ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2021 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

перекладача ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000468 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2021 року щодо
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Грузії,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, якому продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 23 квітня 2021 року включно,
ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , з покладанням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.
Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що судом в судовому засіданні було поставлено питання щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прокурор, без відповідного клопотання, підтримав думку судді. Суд першої інстанції вказане клопотання задовольнив, порушуючи норми чинного законодавства, оскільки стороною обвинувачення не було обгрунтовано ризики, також судом не було надано можливості стороні захисту та обвинуваченому надати свої заперечення з приводу поставленого судом питання.
Стверджує, що суд не мав права без відповідного клопотання прокурора ставити питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у зв`язку з його закінченням.
Також суд у своїй ухвалі не зазначив розмір застави.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2021 року ОСОБА_9 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 23 квітня 2021 року включно.
Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, судовий розгляд кримінального провадження тільки розпочато, у зв`язку з чим, враховуючи принцип безпосереднього дослідження доказів, характер інкримінованого обвинуваченому діяння і тяжкість можливого покарання, що йому загрожує, обвинувачений, перебуваючи на свободі, буде мати можливість незаконно вплинути на потерпілого та інших учасників кримінального провадження, ухилитись від явки до суду, а також перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, що з урахуванням обставин, визначених у ст. 178 КПК України, свідчить про неможливість застосування до останнього іншого більш м`якого запобіжного заходу.
Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника і просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.331 КПК України: - вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу; - незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до матеріалів провадження, на розгляді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2021 року перебуває обвинувальний акт № 0000468 щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді від 06.11.2020 року до ОСОБА_9 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.

Судом першої інстанції в судовому засіданні, яке розглядалось 23.02.2021 року, відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, було розглянуто питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 .

Згідно із ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Розглядаючи вказане питання, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст.ст. 199, 331 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
В правовій позиції, викладеній у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України» зауважено, що «національні органи жодного разу не розглядали можливість обрання іншого запобіжного заходу, альтернативного триманню під вартою».
Під час апеляційного розгляду ухвали суду встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді питання доцільності продовження строку тримання під вартою були дотримані не в повному обсязі.
Колегія суддів вважає, що вирішуючи питання доцільності продовження тримання ОСОБА_9 під вартою, судом обгрунтовано встановлена наявність ризиків того, що обвинувачений, перебуваючи на свободі, може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки відповідно до наявних матеріалів провадження ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, не працює, є громадянином Грузії, а тому відсутні міцні соціальні зв`язки на території України, також не має постійного місця проживання в м. Дніпрі, при цьому судом враховано тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним.
Таким чином, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зазначені прокурором в судовому засіданні та підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Підстав для застосування до ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.
Також, з матеріалів провадження вбачається, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 тільки розпочато, а тому докази не досліджені, потерпілі та свідки не допитані, окрім того, встановлено наявність ризиків переховування від суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні.
Посилання захисника на те, що стороною обвинувачення, в порушення вимог КПК України, не було надано письмового клопотання про продовження строку тримання під вартою, а тому суд не мав права без відповідного клопотання прокурора ставити питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у зв`язку з його закінченням, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються ч.3 ст.331 КПК України, відповідно до якої, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Окрім того, рішенням Конституційного Суду України від 23.11.2017 року №1-28/2017 визнано неконституційним положення третього речення частини третьої статті 315 КПК України щодо можливості суду при проведенні підготовчого судового засідання продовжити термін дії запобіжного заходу (домашнього арешту та тримання під вартою) за відсутності клопотань сторін.
Однак, відповідно до наданих матеріалів провадження, в підготовчому судовому засіданні прокурор надав письмове клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 (а.п. 8).
Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду судом питання доцільності продовження строку тримання під вартою за відсутності письмового клопотання прокурора колегією суддів не встановлено.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції обгрунтовано продовжив строк тримання під вартою обвинуваченого, однак судом безпідставно не розглянуто питання можливості призначення альтернативного запобіжного заходу, а саме, застави.
В силу ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
Згідно із ч. 5 ст. 182 КПК України із змінами, внесеними згідно із Законом № 1774-VIII від 06.12.2016 року, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
З урахуванням обставин кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_9 , майнового і сімейного стану обвинуваченого, враховуючи ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на підставі п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне визначити заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який на 01.01.2021 року встановлено в розмірі 2270 грн, що становить 181 600 грн і вважає, що саме такий розмір застави достатньою мірою гарантуватиме виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.
Враховуючи наведене, виходячи з вимог п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 необхідно задовольнити частково, ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2021 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 23.04.2021 року з визначенням альтернативного запобіжного заходу - застави.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2021 року - задовольнити частково.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2021 року щодо ОСОБА_9 скасувати.

Постановити нову ухвалу.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 23.04.2021 року.
Визначити ОСОБА_9 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 181 600 гривень.
Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена, як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою заставодавцем.
У разі звільнення ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , року з-під варти під заставу, покласти на нього обов`язки: - прибувати до суду у визначений час; - повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.
Термін обов`язків, покладених суддею, у разі внесення застави визначити два місяці з дня звільнення з під варти під заставу.
У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.
З моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
Попередити обвинуваченого ОСОБА_9 , що в разі невиконання покладених на нього зобов`язань внесена застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4