Справа № 309/541/21
Провадження № 1-кп/309/48/21
У Х В А Л А

01 червня 2021 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в особі головуючого-судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

його захисника ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

представника потерпілої ОСОБА_7 - ОСОБА_8

перевіривши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Хуст матеріали обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000983 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До Хустського районного суду Закарпатської області 22 лютого 2021 року із Хустської місцевої прокуратури надійшов обвинувальний акт за матеріалами кримінального провадження №0000983 відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України.

Ухвалою суду від 16 березня 2021 року по вказаному кримінальному провадженню було призначено підготовче судове засідання.

У підготовчому судовому засідання обвинувачений ОСОБА_4 заявив клопотання, яке підтримав захисник обвинуваченого ОСОБА_5 про повернення обвинувального акта прокурору. Вважає, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України і з цих підстав просив повернути його прокурору. Обґрунтовуючи підстави повернення обвинувального акта посилався на обставини, викладені у письмовому клопотанні, долученому до матеріалів кримінального провадження.

Прокурор ОСОБА_3 вважає, що обвинувальний акт підсудний Хустському районному суду, відповідає вимогам ст. 291 КПК України, під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України та вважає, що є всі підстави для призначення кримінального провадження до розгляду по суті.

Потерпілий ОСОБА_6 , представник потерпілої ОСОБА_7 ОСОБА_8 підтримали думку прокурора та вважають, що кримінальне провадження слід призначити до розгляду.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, його захисника, потерпілого та представника потерпілої з приводу можливості призначення кримінального провадження до судового розгляду, перевіривши матеріали обвинувального акту, суд вважає, що такий слід повернути прокурору, у зв`язку з невідповідністю вимогам КПК України, виходячи з наступного.

Так, згідно ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості:

1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;

2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;

5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;

6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;

7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;

8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);

8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу;

9) дату та місце його складення та затвердження.

В обвинувальному акті виклад формулювання обвинувачення та зазначення обставин обвинувачення є прерогативою прокурора.

Відповідно до п. 13. ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, адже містить виклад тих протиправних дій, які інкримінуються особі.

Таким чином, обвинувальний акт має містити доступний та конкретний, із посиланням на норму закону, виклад фактичних обставин, які у своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу інкримінованого особі кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Формулювання обвинувачення повинно містити дані про подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, які відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою, зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

З врахуванням того, що саме обставини, вказані в обвинувальному акті, підлягають доведенню в ході судового провадження та визначають формулювання діяння, у вчиненні якого особа визнається винуватою чи невинуватою, то при відсутності в обвинувальному акті викладу необхідних обставин щодо події кримінального правопорушення та винуватості обвинуваченого нівелюється ефективність судового провадження.

Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й чітке формулювання у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Відповідно до пункту «а» частини 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обвинувачена особа має право буди детально поінформованою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти неї. Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що достатня деталізація обвинувачення є необхідною умовою забезпечення обвинуваченій особі права на достатні можливості для підготовки свого захисту (Mattoccia v. Italy, no. 23969/94, § 60, ECHR 2000-IX; Brozicek v. Italy, 19 December 1989, § 42, Series A no. 167

Частина 2 ст. 140 КК України передбачає кримінальну відповідальність за невиконання чи неналежне виконання медичним або фармацевтичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого чи несумлінного до них ставлення, якщо воно спричинило тяжкі наслідки неповнолітньому.

Ця норма є бланкетною, тому в кожному випадку сторона обвинувачення має зазначити, якими саме нормативними актами регулюється професійна діяльність особи, які саме обставини створювали у обвинуваченої особи зобов`язання діяти відповідно до конкретних положень цих нормативних актів, і які саме положення нею не були дотримані і перебувають у прямому причинному зв`язку із наслідками, що настали.

Так, як вбачається із сформульованого слідчим та прокурором обвинувачення, лікар ОСОБА_4 з 17 години 05 серпня по 09 годину 06 серпня 2016 року, внаслідок недбалого ставлення до своїх професійних обов`язків та несумлінного їх виконання, маючи можливість та засоби їх виконувати належним чином, не здійснив належним чином спостереження за станом роділлі і плода в частині оцінки стану плода, не провівши періодичну аускультацію, яку повинен був проводити кожні 30 хвилин протягом латентної фази та кожні 15 хвилин протягом активної фази першого періоду пологів, що передбачено наказом МОЗ України № 624 від 03.11.2008 року, у зв`язку з чим не діагностував ускладнення під час пологів, що призвело до пізнього діагностування вказаного ускладнення іншим лікарем та відповідно подальшого настання важких наслідків у новонародженої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді тривалого лікування та встановлення інвалідності.

У той же час, усупереч положенням ч. 1 ст. 140 та ст. 291 КПК України слідчий, прокурор не зазначили у обвинувальному акті, які саме пункти відповідних постанов, наказів та інструкцій (зокрема наказу МОЗ України № 624 від 03.11.2008 р.), якими мав керуватися лікар ОСОБА_4 в роботі, не були ним виконані, або виконані неналежно, що стало наслідком пізнього діагностування ускладнення та відповідно подальшого настання важких наслідків у новонародженої, у вигляді тривалого лікування та встановлення інвалідності.

У обвинувальному акті не зазначено, у який період, на підставі яких даних та як повинен був діяти обвинувачений, чи відповідали його дії у такому випадку вимогам вказаних нормативних актів, чи мав він можливість вчасно виявити діагностувати ускладнення (дистрес плоду) та у який саме спосіб, а також чи знаходиться його поведінка у цій ситуації у прямому причинному зв`язку зі настанням важких наслідків у новонародженої у вигляді тривалого лікування та встановлення інвалідності.

Одночасно суд звертає увагу слідчого, прокурора на те, що обвинувальний акт містить посилання на дії, які не вчинив обвинувачений у період латентної та активної фази першого періоду пологів у роділлі, однак не зазначено з якого по який час тривали вказані фази першого періоду пологів у породіллі та в якій фазі періоду пологів знаходилася породілля під час чергування обвинуваченого.

Разом з тим, судом встановлено, що обвинувальний акт, з метою доведеності та встановлення певних обставин, містить посилання на висновки експертів за результатами проведених комісійних судово-медичних експертиз № 70 від 03.01.2018 року та № 1-2 від 24.07.2020 року, на дані з довідки, виданої відділом охорони здоров`я Хустської РДА № 931/11-07 від 23.08.2018 року, а також на дані з протоколу № 1, засідання клініко-експертної комісії з акушерства і гінекології департаменту охорони здоров`я Закарпатської ОДА від 13.03.2019 року, що є неприпустимим, оскільки це є посиланням на докази та суперечить положенням ч. 2 ст. 291 КПК України.

Зазначені обставини суперечать принципам верховенства права й неупередженості суду, безпосередності дослідження ним доказів, що закріплено у ст. 7, 8, 22, 23 КПК України.

Посилання на докази в обвинувальному акті, а саме розкриття сутності доказів стороною обвинувачення до початку судового розгляду кримінального провадження по суті, фактично ставить вже най цій стадії провадження сторону захисту у нерівноправне у зрівнянні зі стороною обвинувачення становище, що утворює дисбаланс між правами обвинувачення і захисту, суперечить принципам рівноправності та змагальності сторін під час судового розгляду, практиці Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України, підлягає обов`язковому застосуванню.

Так, Європейський суд з прав людини в п. 87 рішення по справі «Салов проти України» від 06.09.2005 року (статус остаточного набрало 06.12.2005 року), в якій були встановлені порушення статті 6 Конвенції визначив, що принцип рівності сторін у процесі є однією зі складових широкого поняття справедливого суду, яке також включає основоположний принцип змагальності процесу. Крім того, принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону в суттєве більш невигідне становище порівняно з іншою стороною.

Крім того, суд констатує той факт, що обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України у обвинувальному акті сформульовано слідчим та прокурором з порушенням вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КК України, так як наведене ними формулювання обвинувачення лише дублює виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо такий не відповідає вимогам КПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000983 відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України, з додатками слід повернути прокурору для усунення вищезазначених недоліків.

Керуючись ст. ст. 291, 314 КПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000983 відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.140 КК України, повернути прокурору Хустської окружної прокуратури.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом 7 днів з дня її винесення до Закарпатського апеляційного суду.

Повний текст ухвали оголошено 03 червня 2021 року о 13 годині 20 хвилин.

Суддя Хустського

районного суду: ОСОБА_1