ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/7279/21
провадження № 1-кс/753/1638/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" квітня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді - ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000111 від 28.01.2021 за ч. 1 ст. 358 КК України
ВСТАНОВИВ:
Суть питання, що вирішується ухвалою.
23.04.2021 до Дарницького районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000111 від 28.01.2021 за ч. 1 ст. 358 КК України, а саме на житловий будинок, загальною площею 908,8 кв.м., що розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Встановлені судом обставини.
23.04.2021 відповідно до ст. 35 КПК України, автоматизованою системою документообігу Дарницького районного суду м. Києва, було визначено головуючого слідчого суддю ОСОБА_1 та передано матеріали звернення, розгляд клопотання призначено на 29.04.2021.

Згідно даних клопотання вбачається, що Дарницькою окружною прокуратурою

м. Києва проводиться досудове розслідування вище вказаного кримінального провадження, в рамках якого було встановлено, що невстановлені особи, діючи на території м. Києва протягом 2018-2020 років виготовляли технічну документацію від імені суб`єктів господарювання, які мають для цього відповідну кваліфікацію в тому числі від імені ТОВ «ЕЮБ «Гривня плюс», Асоціації «Авістор буд», до яких були внесені неправдиві дані щодо фактичного стану об`єктів нерухомості, тим самим здійснювали підроблення офіційних документів, які видаються підприємством, яке має право видавати такі документи і які надають право для подальшого введення в експлуатацію об`єктів нерухомості, а також подальшої реєстрації права власності на ці об`єкти, з метою використання їх підроблювачем чи іншою особою. Допитані в якості свідків, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повідомили, що відношення до технічних паспортів щодо об`єкта нерухомого майна не мають, висновків щодо технічної можливості поділу об`єктів не виготовляли. Таким чином, державна реєстрація об`єкту нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 здійснена на підставі підроблених документів.

Постановою прокурора даний об`єкт нерухомого майна визнано речовим доказом по справі.

Враховуючи зазначене, прокурор просить накласти арешт на даний об`єкт нерухомого майна з метою збереження речового доказу.

Прокурор просив розглянути клопотання без його участі, про що надав відповідну заяву, доводи клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Власник нерухомого майна в судове засідання не з`явився, про розгляд клопотання слідчим суддею повідомлявся.

Мотиви, з яких слідчий суддя виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Згідно ч. 1, п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98цього Кодексу.

Згідно ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 у справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24.03.2005 у справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49 - 62, від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21.02.1986 у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A № 98).

Прокурором не доведена вимога про арешт майна в рамках розслідуваного злочину, оскільки досудове розслідування проводиться за ч. 1 ст. 358 КК України і у даному випадку доказом є саме документи.

Під офіційним документом у статті 358 КК України, слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовчій діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.

Разом з тим дії особи, яка спочатку підробила документ, а згодом його використала, слід кваліфікувати за сукупністю злочинів, передбачених ч. 1 і ч. 3 ст. 358, оскільки за таких обставин має місце реальна сукупність злочинів. Якщо строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за раніше вчинене підроблення документа сплив, винний повинен відповідати лише за його використання (ч. 3 ст. 358).

В свою чергу, досудове розслідування за ч. 3 ст. 358 КК України не проводиться, тоді як прокурор стверджує, що підроблені документи використовувалися для будівництва житлового будинку та його подальшої державної реєстрації. Слідчий суддя вважає, що вразі проведення досудового розслідування за ч. 3 ст. 358 КК України, об`єкт нерухомості, які будуються та/або є збудованими та зареєстровані на підставі підроблених офіційних документів, можна було б вважати речовим доказом, а на даний час, за обставин наведених вище, такі об`єкти не відповідають критеріям ст. 98 КПК України.

Крім того, для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження, у вигляді накладення арешту, має бути переконливе обґрунтування необхідності такого заходу, зокрема ймовірність безповоротної втрати вагомого доказу обвинувачення, що потягне за собою неможливість встановлення об`єктивно істини під час досудового розслідування, що в клопотанні не наведено.

Враховуючи зазначене, слідчий суддя вважає, що вимоги клопотання є необґрунтованими, а тому у задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. ст. 170-173, 309, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя
ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: