Справа № 645/5140/20
н/п 1-кс/953/4132/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" квітня 2021 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського районного суду м. Харкова клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 , по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №60001704 від 03.09.2020 року, про застосування запобіжного заходу відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Херсонської області, Новотроїцького району, с. Дивне, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
26.04.2021 року до суду надійшло клопотання про продовження застосування строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 04.06.2021 року (включно), без можливості внесення застави.

В обґрунтування клопотання сторона обвинувачення посилається на те, що Слідчим управлінням ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001704 від «03» вересня 2020 року, за попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченою ч.4 ст.187 КК України, ч.1 ст.209 КК України, у зв`язку з тим, що 02.09.2020 три невстановлені особи здійснили розбійний напад на офісне приміщення, розташоване за адресою АДРЕСА_3 , де спричинили тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_7 та заволоділи грошовими коштами останнього.

03.09.2020 року за даним фактом внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001704 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4ст. 187 КК України та розпочато досудове розслідування.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 02.09.2020 близько 23 години 00 хвилин, точного часу під час досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_5 , за попередньою змовою з ОСОБА_8 та невстановленою в ході досудового слідства особою, попередньо розподіливши між собою ролі, приїхали на автомобілі VolksvagenPassat, д.н.з. НОМЕР_1 , до будинку за адресою: АДРЕСА_3 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із проникненням до приміщення, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та невстановлена в ході досудового слідства особа проникли на територію офісу ТОВ TASCOM за вищевказаною адресою. Після чого скориставшись тим, що зсередини приміщення фірми виходив засновник ТОВ TASCOM - потерпілий ОСОБА_7 , проникли до даного приміщення. При цьому двоє з нападників нанесли 4 удари кулаками рук по голові ОСОБА_7 , від яких останній впав на підлогу. Після чого двоє нападників будівельними стяжками одночасно зв`язали руки та ноги ОСОБА_7 . Після чого один з нападників наніс ОСОБА_7 ще декілька ударів по голові.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, за попередньо узгодженим спільним планом та керуючись єдиним умислом, один з нападників, з метою подолати психологічний опір потерпілого, погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, що виразилося у демонстрації ОСОБА_7 предмета схожого на револьвер старого зразка, який потерпілий сприйняв як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю, наніс даним предметом декілька ударів по голові ОСОБА_7 . В результаті умисних дій нападників потерпілому ОСОБА_7 згідно висновку судової медичної експертизи № 12-14/692-А/20 від 25.09.2020 були спричинені наступні тілесні ушкодження: закрита тупа щелепно-лицьова травма у вигляді синця у навколоочневій ділянці зліва, садна в лівій лобній ділянці, лівобічного субкон`юктивального крововиливу, волоченого уламкового перелому передньої стінки лівої верхнє-щелепної кістки, перелому виличної кістки та перелому кісток носу із гемо синусом лівої верхнє-щелепної пазухи, які відносяться до тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОГО ступеня тяжкості, садно в проекції лівого променево-зап`ясткового суглобу, належить до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень.

Після чого ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та невстановлена в ході досудового слідства особа, знайшовши на столі ключ від сейфу, де зберігалися грошові кошти в сумі 1 150 000 доларів США, 55 000 Євро та 700 000 гривень, що дорівнюють згідно курсу НБУ станом на 02.09.2020 року - 34 264 600 гривень 50 копійок, заволоділи даними грошовими коштами, а також майном потерпілого ОСОБА_7 , а саме: мобільним телефоном Samsung Galaxy S10 Plus, вартістю згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 6/2294СЕ-20 від 29.10.2020 року 16 726 гривень 00 копійок, та наручним годинником торгівельної марки «Tissot PRC 200» з колекції «T-SPORT», вартістю згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 6/2294СЕ-20 від 29.10.2020 року 13 991 гривня 00 копійок, які знаходилися на столі. Після цього, ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та невстановлена в ході досудового слідства особа, заволодівши зазначеним майном з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись майном потерпілого на власний розсуд, чим заподіяли потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 34 295 317 гривень 50 копійок.

20.01.2021 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Сторона обвинувачення у судовому засіданні клопотання про продовження строку підозрюваному ОСОБА_5 обраного раніше запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримала. Прокурор зазначив, що зібрані на час розгляду клопотання докази свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 189 КК та підтверджують наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України. Обрання більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання належної процесуальної поведінки підозрюваного, у зв`язку з чим, сторона обвинувачення просила застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, без визначення застави.

Підозрюваний та його захисник проти задоволення клопотання заперечували, посилаючись на недоведеність стороною обвинувачення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Просили в задоволені клопотання відмовити та змінити підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за адресою його постійного проживання. Крім того, сторона захисту просила врахувати стан здоров`я підозрюваного, наявність пухлини головного мозку, відсутність можливості проходити лікування в умовах слідчого ізолятора, відсутність об`єктивних підстав для продовження найсуворішого запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 .

Окрім цього, сторона захисту наводить правову позицію в справі ЄСПЛ «Манчіні проти Італії», де зазначено, що за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст. 5 Конвенції. Тобто цілодобовий домашній арешт цілком може забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Сама по собі тяжкість кримінальних правопорушень не може бути підставою для тримання особи під вартою.

Також вказують, що слідчий не мотивував у своєму поданні з яких саме таких достатніх даних він виходив обираючи підозрюваному найсуворіший запобіжний захід у вигляді взяття під варту, не запропонувавши найбільш справедливий, об`єктивно визначений та достатньо необхідний запобіжний захід по даному кримінальному провадженні, зокрема домашнього арешту чи (та) застави, з приводу застосування яких ОСОБА_5 не заперечує.

Слідчий суддя, вислухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши надані матеріали та докази, прийшов до наступного висновку.

В провадженні СВ Харківського районного управління поліції №1 ГУ Національної поліції в Харківській області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000215 від 02 жовтня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21.01.2021 відносно ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 19.03.2021 року.

01.03.2021 року слідчим суддею Фрунзенського районного суду м. Харкова було винесено ухвалу про виправлення описки в ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 від 21.01.2021, в якій вважати правильним «Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківській слідчий ізолятор», на строк до 04.03.2021 року включно».

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02.03.2021 відносно ОСОБА_5 продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 30.04.2021 року.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26.02.2021 строк досудового розслідування по кримінальному провадженню продовжено до 04.06.2021 року, проте строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 закінчується раніше 30.04.2021 року.

Згідно ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, продовжити або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання зміни запобіжного заходу на більш м`який, який необхідно застосовувати до підозрюваного, не може оцінюватися виключно на підставі тверджень захисту, що відсутні ризики, передбачені ст.177 КПК України, це слід робити з урахуванням низки відповідних обставин, які можуть підтверджувати існування таких ризиків, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для зміни запобіжного заходу. Метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність, що передбачає недопущення ув`язнення особи до засудження її компетентним судом, (пп. «а» п.1ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно п. 143 Рішення ЄСПЛ «Бойченко проти Молдови» (№ 41088/05 від 11.07.2006р.) одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказання підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню по справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатніми для ухвалення рішення про тримання заявника під вартою. Аналогічні висновки зроблено Європейським судом з прав людини в справах «Беччісв проти Молдови» та «Сарбан проти Молдови».

Наявність небезпеки переховування повинно бути оцінено з посиланням на ряд відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки втечі, або зробити її настільки незначною, що вона не може виправдати тримання під вартою, що знайшло свої відображення в рішенні ЄСПЛ "Строган проти України", № 30198/11, § 97, 6 жовтня 2016 р.

Згідно положень ст. 5 Конвенції, та правової позиції ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012 у справі «Тодоров проти України», відповідно до якої «... тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою...». Кваліфікація дій підозрюваного не тягне за собою автоматичне визнання його вини у вчиненні кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, до винесення вироку вважається таким, який не винуватий у вчиненні злочину, який йому інкримінується, а тому сам лише розмір санкції статті, не є достатнім чинником для тримання під вартою. «Бойченко проти Молдови» одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказання підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню по справі, переховуватись від правосудця або скоювати нові злочини, не є достатніми для ухвалення рішення про тримання заявника під вартою. Аналогічні висновки зроблено Європейським судом з прав людини в справах «Беччієв проти Молдови» та Сарбан проти Молдови». «Белеветський проти Росії» обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням п.4 ст.5 Конвенції Право на свободу й особисту недоторканність є одним із найбільш значущих прав людини, ч. 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, п. 60 рішення у справі «Єлоєв проти України»).

Більше того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень (зокрема, «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, «Фельдман проти України» від 08 квітня 2010 року) неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність продовження строків тримання під вартою, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування.

Відповідно кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу. Таким чином, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і органи досудового розслідування мають навести інші підстави для продовження строку тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані.

Разом з тим, з огляду на вищенаведене, заслухавши наведені стороною захисту та обвинувачення доводи та аргументи в обґрунтування своїх позицій, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність обґрунтованих підстав стверджувати про існування всіх зазначених ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, на запобігання яким спрямоване застосування виняткового запобіжного заходу - тримання під вартою.

Крім того, при розгляді питання про застосування запобіжних заходів необхідно враховувати вимоги ст. 178 КПК України, якою встановлено перелік обставин, що мають бути оцінені при обранні запобіжного заходу. Відповідно до п.п. 1, 3, 4 ч.І ст. 178 КПК України: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

З огляду на вищенаведене, надаючи правову оцінку доводам присутнім учасникам кримінального провадження, слідчий суддя враховує, що під час досудового розслідування стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_5 погіршився впродовж тримання ного під вартою та є таким, що вимагає професійного лікарняного догляду, за таких обставин, приймаючи до уваги, що матеріали, які характеризують особу підозрюваного, у зв`язку з чим, відповідно до п.4 ст.194 КПК України, приходить до висновку щодо доцільності зміни обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з носіння електронного засобу контролю.

На підставі вищенаведеного, керуючись статтями 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 199, 206, 211, 213, 372, 376, 395 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 , по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №60001704 від 03.09.2020 року про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 в межах строку досудового розслідування до 04.06.2021 року включно.
Покласти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки: 1) прибувати до слідчого, прокурора чи суду за кожною вимогою; 2) не відлучатися з місця постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) не залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 цілодобово; 4) утриматись від будь якого спілкування з потерпілими у кримінальному провадженні та свідками; 5) носити електронний засіб контролю
Контроль за виконанням вказаного запобіжного заходу залишити за органами Національної поліції, які обслуговують територію місця проживання підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_2
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той же строк, але з моменту отримання копії ухвали слідчого судді.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Слідчий суддя -

Копію ухвали отримав «____»_________2021 р.