Справа № 504/1817/20
Номер провадження 1-кп/504/565/21
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2021смт.Доброслав

Суддя Комінтернівського районного суду Одеської області Якимів А.В., розглянувши в залі суду в смт. Доброслав матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності, які надійшли з військової частини НОМЕР_1 , про вчинення військового адміністративного правопорушення військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає АДРЕСА_1 , за ч.2 ст.172-10 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 02.06.2021 року, серії об. РЕБ № 3, 01.06.2021 року о 14 год. 10 в приміщенні штабу військової частини НОМЕР_1 заступник начальника штабу капітан ОСОБА_2 , ознайомив солдата ОСОБА_1 з витягом із наказу КВ ОК « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (по особовому складу) від 24.05.2021 року № 27 РС. Від отримання припису та вибуття до подальшого проходження військової служби, а саме до В/Ч НОМЕР_2 ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги ст. 172-10 КУпАП - відмова від виконання законних вимог командира (начальника) вчинене в умовах дії особливого періоду. Від надання пояснень та від підпису протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 відмовився в присутності свідків.

В судове засідання солдат ОСОБА_1 з`явився, вину у вчиненому порушенні не визнав, пояснив, що він є військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходить службу у військової частини НОМЕР_1 . Дійсно, йому було озвучено наказ по особовому складу від 24.05.2021 року № 27 РС, який він не виконав, що ним визнається. Невиконання наказу, зумовлене його незаконністю, оскільки він уклав контракт саме з військової частиною НОМЕР_1 , що дислокується в Одеській області, тобто де знаходиться його постійне місце проживання. Разом з тим, наказ КВ ОК « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (по особовому складу) від 24.05.2021 року № 27 РС передбачає його переміщення до іншої військової частини - НОМЕР_2 , що знаходиться поза областю місця його постійного проживання у м. Маріуполь. Вважає, що оскільки він уклав контракт із командиром військової частини НОМЕР_1 і йому було повідомлено, що службу він буде проходити саме у військовій частині НОМЕР_1 , його переміщення, без його згоди на військову службу в іншу частину є незаконним.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши зібрані докази, а також заслухавши особу, що притягаються до адміністративної відповідальності, суд приходить до таких висновків.

26.06.2020 року, ОСОБА_1 уклав контракт з Міністерством Оборони України, строком на 3 роки та є військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , проходить службу на посаді водія-електрика відділення радіоелектронної боротьби.

24.05.2021 року за № 27 РС, Міністерством оборони України в особі командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » генерала-майора ОСОБА_3 видано наказ, згідно якого відповідно до пункту 82 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України ннжчепойменованих військовослужбовців військової служби за контрактом Сухопутних військ Збройних Сил України УВІЛЬНИТИ від займаних посад і ПРИЗНАЧИТИ: Солдата ОСОБА_4 , водія-електрика. відділення радіоелектронної боротьби взводу радіоперешкод роти радіоперешкод 306 окремого батальйону радіоелектронної боротьби, ВОДІЄМ - СТРІЛЬЦЕМ ВІДДІЛЕННЯ СНАЙПЕРІВ ВЗВОДУ СНАЙПЕРІВ 56 ОКРЕМОЇ МОТОПІХОТНОЇ БРИГАДИ, ВОС - 790037А/915. Указаний наказ є чинним, не скасований у судовому порядку. На підставі цього наказу, командиром військової частини НОМЕР_1 видано припис, відповідно до якого солдату ОСОБА_1 пропонується 01.06.2021 року вибути у розпорядження командира 56 окремої мотопіхотної бригади у м. Маріуполь для проходження військової служби у строк до 03.06.2021 року.

Крім того, відповідно до наказу командира військової частини № 111 від 01.06.2021 року № 111 солдата ОСОБА_4 виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Судом встановлено, що наказ командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та припис командира військової частини НОМЕР_1 про переміщення солдата ОСОБА_1 залишися невиконаним, доказів зворотного судом не здобуто.

Факти невиконання вищевказаного наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та припису командира військової частини НОМЕР_1 підтверджується актом про відмову від виконання припису, що складений та підписаний військовослужбовцями ВЧ НОМЕР_1 , витягом з наказу № 45 від 07.06.2021 року про результати службового розслідування, вказаний факт також не оспорюється і самим ОСОБА_1 , його заперечення стосуються виключно незаконністю наказу від 24.05.2021 року № 27 РС.

Як встановлено судом, 24.05.2021 року за № 27 РС, Міністерством оборони України в особі командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » генерала-майора ОСОБА_3 видано наказ, згідно якого відповідно до пункту 82 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України увільнено солдата ОСОБА_1 водія-електрика, відділення радіоелектронної боротьби взводу радіоперешкод роти радіоперешкод 306 окремого батальйону радіоелектронної боротьби та призначено його рівнозначну посаду в іншу військову частину.

Доказів визнання недійсним вказаного наказу, з підстав його протиправності, у судовому порядку ОСОБА_1 суду не надав. Отже вказаний наказ є чинним, діє та має виконуватися особами, яких він стосується.

На підставі вищевказаного наказу, ОСОБА_1 був виданий припис відповідно до якого солдату ОСОБА_1 пропонується 01.06.2021 року вибути у розпорядження командира 56 окремої мотопіхотної бригади у м. Маріуполь для проходження військової служби у строк до 03.06.2021 року. Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення у вину ОСОБА_1 , ставиться саме не виконання припису командира військової частини та не вибуття для подальшого проходження служби у м. Маріуполь.

Стаття 172-10 КУпАП передбачає відповідальність за відмову від виконання законних вимог командира (начальника). Частина друга вказаної статті передбачає діяння, передбачене частиною першою цієї статті, а саме відмова від виконання законних вимог командира (начальника), вчинене в умовах особливого періоду.

Таким чином, необхідною умовою притягнення до відповідальності за статтею 172-10 КУпАП є невиконання саме законних вимог командира (начальника).

Оскільки, припис відповідно до якого солдату ОСОБА_1 пропонується 01.06.2021 року вибути у розпорядження командира 56 окремої мотопіхотної бригади у м. Маріуполь для проходження військової служби у строк до 03.06.2021 року заснований на діючому та не скасованому наказі командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 », виконання такого припису та вибуття у розпорядження командира 56 окремої мотопіхотної бригади у м. Маріуполь є законними вимогами командира, а їх невиконання військовослужбовцем служби за контрактом, в умовах особливого періоду, утворює склад адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 172-20 КУпАП.

Відповідно до п. 1 Указу Президента України N 15/2015 від 14.01.2015 року "Про часткову мобілізацію" оголошено провести протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом. Одночасно оголошено про проведення у період із 18 березня до 01 травня 2015 року звільнення в запас (демобілізацію) військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року N 303 "Про часткову мобілізацію".

Особливий період діє в Україні від 17 березня 2014 року, відповідне рішення уповноваженою собою про його скасування, як і рішення про демобілізацію військовослужбовців, прийнятих на військову службу за контрактом на строк до закінчення особливого періоду, не приймалося.

Таку правову позицію щодо тлумачення поняття особливого періоду Верховний Суд уже однозначно сформулював у своїх постановах від 14 лютого 2018 року (провадження N 61-4157св18 та 61-3951св18), 20 лютого 2018 року (провадження 61-4255св18), 25 квітня 2018 року (провадження N 61-1664св17), 21 лютого 2019 року (провадження 51-7411км18). Про вказане також зазначається у постанові Верховного Суду від 26.02.2019 року у справі N 127/1684/16-к. (провадження N 51-1371 км 18).

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу і на таке.

Частиною 2 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232 XII передбачено, що військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до частини 3 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок включає, зокрема, прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу.

Відповідно до Контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу від 26.06.2020 року, укладеного між Міністерством оборони України та ОСОБА_1 останній приймав присягу на вірність народу України та взяв на себе зобов`язання щодо захисту його інтересів.

Положеннями статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що проходження військової служби здійснюється: - громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; - іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України. Статтею 5 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі Статут) передбачено, що внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до статті 6 Статуту внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань. Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

Згідно статті 28 Статуту єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Відповідно до статті 37 Статуту військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Згідно Контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу від 26.06.2020, укладеного між Міністерством оборони України та ОСОБА_1 останній ознайомився із законами та іншими нормативно-правовими актами України, які регулюють порядок проходження військової служби, і добровільно взяв на себе зобов`язання, зокрема, проходити військову службу в Збройних Силах України протягом строку дії Контракту, а в разі настання особливого періоду і понад встановлений строк Контракту відповідно до вимог, визначених пунктом 2 частини дев`ятої статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», свято і неухильно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів (начальників), знати і сумлінно виконувати службові обов`язки за посадами, які займатиме протягом строку Контракту, а також особливі обов`язки, визначені Статутами Збройних Сил України.

Порядок проходження військової служби у Збройних силах України громадянами України визначено відповідним Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі за текстом - Положення). Пунктом 12 Положення передбачено, що встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання підполковника (капітана 2 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Згідно приписів пункту 40 Положення, у разі переміщення по службі військовослужбовця з однієї військової частини до іншої для дальшого проходження військової служби дія контракту про проходження військової служби не припиняється. Окремі умови контракту за новим місцем служби можуть бути переглянуті та засвідчені підписами сторін контракту.

Приписами пункту 82 Положення встановлені випадки призначення військовослужбовців на рівнозначні посади.

Згідно пункту 112 Положення, військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення. Зазначене переміщення здійснюється без згоди військовослужбовця, крім таких випадків: неможливість проходження військовослужбовцем військової служби у місцевості, до якої його переміщують, відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії; неможливість проживання членів сім`ї військовослужбовця за станом здоров`я в місцевості, до якої його переміщують, відповідно до документів, які це підтверджують; потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця, відповідно до документів, які це підтверджують.

Отже на даний час, судом не встановлено явної незаконності припису командира військової частини НОМЕР_1 , такий припис заснований на діючому наказі вищого командування, який є чинним, недійсним не визнавався, а тому мав бути неухильно виконаний солдатом ОСОБА_1 , чого останнім зроблено не було.

Таким чином, незважаючи на невизнання своє винуватості вина ОСОБА_1 є доведеною матеріалами справи та його поясненнями. Кваліфікація його дій за ч.2 ст.172-10 КУпАП є вірною.

Накладаючи адміністративне стягнення суд враховує, особу порушника, який посередньо характеризується за місцем служби, не притягувався до адміністративної відповідальності в минулому, молодий вік, характер вчиненого ним правопорушення, а також те, що ОСОБА_1 не визнав факт вчинення адміністративного правопорушення, що свідчить про його небажання виправлятися, вважаю за доцільне застосовувати адміністративне стягнення у вигляді штрафу в межах санкції вказаної статті.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Разом з тим, відповідно до п.12 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків. Отже, ОСОБА_1 є військовослужбовцем військової служби, що повинен бути звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. 283-285 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:
Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі ста сімдесяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2975, 00 (дві тисячі дев`ятсот сімдесят п`ять) грн. 00 коп.

Звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від сплати судового збору відповідно до п.12 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».

Відповідно до ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови не пізніш, як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Комінтернівський районний суд Одеської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Суддя А. В. Якимів