Справа № 136/1057/21
провадження №1-кп/136/62/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , розглянувши у порядку спрощеного провадження обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000079 від 10.06.2021 з доданими до нього матеріалами, про обвинувачення

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта повна загальна середня, працюючого слюсарем - ремонтником в ПСП «Агрофірма Нападівське», раніше судимого вироком Липовецького районного суду Вінницької області від 16.03.2021 за ч.1 ст.185 КК України, у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 , будучи засудженим 16.03.2021 року Липовецьким районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 140 (сто сорок) годин громадських робіт, та 12.05.2021 ознайомленим під підпис із порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт згідно ст.ст. 37, 40 КВК України та попередженим про кримінальну відповідальність у разі ухилення від відбування вказаного покарання та отримавши цього ж дня направлення до Липовецької міської ради про виконання вироку, згідно якого він повинен приступити до відбування покарання з 17.05.2021, починаючи з вказаної дати по 14.06.2021 включно для відпрацювання громадських робіт не з`явився, до виконання громадських робіт не приступив.
Причинами невиходу на відбування громадських робіт стала зайнятість особистими справами та небажанням виконувати вказане рішення суду.
Такі умисні дії ОСОБА_2 кваліфікуються за ч. 2 ст. 389 КК України, як ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.
Дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_2 , отримавши копії матеріалів дізнання, добровільно, беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України, не оспорює встановлені під час дізнання обставини вчиненого ним кримінального проступку, його кваліфікацію, ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження, передбаченого ч.1 ст. 394 КПК України, за участі захисника - адвоката ОСОБА_3 , подав письмову заяву про розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку, без судового розгляду у судовому засіданні за його відсутності.

Ураховуючи зазначене, суд вважає за можливе розглянути обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.389 КК України без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, оскільки це узгоджується з приписами частини другої статті 381, 382 КПК України.

Суд, оцінивши кожен доказ на підтвердження встановлених обставин органом досудового розслідування, обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, дійшов висновку, що подія кримінального проступку мала місце, вина обвинуваченого ОСОБА_2 у скоєнні ним кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, знайшла своє підтвердження і доведена поза розумним сумнівом.

Дії обвинуваченого ОСОБА_2 кваліфіковано вірно за ч. 2 ст. 389 КК України, як ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.
Призначаючи вид та міру покарання відповідно до положень ст.65 КК України, суд має враховувати характер і ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також вимоги ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нових злочинів.
Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Призначаючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_2 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до положень ст.12 КК України, є кримінальним проступком, особу винного, а саме: ОСОБА_2 вину визнав повністю, розкаявся в скоєному; офіційно працевлаштований - працює слюсарем - ремонтником ПСП «Агрофірма Нападівське»; за відомостями органу місцевого самоврядування характеризується з негативної сторони, зловживає спиртними напоями; на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 раніше судимий вироком Липовецького районного суду Вінницької області від 16.03.2021 за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 140 (сто сорок) годин.

Із матеріалів доданих до обвинувального акту встановлено, що ОСОБА_2 не приступив до відбуття покарання у виді громадських робіт строком 140 годин.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_2 , суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_2 , відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає рецидив злочину.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, суд приходить до висновку, що необхідним і достатнім для виправлення і попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді арешту на строк визначений санкцією частини статті, за якою кваліфіковано його діяння.

Обмежень до застосування такого виду покарання щодо обвинуваченого ОСОБА_2 , згідно ч. 3 ст. 60 КК України, судом не встановлено.
При цьому, суд враховує, що кримінальний проступок було вчинено ОСОБА_2 після постановлення попереднього вироку Липовецького районного суду Вінницької області від 16.03.2021, покарання за яким останнім не відбуте, тому остаточне покарання суд призначає за сукупністю вироків, на підставі ст. 71 КК України із застосуванням ч.1 ст.72 КК України, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутого покарання за вироком Липовецького районного суду Вінницької області від 16.03.2021 у виді арешту.

Суд вважає, що таке покарання для обвинуваченого ОСОБА_2 буде справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Керуючись ст.ст. 65 КК України, ст. 368, 370, 374, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.389 КК України та призначити йому покарання у виді арешту строком на 1 (один) місяць.

На підставі ст.71 КК України, із застосуванням ч.1 ст.72 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Липовецького районного суду Вінницької області від 16.03.2021 та визначити остаточне покарання ОСОБА_2 у виді арешту строком на 1 (один ) місяць 10 (десять) днів.
Строк відбування покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Відповідно до ч.1ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Липовецький районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку суду за результатами розгляду обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку не пізніше наступного дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасниками кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1