ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №645/6482/19 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/1622/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.307 ч.2 ст.309, ч.4 ст.321 КК України
УХВАЛА
Іменем України

04 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,
захисника - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02.02.2021 про продовження запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою, окрім іншого, обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк тримання під вартою, який не може перевищувати шістдесяти днів, тобто до 02.04.2021 року, із визначенням суми застави в розмірі 153 680 грн. (а.с.8-11).

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції вказав на те, що ризики, передбачені п.п. 1, 3 ст. 177 КПК України, які існували на час обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися та продовжують існувати.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою застосувати щодо останнього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під варту, а саме цілодобовий домашній арешт.

В обґрунтування вимог апелянт зазначив, що стороною обвинувачення не було представлено суду даних, які б свідчили про можливість з боку обвинуваченого ОСОБА_7 недобросовісної поведінки. Вказав, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше не судимий, до моменту затримання мав постійне місце проживання, мав наявні сталі сімейні зв`язки з мати ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сином ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Сторона захисту зазначила, що органом досудового розслідування не встановлено жодних доказів, які б підтверджували винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 .

Заслухавши суддю - доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченого, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Надіслав до суду свої заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого, в яких просив залишити ухвалу районного суду без змін та проводити апеляційний розгляд вказано кримінального провадження без його участі.

Учасники судового розгляду вважали за можливе проводити розгляд справи за відсутністю прокурора, який був належним чином повідомлений.

Враховуючи вимоги ст. 422-1 КПК України, колегія суддів ухвалила продовжити розгляд справи за відсутності прокурора, який був належним чином повідомлений, оскільки його відсутність не є перешкодою для розгляду кримінального провадження, а клопотання про розгляд справи за його обов`язковою участю до суду не надходило.

Як слідує з матеріалів провадження, під час розгляду кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000087, за обвинуваченням, поміж інших, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 4 ст. 321 КК України.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції були дотримані.

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , була заслухана думка прокурора, надані пояснення обвинуваченого для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

Таким чином, враховуючи викладене та оцінивши окрім наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, в сукупності всі обставини, у тому числі визначені ст. 178 КПК України, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про існування у обвинуваченого ОСОБА_7 ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою не зменшилися і, що інший більш м`який запобіжний захід не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 321, ч. 2 ст. 309 КК України, які згідно класифікації, наведеної в ст. 12 КК України, відносяться до особливо тяжких, тяжких та середньої тяжкості злочинів, за вчинення яких передбачено покарання в т.ч. у виді позбавлення волі, на строк до дванадцяти років.

З обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_7 , будучи членом організованої злочинної групи вчинив 17 епізодів кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення, вчинення яких мають особливо актуальну небезпеку для українського суспільства, здоров`я населення, рівня його моральності, зокрема, для молодого покоління.

У зв`язку з наведеним, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у даному кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, оскільки зазначені злочини відносяться до категорії злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та інших злочинів проти здоров`я населення, що відповідно до ст.3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю в Україні.

З матеріалів кримінального провадження також вбачається, що на момент розгляду клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , свідки та обвинувачені у судовому засіданні ще не були допитані, що свідчить про наявність можливості з боку обвинуваченого здійснювати на свідків та інших обвинувачених незаконний вплив, надаючи необхідні відомості, для дачі відповідних показів, чим перешкоджатиме встановленню істини у кримінальному провадженні, а також наявний ризик продовження вчинення кримінальних правопорушень, оскільки інкриміновані правопорушення вчинялись протягом тривалого часу.

Колегія суддів звертає увагу на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, а також на дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, неодружений, не працює, розмір доходів якого, наявність міцних соціальних зв`язків, а також наявність на утриманні неповнолітніх дітей та батьків похилого віку, на час затримання належним чином не підтверджені.

В сукупності всі ці обставини, на думку колегії суддів, дають достатні підстави вважати, що у разі відмови у продовженні строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, він може вчинити активні дії щодо переховування від суду, незаконно впливати на свідків, продовжити злочинну діяльність, і які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі цілодобового домашнього арешту, про застосування якого просить в своїй апеляційній скарзі обвинувачений та його захисник, а тому доводи апелянта, який це заперечує, являються необґрунтованими.

Саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого, на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня ( Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Враховуючи вищевказані обставини, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність стороною обвинувачення у клопотанні ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.

З огляду на вищевикладене, твердження обвинуваченого та його захисника про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є непереконливими, а також з огляду на характер, вид та обставини вчинення злочинів, в яких обвинувачується останній, відомості про його особу та вказані обставини, не зменшують встановлені ризики та не є визначальними аргументами, які б могли бути запорукою належної процесуальної поведінки та надали б можливість застосувати до останнього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Що стосується інших доводів, які були зазначені в апеляційній скарзі обвинуваченого, зокрема щодо недоведеності його вини в інкримінованих злочинах, то вони позбавлені правових підстав, оскільки колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо продовження строку дії запобіжного заходу, обраного відносно обвинуваченого.

Так, судовий розгляд кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 триває, питання про доведеність вини останнього судом першої інстанції не вирішено, а тому доводи апелянта не є предметом розгляду у даному апеляційному провадженні та відповідно до ст. 392 КПК України можуть бути зазначені в апеляційній скарзі при оскарженні судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про недоведеність наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, являються голослівними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Жодних доказів на підтвердження обставин, вказаних в апеляційній скарзі, апелянтом до суду апеляційної інстанції не надано.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

На підставі викладеного, підстав для скасування або зміни судового рішення та задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 177, ст. 178, ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02.02.2021 про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді