвалити новий й вирок та призначити ОСОБА_10 покарання за ч.2 ст.186 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін. Посилається на те що судом першої інстанції не взято до уваги те, що ОСОБА_10 втретє притягується до кримінальної відповідальності, раніше вже двічі засуджувався за скоєння злочинів проти власності, за що відбував покарання реально, однак, будучи звільненим з місць позбавлення волі, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та, продовжуючи свою злочинну діяльність, переслідуючи прямий умисел, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, ОСОБА_10 знову вчинив умисний злочин проти власності, передбачений ч.2 ст.186 КК України, який відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких кримінальних правопорушень, за скоєння якого передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 4 до 6 років, не розкаявся. Вказує, що призначене обвинуваченому покарання з застосуванням ст. 75 КК України є занадто м`яким.

Захисника ОСОБА_8 подала заперечення на апеляційну скаргу прокурора.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляцій, думку прокурора, який підтримав апеляцію, обвинуваченого та його захисника, які скаргу просили залишити без задоволення, перевіривши та дослідивши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Вимогами ч.1 ст.370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні правопорушення, за яким його засуджено, за встановлених і викладених у вироку обставин, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст. 186 КК Україниобґрунтовано доказами та ніким не оспорюються.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах санкції закону, з урахуванням ступеню тяжкості злочину, даних про особу засудженого та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання поза увагою суду фактично залишено той принцип, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційні злочини, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, то він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При цьому рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано застосував вимоги ст. 75 КК України, та приймаючи рішення про призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням випробувального терміну, своє рішення належним чином не мотивував, безпідставно послався на ряд пом`якшуючих обставин, тоді як вказані обставини ніяким чином не знижують ступінь тяжкості скоєного злочину, ОСОБА_7 призначено покарання, яке не відповідає ступнею тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та даним про особу обвинуваченого внаслідок м`якості, що згідно з ст. 409, 412, 414 КПК України є підставою для скасування вироку суду в апеляційному порядку.
Згідно із постановою Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Так, вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення відповідно ст.12 КК України є тяжким злочином, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення строком від 4 до 6 років.
Суд першої інстанції при обранні міри та виду покарання засудженому ОСОБА_7 із застосуванням ст.75 КК України послався на ступінь тяжкості скоєного злочину, дані про особу підсудного, зокрема на те, що він за місцем проживання характеризується посередньо. Проте, суд в мотивувальній частині вироку не зазначив, чому саме вказані дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання. Посилання суду на те, що підсудний має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується посередньо, офіційно не працевлаштований, утриманців не має, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває за своїм змістом лише характеризують особу винного і не впливають на ступінь тяжкості скоєних ним злочинів.
Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_7 , судом не враховано те, що в результаті скоєного ОСОБА_7 злочину потерпілому було завдано шкоду, яку ним особисто не було відшкодовано, де мобільний телефон потерпілому було повернуто робітниками поліції.
Судом також не враховано спосіб вчинення кримінального правопорушення, в ході скоєного ОСОБА_7 злочину до потерпілого було застосовано насильство, що значно підвищує як суспільну небезпечність особи винного, так і суспільну небезпечність вчиненого злочину.
Судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 враховано як пом`якшуючу обставину щире каяття обвинуваченого, яке виразилося у тому, що в судовому засіданні обвинувачений висловив жаль з приводу вчиненого та намір не вчиняти подібних дій у майбутньому. Проте його попередня поведінка не свідчить про його щирий жаль з приводу вчиненого та намір не вчиняти подібних дій у майбутньому.
Колегія суддів, вважає, що за таких обставин підстав для призначення обвинуваченому покарання із застосуванням вимог ст.75 КК України не вбачається, що ОСОБА_7 необхідно призначити покарання без застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, колегія суддів, у відповідності до вимог ст.50, ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст.12 КК України є тяжким злочином, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення строком від 4 до 6 років, особу винного, який характеризується посередньо, обставини, що пом`якшують покарання, визнання вини, а також відсутність обставини які обтяжують покарання, та вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, в мінімальних межах, оскільки його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 408, 409, 420 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити.

Вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 16 лютого 2021 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок в цій частині.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді 4 років позбавлення волі.
У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений учасниками судового провадження в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Копію судового рішення не пізніше наступного дня після постановлення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Судді: ОСОБА_2 (підпис) ОСОБА_3 (підпис) ОСОБА_4 (підпис)