Справа № 161/4372/21
Провадження № 1-кс/161/2939/21
У Х В А Л А
іменем України
м. Луцьк 09 квітня 2021 року
Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
слідчого ОСОБА_3 ,
представників власника майна - адвоката ОСОБА_4 та ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого в ОВС криміналіста СВ УСБУ у Волинській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, -
В С Т А Н О В И В :
04-05.03.2021, на підставі ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.03.2021 року, під час проведення обшуку в офісному приміщенні ТОВ «Волиньтабак», яке розташоване за адресою: м. Луцьк, вул. Карбишева, 1, літер У-4, 4 поверх, було виявлено та вилучено вищевказане майно, яке 05.03.2021 року визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.
Таким чином, враховуючи, що вказане майно необхідно дослідити, з яким провести відповідні слідчі дії та судові експертизи, зокрема комп`ютерні та почеркознавчі, приймаючи до уваги те, що без вилучення вказаного майна існує реальна загроза його псування, втрата, знищення, використання, перетворення, відчуження, просить клопотання задовольнити та накласти запитуваний арешт.
В судовому засіданні, заслухавши думку слідчого ОСОБА_3 , який клопотання підтримав просив задовольнити з підстав викладених у ньому, представників власників майна ТОВ - адвоката ОСОБА_7 та представника ОСОБА_5 , які клопотання заперечили, оскільки вилучена під час обшуку документація є первинними документами підприємства, що має усі необхідні документи для придбання тютюнової продукції, грошові кошти є торгівельною виручкою підприємства, комп`ютерна техніка є власністю підприємства а відтак усі об`єкти набуті законним шляхом, та не можуть бути речовими доказами у провадженні, дослідивши клопотання, долучені до нього матеріали із кримінального провадження, в їх сукупності, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Як вбачається з матеріалів провадження, слідчий, звертаючись до суду із клопотанням про арешт майна обґрунтовує підстави і мету накладення арешту на вилучене майно, з метою збереження речових доказів.
Відповідно до частини третьої статті 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Разом з тим, у самому клопотанні та в постанові слідчого від 05.03.2021 про визнання вищевказаного вилученого майна речовими доказами у кримінальному провадженні відсутнє будь-яке обґрунтування, за яким із критеріїв ч. 1 ст. 98 КПК України їх визнано речовими доказами, тобто інакше, як звичайною формальністю, вказану постанову назвати неможливо, оскільки вона не несе жодної інформації, з приводу якої такий процесуальний документ був винесений.
Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчий не довів, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, який може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Більш того, у кримінальному провадженні не повідомлено про підозру жодній особі, а це, в свою чергу, підтверджує, що у цій справі орган досудового розслідування на даному етапі кримінального провадження не зібрав достатньої сукупності доказів, які б в тій чи іншій мірі доводили існування обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.204 та ч.2 ст.199 КК України
Водночас, із матеріалів провадження вбачається, що Слідчим відділом УСБУ у Волинській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, в ході якого було встановлено, що невстановлені особи діючи умисно, перебуваючи на території Волинської області , незаконно придбали та зберігали з метою використання при продажу товарів підроблені марки акцизного податку, а також при проведенні огляду місця події 30.09.2020 проведено огляд місця події, в ході якого встановлено, що гр. ОСОБА_8 транспортує з метою збуту незаконно виготовлені підакцизні товари тютюнові вироби із м. Львова до м. Ковеля на замовлення ФОП ОСОБА_9 .
Натомість, з наданих суду матеріалів не є зрозумілим, яким чином майно ТОВ «Волиньтабак», вилучене в ході проведення обшуку приміщення, орендованого останнім за адресою: АДРЕСА_1 , та на яке просить накласти арешт слідчий стосується зазначеного вище кримінального провадження, та яким саме чином таке майно може бути використане як доказ такої злочинною діяльності.
Орган досудового розслідування в клопотанні не надав будь якої оцінки щодо правової підстави для арешту вищевказаного вилученого майна, наслідків арешту майна для інших осіб. Об`єктивних підстав вважати, що вказане майно, є знаряддям вчинення кримінального правопорушення та набуте в результаті вчинення кримінального правопорушення, тобто є доказом злочину, і відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України та віднесені саме до знаряддя вчинення кримінального правопорушення, або ж містять на собі ознаки вчиненого кримінального правопорушення або ж відповідні сліди кримінального правопорушення не має.
Таким чином, враховуючи те, що стороною кримінального провадження не доведено, що накладення арешту не призведе до наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб, ні слідчим, ні прокурором також не доведено достатніх підстав вважати, що дане майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, тому, з врахуванням вищевикладеного, в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 170-173, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,-
П О С Т А Н О В И В:
Відмова у задоволенні клопотання про арешт майна, згідно ч.3 ст.173 КПК України, тягне за собою негайне повернення особі вилученого майна.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1