490/2190/21 15.04.2021
н/п 1-в/490/117/2021
Справа № 490/2190/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 квітня 2021 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання засудженої

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Миколаєва, громадянка України, з середньою освітою, не заміжня, має малолітню дитину, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ,

про умовно-дострокове звільнення

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_4 , засуджена ОСОБА_3

в с т а н о в и в:
До суду надійшла заява засудженої ОСОБА_3 про застосування до неї умовно-дострокового звільнення відповідно до ст. 81 КК України.

У судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення клопотання, вважає, що засуджена ОСОБА_3 тільки 15.03.2021 року набула право на умовно-дострокове звільнення, та згідно із Кримінально-виконавчим кодексом, адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленої Кримінальним кодексом України частини строку покарання зобов`язана розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
.Засуджена ОСОБА_3 своє клопотання підтримала, просила суд звільнити її умовно-достроково від відбування покарання, посилаючись на те, що сумлінною поведінкою та ставленням до праці вона довела своє виправлення, після звільнення з місць позбавлення волі має намір працевлаштуватись за професією. Окремо повідомила суду, що має малолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , безробітну матір та хвору бабусю.
Суд, заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши документи особової справи засудженої, дійшов такого висновку.
Питання щодо умовно-дострокового звільнення чи заміни невідбутої частини покарання більш м`яким відноситься до питань, які пов`язані із виконанням вироку і передбачені в статті 537 Кримінального процесуального кодексу України.
Разом з тим у ч. 3 ст. 154 Кримінального-виконавчого кодексу України (КВК) передбачено, що стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 КК може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Також адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленої КК частини строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Але, відповідно до положень ч. 1 ст. 539 КПК України, право на звернення до суду із клопотанням про вирішення питань, пов`язаних із виконанням вироку, зокрема про умовно-дострокове звільнення, надано засудженому, його захиснику, прокурору, законному представнику, органу або установі виконання покарань, а також іншим особам, установам або органам у випадках, встановлених законом.
Таким чином, положення ч. 3 ст. 154 КВК України, з урахуванням положень статті 539 КПК України, з невиконання органу або установи виконання покарань зобов`язання щодо розгляду у місячний термін питання щодо можливості представлення засудженої особи до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, після відбуття засудженим установленої Кримінальним кодексом України частини строку покарання, не може бути обставиною, яка унеможливить звернення до суду засудженої особи з клопотанням про умовно-дострокове звільнення.

З заявленого клопотання та матеріалів особової справи засудженої ОСОБА_3 , судом встановлено, що вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_3 засуджена за ч. 2 ст. 121 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, до 5 років позбавлення волі. Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислюється з 03.03.2018 р., в строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 15.11.2017 р. по 03.03.2018 р.
Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 10 липня 2018 року вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03.03.2018 року залишено без змін.
ОСОБА_3 відбуває покарання у виді позбавлення волі з 03.03.2018 року, кінцевий строк 15 листопада 2022 року.
Станом на 15.04.2021 року невідбута частина покарання засудженої складає 1 рік 7 місяців.
З матеріалів особової справи вбачається, що засуджена за період відбування покарання в СІЗО м. Миколаєва характеризувалась посередньо, стягнень та заохочень не мала. Під час відбування покарання у ДУ «Камянська виправна колонія (№34) характеризувалась посередньо, стягнень та заохочень не мала, була працевлаштована в майстернях установи підсобним робітником першого тарифного розряду. Засуджена постійно підвищувала коефіцієнт трудової участі, має потенціал працювати краще, від майстерського складу інколи мала зауваження. Вимог режиму відбування покарання та правил внутрішнього розпорядку дотримувалася. Дисциплінарна практика до засудженої не застосовувалась.
Згідно Витягу з протоколу №12 від 29.05.2020 року засідання спостережної комісії державної установи ДУ «Камянська виправна колонія (№34) по розгляду справ засуджених відбувших встановлену частину покарання, для подання справ до суду для застосування умовно-дострокового звільнення від покарання, комісія відносно ОСОБА_3 постановила, що засуджена не стала на шлях виправлення, тому не заслуговує на застосування ст. 82 КК України, а тому засудженій відмовлено у направленні особової справи до суду для розгляду.
При тимчасовому відбуванні покарання у ДУ «Херсонський слідчий ізолятор», засуджена ОСОБА_3 була заохочена подякою за належне чергування та зразкову підтримку санітарного стану камерного приміщення (постанова про заохочення від 24.03.2021 року).
За правилами п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Тобто, однією з головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто готовність до самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.
Крім цього, згідно ч. ч. 1, 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Як роз`яснив Верховний Суд України в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" суду, зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Вислухавши сторони, дослідивши матеріали особової справи, оцінивши поведінку засудженої за весь період відбуття покарання, оцінюючи у сукупності з даними щодо обставин скоєного злочину, та строку реального відбуття призначеного покарання, та те що засуджена має обов`язок по утриманню та догляду за своєю малолітньою дитиною, суд приходить до висновку, що засуджена ОСОБА_3 , довела своє виправлення поведінкою і ставленням до праці, не мала дисциплінарних стягнень та не порушувала порядку, встановленому установою відбуття покарання, в зв`язку з чим суд вважає за необхідне задовольнити клопотання.
На підставі викладеного, керуючись ст. 537-539 КПК України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Клопотання засудженої ОСОБА_3 задовольнити.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка засуджена вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 121 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, до 5 років позбавлення волі, звільнити умовно-достроково від відбування основного покарання з невідбутою станом на 15.04.2021 частиною покарання 1 рік 7 місяців.
На ухвалу суду протягом семи днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, а у випадку її оскарження, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Суддя ОСОБА_1