Ухвала
іменем України
17 червня 2021 року

м. Київ
справа № 723/1427/17
провадження № 51-2973ск21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від

20 листопада 2020 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 15 березня 2021 року щодо ОСОБА_4 ,
встановив:
Сторожинецький районний суд Чернівецької області вироком від 20 листопада 2020 року засудив
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , непрацевлаштованого, раніше судимого вироком Заставнівського районного суду від 10 серпня 2015 року за ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст. 75 КК звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу,
за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Згідно з ч. 1 ст. 71 КК до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Заставнівського районного суду Чернівецької області від 10 серпня 2015 року, визначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
У строк відбуття покарання ОСОБА_4 зараховано період його перебування під вартою з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вирішено питання щодо стягнення судових витрат і долю речових доказів.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Верхньопетрівецького ССТ 12 044,15 грн

у рахунок відшкодування майнової шкоди; на користь Чернівецької дирекції

АТ «Укрпошта» 14 014,84 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди; на користь ОСОБА_6 5300 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди, а також солідарно, частково 3000 грн моральної шкоди; на користь ОСОБА_7 солідарно, частково 14480 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди та 3000 грн моральної шкоди.
Чернівецький апеляційний суд ухвалою від 15 березня 2021 року зазначений вирок залишив без зміни.
За цим же вироком засуджено ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , судових рішень щодо яких у цьому кримінальному провадженні в суді касаційної інстанції не оскаржено.
Судом ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнано винуватими у вчиненні за попередньою змовою групою осіб, повторно, таємно, шляхом проникнення до приміщення ряду злочинів проти власності на території Сторожинецького та Вижницького районів Чернівецької області.
Так, 27 жовтня 2016 року, точного часу судом не встановлено, ОСОБА_4 , перебуваючи на АДРЕСА_2 , за попередньою змовою з ОСОБА_9 , повторно, умисно, з корисних мотивів, шляхом пошкодження вхідних дверей таємно проник до відділення поштового зв`язку та викрав 21 014,84 грн, після чого зник з місця події, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
26 грудня 2016 року близько 01:00 ОСОБА_4 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 за попередньою змовою із приміщення магазину ПП ОСОБА_7 на

АДРЕСА_3 , шляхом пошкодження вхідних дверей таємно викрав майно потерпілої ОСОБА_7 на загальну суму

14 480 грн.
Продовжуючи злочинні дії, ОСОБА_4 зайшов в іншу кімнату цього магазину, звідки таємно викрав майно та гроші, які належать потерпілій ОСОБА_6 , внаслідок чого спричинив їй майнову шкоду на загальну суму 15 900 грн.
31 грудня 2016 року приблизно о 02:00 ОСОБА_4 ,перебуваючи на АДРЕСА_4 , за попередньою змовою з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 шляхом пошкодження металопластикового вікна проник до приміщення магазину № 88 Верхньопетрівецького ССТ і таємно викрав майно ОСОБА_11 загальною вартістю 1000 грн.

Потім шляхом пошкодження металопластикового вікна ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 проник до приміщення магазину № НОМЕР_1 Верхньопетрівецького ССТ, що на АДРЕСА_4 , звідки таємно викрав майно цього товариства на загальну суму 28 859,70.
Тієї ж ночі, продовжуючи злочин, ОСОБА_4 із приміщення кафе № 31 Верхньопетрівецького ССТ на АДРЕСА_4 таємно викрав майно на загальну суму 9274,45 грн.
Крім того, 31 грудня 2016 року близько 04:00, ОСОБА_4 , перебуваючи на

АДРЕСА_5 , за попередньою змовою з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , шляхом пошкодження металопластикового вікна таємно проник до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », звідки викрав майно ОСОБА_12 загальною вартістю 56 644,28 грн;
Надалі 10 січня 2017 року близько 23:00 ОСОБА_4 за попередньою змовою із ОСОБА_9 та ОСОБА_8 шляхом пошкодження вхідних дверей проник до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » на АДРЕСА_6 , звідки таємно викрав майно

ОСОБА_13 , спричинивши останньому майнову шкоду на суму 4342,25 грн.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить скасувати вирок та ухвалу і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Обґрунтовуючи свої вимоги, вказує, що судом безпідставно не застосовано до ОСОБА_4 ст. 69 КК за наявності таких пом`якшуючих обставин, як щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також утримання ним матері-інваліда. Апеляційний суд під час ухвалення рішення допущених судом першої інстанції недоліків не усунув, чим порушив норми кримінального процесуального закону.
Перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити на таких підставах.
Доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину та кримінально-правова оцінка його діянь за ч. 3 ст. 185 КК у касаційній скарзі не оспорюються. Стосовно доводів захисника щодо суворості покарання, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Матеріали провадження свідчать, що суди першої та апеляційної інстанцій ретельно перевіряли доводи, які є аналогічні викладеним у касаційній скарзі захисника ОСОБА_5 .
Згідно з положеннями статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Нормою ч. 3 ст. 65 КК передбачено, що підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються ст.69 КК.
Відповідно до ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення,

з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині КК.
Тобто застосування ст. 69 КК передбачає наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
Однак суди зобов`язані встановити не лише їх наявність, а й обґрунтувати, яким чином такі пом`якшуючі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Правова конструкція ч. 1 ст. 69 КК законодавцем побудована в такий спосіб, щоб суди в ході реалізації своїх дискреційних повноважень під час призначення винній особі покарання в кожному конкретному випадку вмотивовано аргументували істотність зниження ступеня тяжкості вчиненого діяння. Тобто встановлення лише факту наявності не менше двох пом`якшуючих обставин не може автоматично тягнути застосування ст. 69 КК.
Як убачається зі змісту доданих до касаційної скарги копій судових рішень, обираючи ОСОБА_4 покарання, місцевий суд урахував ступінь тяжкості та ступінь суспільної небезпеки злочину, який відповідно до ст. 12 КК належить до категорії тяжких; особу винного, його молодий вік, має позитивну характеристику за місцем проживання, а також наявні обставини, які пом`якшують покарання щире каяття й активне сприяння розкриттю злочинів, частково відшкодовано завдані збитки. Також, Суд урахував, що вчинене ОСОБА_4 діяння має систематичний характер, а отже, на шлях виправлення він не став.
На підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, за наявності пом`якшуючих обставин, ураховуючи думку потерпілих, суд призначив ОСОБА_4 покарання, необхідне та достатнє для його виправлення, застосувавши положення

ст. 71 КК, і підстав для призначення до засудженого покарання із застосуванням

ст. 69 КК не знайшов. Наявність щирого каяття й активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення у цьому кримінальному провадженні ніяким чином не зумовилаістотного зниження ступеня тяжкості вчиненого засудженим діяння.
У тому числі, наявність позитивної характеристики ОСОБА_4 і те, що він на обліку в нарколога та психіатра не перебуває, не може слугувати чинником, який би у сукупності з іншою інформацією про засудженого, міг відіграти ключову роль для застосування положень ст. 69 КК.
Переглянувши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляційної скарги захисника щодо можливості пом`якшення покарання, однак підстав для пом`якшення призначеного покарання, визнання його явно несправедливим унаслідок суворості та для зміни на більш м`яке відповідно до положень ст. 69 КК, суд не знайшов. Така позиція апеляційного суду не суперечить положенням указаної норми матеріального права.
Підстав для пом`якшення покарання, а також підстав вважати призначене

ОСОБА_4 покарання явно несправедливим унаслідок суворості, не убачає й колегія суддів касаційного суду.
Таким чином, судові рішення не суперечать статтям 370, 419 КПК, істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би були безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, не встановлено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 20 листопада 2020 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 15 березня 2021року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3