Ухвала
01 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 466/6047/20
провадження № 51-1625ск21

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 08 вересня 2020 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 16 лютого 2021 року,

встановив:

Згідно з вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 08 вересня

2020 року ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за ч. 2

ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Львівський апеляційний суд ухвалою від 16 лютого 2021 року апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_4 залишив без задоволення, а вирок місцевого суду без змін.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що її подано без додержання вимог пунктів 4, 5 ч. 2 цієї статті.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений не погоджується з вироком місцевого суду та ухвалою суду апеляційної інстанції щодо нього і просить скасувати вирок суду першої інстанції та звільнити його від відбування покарання з випробуванням, не наводить будь-яких доводів на обґрунтування своїх вимог, а лише посилається на обставини, які є на його думку підставою для звільнення його від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК.

Відповідно до ст. 433 КПКсуд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Однак усупереч наведеним положенням кримінального процесуального закону касаційна скарга засудженого не містить обґрунтувань, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень щодо нього, які порушення допустили суди першої та апеляційної інстанцій, як ці порушення вплинули на законність і обґрунтованість ухвалених судових рішень та чому їх слід відносити з огляду на положення статей 370, 412414 КПК до безумовних підстав для скасування або зміни оскаржуваних судових рішень касаційним судом відповідно до ст. 438 цього Кодексу.

Необхідно врахувати, що згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).

Водночас засуджений не вказує конкретних порушень закону, допущених апеляційним судом під час постановлення ухвали за результатами розгляду апеляційної скарги, зважаючи на приписи статей 404, 409, 419 КПК, відповідно до яких суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та у своїй ухвалі надає вичерпну відповідь на ті доводи, що наведені в ній.

Крім цього, у касаційній скарзі не узгоджуються прохальна та описова частини. Так, у прохальній частині касаційної скарги засуджений ОСОБА_4 ставить питання про скасування вироку місцевого суду та ухвали апеляційного суду щодо нього та звільнення його від покарання на підставі ст. 75 КК, тоді як в описовій частині посилається лише незаконність вироку Шевченківського районного суду м. Львова і не вказує про порушення допущені апеляційним судом.

Таким чином, засудженому необхідно належним чином обґрунтувати свою позицію які порушення допущено судами першої та апеляційної інстанцій, що є підставою для зміни або скасування судового рішення згідно з ч. 1 ст. 438 КПК, та належно систематизувати викладені у касаційній скарзі доводи.

Також, п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК визначено, що у касаційній скарзі зазначаються вимоги особи яка подає касаційну скаргу до суду касаційної інстанції, однаккасаційна скарга засудженого, не містить належних вимог які узгоджуються з повноваженнями суду касаційної інстанції, визначені ст. 436 КПК, згідно якої суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий судовий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження та змінити судове рішення.

Оскільки касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1

ст. 429 цього Кодексу залишити її без руху та встановити строк, необхідний для усунення зазначених в ухвалі недоліків (засудженим має бути підтверджено, що ним не пропущено встановленого за ухвалою суду строку під час повторного звернення до суду).
Керуючись ч. 1 ст. 429, ст. 441 КПК, Верховний Суд

постановив:

Касаційну скаргузасудженого ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 08 вересня 2020 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 16 лютого 2021 рокузалишити без руху та надати для усунення виявлених недоліків 15 днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3