Справа № 592/4747/21
Провадження № 1-кс/592/2457/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 квітня 2021 року м.Суми

Слідчий суддя Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянув скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого СВ Сумського ВП ГУНП у Сумській області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження № 0002267 від 23.07.2020,

встановив:

До суду надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Сумського ВП ГУНП у Сумській області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження № 0002267 від 23.07.2020.
Ознайомившись зі змістом постанови про закриття вказаного кримінального провадження, вважає, що кримінальне провадження було закрите необґрунтовано, з порушенням вимог КПК України, так як не були перевірені обставини вчинення кримінального правопорушення, взагалі не вжиті всі необхідні та достатні дії по проведенню досудового розслідування, а винесена постанова є незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Тому просить скасувати постанову слідчого СВ Сумського ВП ГУНП у Сумській області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження № 0002267 від 23.07.2020.
В судове засідання адвокат ОСОБА_3 подав заяву про розгляд скарги без його участі, заявлені вимоги підтримав.

Слідчий СВ Сумського РУП ГУНП у Сумській області ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причини неявки не повідомив, що відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України не перешкоджає розгляду скарги.

Дослідивши матеріали скарги, оцінивши надані докази, приходить до наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Слідчим суддею встановлено, що 23.07.2020 внесено відомості до ЄРДР № 0002267, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України.

25.12.2020 слідчим СВ Сумського ВП ГУНП у Сумській області ОСОБА_5 винесена постанова про закриття кримінального правопорушення в кримінальному провадженні.

Згідно оскаржуваної постанови слідчого кримінальне провадження за № 0002267 від 23.07.2020 року закрите, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України.

Слідчий суддя не погоджується з постановою та вважає її передчасною, не мотивованою, суперечливою.

В ст. 284 КПК України чітко визначені підстави до закриття кримінального провадження.

При винесенні постанови слідчий посилається на п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження.

Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). За загальним правилом, визначеним в ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України, постанова слідчого, прокурора складається з мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Оскільки закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, провадження має закриватися після всебічного, повного, об`єктивного дослідження всіх обставин та після надання оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів. Відповідно до закону, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, має бути викладена суть заяви особи, фактичні обставини, має бути надана відповідь на всі поставлені запитання особою, що здійснює захист своїх прав.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму узагальненні «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» зазначив, що процесуальне рішення про закриття кримінального провадження має істотне значення для кримінального провадження, слідчі судді при розгляді скарги на відповідні постанови з`ясовують питання дотримання вимог щодо всебічності та повноти дослідження, оскільки така неповнота може призвести до прийняття необґрунтованого рішення про закриття кримінального провадження.

Враховуючи важливість інституту закриття кримінального провадження для належної реалізації прав осіб, пов`язаних із вчиненням кримінального правопорушення, ухвали слідчих суддів, які постановляють за результатами розгляду скарги на постанову про закриття кримінального провадження, мають містити відповіді на всі доводи скаржника, які зумовили звернення до слідчого судді.

Суди з метою забезпечення єдності судової практики, зокрема в частині її відповідності міжнародним стандартам, здійснюючи правосуддя, поряд із нормами національного законодавства мають застосовувати і норми Конвенції. Оскільки у Конвенції є низка характерних особливостей, її положення мають загальний характер, а права людини здебільшого констатуються у ній в абстрактній, оціночній формі, правильне розуміння її норм розкривається у рішеннях ЄСПЛ, які містять правові позиції щодо суті положень зазначеного міжнародно-правового акта, а також змісту та обсягу гарантованих ним прав.

Як наголошено у п. 25 Висновку № 9 (2006) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи щодо ролі національних суддів у забезпеченні ефективного застосування міжнародного та європейського права: «національні суди є відповідальними за застосування європейського права. Від них у багатьох випадках вимагається його пряме застосування. Від них також вимагається тлумачення національного права у відповідності з європейськими стандартами. Відтак для реалізації ефективного захисту гарантованих прав і свобод громадян та уникнення у подальшому порушень Конвенції існують всі підстави для застосування у судовій практиці національних судів (їх рішеннях) правових позицій (практики) ЄСПЛ у контексті законодавства України та Конвенції.

Право на вмотивоване рішення витікає з більш загального принципу, закріпленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає людину від свавілля. Національне рішення повинно містити виклад причин, достатніх для відповіді на фактичні і правові (матеріально-правові чи процесуальні) доводи сторін у всіх їх суттєвих аспектах (Рішення ЄСПЛ Руїс Торіха проти Іспанії, 9 грудня 1994 р., п.п.29-30)

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні Бєлоусов проти України у п.55 зазначив: мінімальні стандарти ефективності, визначені практикою Суду, включають в себе вимоги що розслідування має бути ретельним, незалежним, безстороннім та підконтрольним громадськості, а також, що компетентні органи влади повинні діяти зі зразковою ретельністю і оперативністю. (Алексахін проти України п.55)

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини стосовно вмотивованості рішень органів з вирішення спорів або судових рішень, то у таких рішеннях мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У рішенні «Серявін та інші проти України» Суд зазначив, п.58. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються … орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), No 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), No 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що всупереч ст.ст. 91-94 КПК України слідчим не в повному обсязі зібрано, перевірено та оцінено докази з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, а тому оскаржувана постанова винесена передчасно і підлягає скасуванню в тому числі, з підстав, визначених у скарзі.

Що стосується інших вимог адвоката ОСОБА_3 , викладених у скарзі, то відповідно до норм КПК України слідчий суддя не уповноважений керувати ходом досудового розслідування, а згідно ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги, отже дані вимоги виходять за межі повноважень слідчого судді, визначених ст.ст. 303, 307 КПК України, тому в цій частині скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 107, 110, 303, 305-307, 309, 376 КПК України, слідчий суддя,

постановив:

Скаргу задовольнити частково.
Постанову слідчого СВ Сумського ВП ГУНП у Сумській області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження № 0002267 від 23.07.2020 за ч.2 ст.296 КК України - скасувати.
Про прийняте рішення повідомити прокурора, заявника та слідчого.
В іншій частині скарги відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1