КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
підозрюваного ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 03 лютого 2021 року,
в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 03.02.2021 задоволено клопотання слідчого слідчого відділу Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_5 , та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 57 діб, а саме до 31.03.2021 включно, із визначенням застави у межах вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 181 600 гривень, зобов`язавши підозрюваного ОСОБА_7 виконувати процесуальні обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: з`являтися за першою вимогою до слідчого, прокурора та суду; не відлучатися із міста Києва без дозволу слідчого, прокурора чи суду; повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Визначено термін обов`язків, покладених слідчим суддею, у разі внесення застави, до 31.03.2021 включно.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, та відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, захисник зазначав, що підозра у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194 КК України, є необґрунтованою.
На думку захисника, факт перебування ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у одному автомобілі на момент їх затримання працівниками поліції не підтверджує ні факту вчинення злочину, ні наявності між ними попередньої змови на вчинення кримінального правопорушення.
Крім того, у долучених до клопотання слідчого матеріалах відсутній висновок експерта щодо предмету, вилученого з автомобілю «Шкода Рапід», д.н.з. НОМЕР_1 , зовні схожого, як зазначено у клопотанні, на «автоматичну зброю», та його належність до автоматичної вогнепальної зброї, придатність до проведення пострілів, тощо.
Захисник вважав, що органом досудового розслідування при складанні повідомлення про підозру не дотримано вимог ст. 277 КПК України, оскільки слідчим не доведено причетність ОСОБА_7 до пошкодження автомобіля «Тойота Камрі», д.н.з. НОМЕР_2 , наявність попередньої змови між ним та ОСОБА_9 на вчинення вказаного кримінального правопорушення, не встановлено спосіб та механізм пошкодження автомобіля потерпілого, можливість пошкодження вказаного автомобіля з використанням предмету, вилученого в автомобілі «Шкода Рапід» під час затримання ОСОБА_7 .
У повідомленні про підозру помилково вказано на те, що кримінальне правопорушення вчинено з використанням «автоматичної зброї», якої у відповідності до вимог п. 8.1. Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21.08.1998 № 622, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.10.1998 за № 637/3077, не існує, що, на думку апелянта, свідчить про відсутність об`єктивної сторони кримінального правопорушення.
Також у повідомленні про підозру не обґрунтована кваліфікуюча ознака інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення у вигляді вчинення пошкодження майна загальнонебезпечним способом, яким чином та за допомогою якого знаряддя вчинено пошкодження майна, та не долучено до матеріалів клопотання жодних доказів (висновків експерта, тощо) щодо способу, механізму пошкодження автомобілю потерпілого, давності спричинення пошкодження, тощо.
Органом досудового розслідування не доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема слідчим у клопотанні наявність ризику переховування відорганів досудового розслідування та/або суду обґрунтовується лише тяжкістю інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення.

Також є необґрунтованим твердження слідчого про наявність ризику незаконного впливу на свідків та потерпілого у даному кримінальному провадженні, оскільки станом на дату розгляду клопотання стороною обвинувачення вже допитані свідки та потерпілий, протоколи їх допитів долучені до клопотання в якості письмових доказів на обґрунтування доцільності застосування запобіжного заходу.

Крім того, в доданих до клопотання матеріалах відсутні докази того, що ОСОБА_7 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення.
Клопотання слідчого не містить належних аргументів того, що до ОСОБА_7 неможливо застосувати інші запобіжні заходи, ніж тримання під вартою.
Слідчим суддею не взято до уваги те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , одружений, має на утриманні малолітню дитину - сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працює на посаді директора ТОВ «ЕКО-СФЕРА НОВАЦІЙ» та ТОВ «Субортус».
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, пояснення прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як убачається із матеріалів судового провадження, у провадженні слідчого відділу Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві перебувають матеріали кримінального провадження № 0000263, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.02.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194 КК України.
Згідно даних протоколу затримання, 01.02.2021 о 20 год. 05 хв. ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України.
02.02.2021 о 19 год. 30 хв. ОСОБА_7 вручено повідомлення про підозру в умисному пошкодженні чужого майна, вчиненому загальнонебезпечним способом, за попередньою змовою групою осіб, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194 КК України.

03.02.2020 слідчий слідчого відділу Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_8 , за погодженням з прокурором Київської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва із клопотанням про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб, із визначенням застави у межах вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 03.02.2021 задоволено клопотання слідчого, та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 57 діб, а саме до 31.03.2021 включно, із визначенням застави у межах вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 181 600 гривень, зобов`язавши підозрюваного ОСОБА_7 виконувати процесуальні обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: з`являтися за першою вимогою до слідчого, прокурора та суду; не відлучатися із міста Києва без дозволу слідчого, прокурора чи суду; повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Визначено термін обов`язків, покладених слідчим суддею, у разі внесення застави, до 31.03.2021 включно.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Як убачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Застосовуючи щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194 КК України.

Крім того, слідчим суддею визнано доведеними вказані у клопотанні слідчого ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Зокрема, врахувавши тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 та суворість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватості, дані про особу підозрюваного, слідчий суддя дійшов вірного висновку про наявність у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме можливості підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
При цьому, слідчий суддя, у відповідності до вимог ч. 4, 5 ст. 182, ч. 3 ст. 183 КПК України, взявши до уваги дані, які характеризують особу підозрюваного, обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан підозрюваного, дійшов обґрунтованого висновку про визначення застави у межах 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 181 600 гривень.
З таким висновком погоджується і колегія суддів, та вважає, що вказаний розмір застави є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, оскільки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.
На переконання колегії суддів, такий запобіжний захід буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 . Підстав вважати його завідомо непомірним для підозрюваного колегія суддів не вбачає.
З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останньої вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю інкримінованого йому кримінального правопорушення та його наслідками, є обґрунтованим, та підстав для відмови у задоволенні клопотання слідчого, колегія суддів не вбачає.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194 КК України, є безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 зазначеного кримінального правопорушення.
Такий висновок слідчого судді ґрунтується на доданих слідчим до клопотання матеріалах. Останні містять дані, які вказують на можливу причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на вищенаведені дані у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Разом з цим, вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення, наведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» де зазначено, що обґрунтована підозра - це існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_7 до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення, у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри.
Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеності його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а тому посилання апелянта на відсутність у долучених до клопотання слідчого висновку експерта щодо предмету, вилученого з автомобілю «Шкода Рапід» д.н.з. НОМЕР_1 , зовні схожого на «автоматичну зброю», та його належність до автоматичної вогнепальної зброї, придатність до проведення пострілів, а також недоведеність слідчим причетності ОСОБА_7 до пошкодження автомобілю «Тойота Камрі» д.н.з. НОМЕР_2 , наявності попередньої змови між ним та ОСОБА_9 на вчинення вказаного кримінального правопорушення, не встановлення способу та механізму пошкодження автомобілю потерпілого, та можливості пошкодження вказаного автомобілю з використанням предмету, вилученого в автомобілі «Шкода Рапід» під час затримання ОСОБА_7 , є передчасними.

Дослідження та оцінка доказів відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.
Посилання апелянта на відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є безпідставними, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому врахував дані про особу підозрюваного, дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).
Зважаючи на викладене, а також, враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_7 в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризику можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки достатніх стримуючих факторів, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.
Матеріали судового провадження містять докази про існування інших ризиків неналежної процесуальної поведінки, зокрема можливості ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, вірогідність настання яких, поряд із ризиком можливості переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, є досить високою.
Твердження захисника про те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , одружений, має на утриманні малолітню дитину, працює на посаді директора ТОВ «ЕКО-СФЕРА НОВАЦІЙ» та ТОВ «Субортус», були враховані слідчим суддею при розгляді клопотання слідчого, проте не свідчать про зменшення існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та не є достатньою підставою для застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.

Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.
За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 183, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 03 лютого 2021 року, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3