ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/1912/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/216/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ухвала суду
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2021 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючої - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_6

обвиуваченого ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Тернопільської окружної прокуратури на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 травня 2021 року,-

В с т а н о в и л а :

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Тернопільської окружної прокуратури про продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_7 у виді тримання під вартою.

Клопотання захисника ОСОБА_8 , яке підтримане обвинуваченим ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу із тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту задоволено.

Змінено раніше застосований відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та застосовано до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 00 год. 00 хв. 15 липня 2021 року.

Покладено на обвинуваченого ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- не залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово (за виключенням часу відвідування останнім медичних закладів за відповідної необхідності);

- прибувати до суду на першу вимогу;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або перебування;

- не спілкуватися із потерпілим ОСОБА_9 та свідком ОСОБА_10 ..

В апеляційній скарзі прокурор просить вказану ухвалу суду про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 у вигляді домашнього арешту скасувати та ухвалити нову, якою обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів.

Свої доводи мотивує тим, що враховуючи санкцію статті інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, обвинувачений усвідомлюючи, що може отримати покарання у вигляді позбавлення волі, існує ризик того, що ОСОБА_7 , буде переховуватися від органів досудового розслідування та суду чи іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню чи продовжувати злочинну діяльність, тому будь-який інший запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою не забезпечить його належної процесуальної поведінки та виконання процесуальних обов`язків.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які вважають ухвалу законною та обґрунтованою та просять залишити її без змін, доводи прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просить постановити нову ухвалу, якою застосувати запобіжний захід щодо обвинуваченого у вигляді тримання під вартою, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Так, на розгляді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини питання про те, чи є тривалість тримання під вартою (в даному випадку обмеження прав) обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно, а необхідно дослідити і довести серйозність пред`явлених обвинувачень, обґрунтованість підозри, ризик ухилення та перешкоди здійсненню правосуддя, а згідно п. 3 ст. 5 Конвенції з прав людини і основоположних свобод зі спливом часу перестає само по собі бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для подальшого тримання під вартою (рішення від 19 лютого 2009 року у справі «Доронін проти України (п. 63), «Сергій Волосюк проти України».

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотання, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Прокурор, звертаючись з клопотанням вказував про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 даних кримінальних правопорушень, що свідчить про існування ризику, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, а відтак, перешкодити повному, всебічному та неупередженому проведенні досудового розслідування.

Приймаючи рішення про застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, місцевий суд належним чином вмотивував своє рішення тим, що саме цей запобіжний захід є достатнім та може гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та попередить ризики, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду в частині виду запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки прокурором в судовому засіданні доведено обставини, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.194 КПК України, однак не доведена недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, визначеним у клопотанні.

В апеляційній скарзі прокурор оскаржує вид застосованого судом запобіжного заходу і просить застосувати більш суворий у вигляді взяття під варту, мотивуючи тим, що судом не було враховано обсяг наявних ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та стверджує, що запобіжний захід у виді домашнього арешту не зможе їм запобігти, однак не наводить жодних конкретних обставин, на підставі яких він прийшов до такого переконання.

Натомість, як вбачається зі змісту оскарженої ухвали суд правильно врахував наявні ризики і відомості про особу ОСОБА_7 , відсутність доказів ухилення останнього від явки до органів досудового розслідування та суду, обставини інкримінованих йому кримінальних правопорушень, його вік, репутацію, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, а також наявність постійного місця проживання і прийняв вірне рішення про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора стосовно наявності підстав для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 слід визнати непереконливими, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» від 23.02.2012 року, відповідно до якого наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

З огляду на вище викладене, враховуючи, що апеляційна скарга прокурора не містить вказівки на конкретні і підтверджені доказами обставини, які би обґрунтовували його твердження про незаконність ухвали суду, яку він просить скасувати, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора не підлягають до задоволення.

Порушень вимог КПК України, які б могли стати підставою для скасування ухвали суду, по справі не встановлено.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а тому її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

Ухвалила:

Апеляційну скаргу прокурора Тернопільської окружної прокуратури залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 травня 2021 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді