Дата документу 18.03.2021 Справа№ 937/3782/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №937/3782/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/203/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізький апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Новобогданівка Мелітопольського району Запорізької області, громадянина України, який має загальну середню освіту, неодружений, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
08 грудня 2009 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 гривень;
17 червня 2010 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч.ч.2,3 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ч.3 ст.72 КК України приєднано покарання за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08 грудня 2009 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці;
25 жовтня 2017 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з випробувальним терміном 1 рік 6 місяців. 10 грудня 2018 року Апеляційним судом Запорізької області переглянуто вирок та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. 10 січня 2020 року звільнений з Каменської ВК № 101 за відбуттям строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з приміщенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області.

Прокурор Мелітопольської місцевої прокуратури ОСОБА_8 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 червня 2020 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.2 ст.185 КК України та призначено йому покарання: за ч.2 ст.190 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, за ч.2 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Відповідно до вимог ст.75 КК України, звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки. Відповідно до ч.1 ст.76 КК України, покладено на ОСОБА_6 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.76 КК України, додатково покладені на ОСОБА_6 такі обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили ухвалено залишити без змін особисте зобов`язання.

Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи, винуватість обвинуваченого, кваліфікацію його дій, просить вищевказаний вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання: за ч.2 ст.185 КК України 1 рік 6 місяців обмеження волі, за ч.2 ст.190 КК України 1 рік обмеження волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що в ході судового розгляду установлено, що обвинувачений ОСОБА_6 , будучи особою, раніше засудженою, судимість у якого не знята та не погашена у встановленому законом порядку, вчинив нові кримінальні правопорушення.

Той факт, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, відбував покарання у виді позбавлення волі, звільнився 10 січня 2020 року та вже у березні 2020 року знову вчинив злочини, передбачені ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України, свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення, нерозуміння наслідків своїх протиправних діянь та про те, що він становить небезпеку для суспільства.

На думку прокурора, застосування положень ст.75 КК України і звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням є безпідставним.

Призначення саме такого покарання судом першої інстанції є явно несправедливим через м`якість та суперечить положенням ст.50 КК України, в частині досягнення мети покарання, а саме не тільки покарати особу, а й запобігти вчиненню нових злочинів обвинуваченим.

Таким чином, на думку прокурора, суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання, не в повній мірі врахував особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за корисливі злочини.

Згідно з вироком суду, 23 березня 2020 року, приблизно о 13 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 , знаходячись за місцем мешкання ОСОБА_9 , розташованим за адресою: АДРЕСА_3 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, діючи повторно, шляхом зловживання довірою, використовуючи довірливі стосунки з ОСОБА_9 , достовірно знаючи, що повертати майно не буде, під приводом тимчасового користування, отримав від ОСОБА_9 належне їй майно велосипед «Дорожник» в рамі червоного кольору, вартістю 700 гривень, яким в подальшому розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду на суму 700 гривень 00 копійок.
Крім того, 24 березня 2020 року, приблизно о 13 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 , знаходячись за місцем мешкання ОСОБА_10 , розташованим за адресою: АДРЕСА_2 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, діючи повторно, шляхом зловживання довірою, використовуючи довірливі стосунки із ОСОБА_10 , достовірно знаючи, що повертати майно не буде, під приводом тимчасового користування, отримав від ОСОБА_10 належне йому майно кутову шліфувальну машинку марки «Фіолент» круг на 125 мм, в корпусі червоно-чорного кольорів вартістю 650 гривень, якою в подальшому розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на суму 650 гривень 00 копійок.
Крім того, 30 березня 2020 року, приблизно о 15 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 , знаходячись за місцем мешкання ОСОБА_9 , розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , маючи єдиний умисел на заволодіння чужим майном, діючи повторно, шляхом зловживання довірою, використовуючи довірливі стосунки із ОСОБА_9 , під приводом продажу зерна, яке не мав в наявності та не мав на меті його подальший продаж, отримав від ОСОБА_9 грошові кошти у сумі 400 гривень 00 копійок, в якості передоплати за продаж зерна. Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на заволодіння чужим майном, діючи повторно, зловживаючи довірою, отримав від потерпілої ОСОБА_9 грошові кошти у сумі 100 гривень, під приводом проведення ремонту її велосипеду, не маючи на меті виконання вищевказаної домовленості, достовірно знаючи, що повертати майно та проводити ремонтні роботи не буде, після чого не виконавши свої зобов`язання, розпорядився отриманими грошима на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 500 гривень 00 копійок.
Крім того, 10 квітня 2020 року, приблизно о 10 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 , знаходячись біля території двору, розташованим за адресою: АДРЕСА_2 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, керуючись корисливим мотивом, шляхом вільного доступу, через відсутність огорожі зайшов на територію вказаного домоволодіння, звідки таємно викрав належний ОСОБА_11 підлітковий велосипед «Орльонок» у рамі сірого кольору, вартістю 400 гривень та дві покришки на велосипед 24 дюйма, вартістю 120 гривень за одну покришку, загальною вартістю 240 гривень, після чого з місця події зник та розпорядився викраденим на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 640 гривень 00 копійок.
Крім того, 17 квітня 2020 року, приблизно о 17 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 , знаходячись на території двору, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, керуючись корисливим мотивом, шляхом вільного доступу, зі стільця, який знаходився у дворі вищевказаного домоволодіння, таємно викрав належний ОСОБА_12 мобільний телефон марки «Nokia X2» в корпусі чорного кольору, імеі1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 , вартістю 550 гривень, в якому знаходилась сім-карта мобільного оператора «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_3 , яка не представляє для потерпілого матеріальної цінності, з місця події зник та розпорядився викраденим на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_12 майнову шкоду на суму 550 гривень 00 копійок.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити в межах заявлених вимог; обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечував проти доводів та вимог апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень при обставинах, зазначених у вироку, засновані на доказах, досліджених у судовому засіданні, та є обґрунтованими.

Із матеріалів кримінального провадження убачається, що обвинувачений повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.190 КК України - як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, вчинене повторно, та за ч.2 ст.185 КК України - як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Разом з тим, колегія суддів приходить до переконання, що при призначенні ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги ст.65 КК України та положення п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7, згідно з якими, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які є нетяжкими злочинами, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який за місцем проживання характеризується задовільно. Обставинами, що пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття обвинуваченого, визнання ним вини в повному обсязі. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням фактичних обставин провадження та відомостей про особу обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 найсуворішого виду покарання позбавлення волі, а за ч.2 ст.185 КК України ще й на максимальний строк, передбачений законом за вчинення вказаного злочину.

При цьому, свої висновки суд першої інстанції не вмотивував належним чином.

Крім того, дійшовши висновку про необхідність звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі ст.ст.75,76 КК України, суд взагалі не навів для цього будь-якого обґрунтування, та не врахував те, що ОСОБА_6 не працює, раніше судимий за умисні корисливі злочини, судимості не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, раніше до обвинуваченого застосовувалось покарання у виді штрафу, який обвинувачений не сплатив у встановлений законом строк, після звільнення з Каменської ВК №101 вже через півтора місяці знову вчинив перший з п`яти епізодів нових кримінальних правопорушень, вчинених менш ніж протягом місяця, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення, про підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого та про те, що останній належних висновків для себе не зробив та на шлях виправлення не став.

За таких обставин, висновки суду про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без відбування покарання та звільнення його від відбування покарання на підставі ст.75 КК України колегія суддів вважає необґрунтованим та такими, що не відповідає засадам та меті покарання, визначеним ст.ст.50,65 КК України.

З врахуванням викладеного, вирок суду в частині призначеного покарання не може бути визнаний законним та обґрунтованим, тому в зазначеній частині підлягає скасуванню на підставі ст.ст.409,413,420 КК України, з ухваленням нового вироку.

Враховуючи фактичні обставини вчинених кримінальних правопорушень та відомості про особу обвинуваченого у сукупності, в т.ч. те, що останній раніше неодноразово судимий; наявність обставин, що пом`якшують покарання, вказаних у вироку суду, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців, за ч.2 ст.190 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити обвинуваченому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців з реальним його відбуванням, тобто без застосування положень ст.ст.75,76 КК України.

Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Доводи обвинуваченого про те, що він працює та має на утриманні малолітню дитину, нічим не підтверджені.

Керуючись ст.ст.404-405, 407, 409, 418, 420 КПК України, колегія суддів

ЗАСУДИЛА:

апеляційну скаргу прокурора Мелітопольської місцевої прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 червня 2020 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.2 ст.185 КК України, та засуджено, в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначити покарання:

за ч.2 ст.185 КК України - у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців,

за ч.2 ст.190 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців.
У решті вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3