ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/1253/21 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/2182/21 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

засудженого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 15 квітня 2021 року у відношенні ОСОБА_7 про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_7 засуджений вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 23 квітня 2020 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 8 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначено покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Харківського районного суду Харківської області від 07 травня 2019 року більш суворим за даним вироком та остаточно призначено покарання у виді 3 років 8 місяців позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання 26 травня 2020 року. Засуджений звернувся до суду із клопотанням про застосування умовно-дострокового звільнення на підставі ст. 81 КК України. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 15 квітня 2021 рокувідмовлено в задоволенні вказаного клопотання. Прийняте рішення вмотивовано тим, що матеріали особової справи на засудженого не містять жодних відомостей, які б свідчили про те, що після відмови комісії державної установи «Темнівська виправна колонія №100» в представленні матеріалів до Харківського районного суду Харківської області щодо умовно-дострокового звільнення на підставі ст. 81 КК України засудженому ОСОБА_7 як особі, яка не довела свого виправлення, останній хоча б намагається стати на шлях виправлення. Крім того, суд врахував попередню поведінку засудженого, до якого вже застосовувалось звільнення від відбування покарання умовно-достроково. Не погоджуючись з прийнятим рішенням, засуджений подав апеляційну скаргу, в якій просить задовольнити його клопотання та на підставі ст. 81 КК України звільнити засудженого від подальшого відбування покарання умовно-достроково. В обгрунтування апеляційних вимог засуджений вказує, що за час перебування в у станові не порушує вимог тримання, постійно працює, отримав спеціальність фрезерувальник. Вважає, що відсутні підстави для відмови в застосуванні ст. 81 КК України.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого, який підтримав апеляційну скаргу; думку прокурора, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відповідно до вимог ч.1.ч. 2 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Застосування до засудженого умовно - дострокового звільнення передбачено дискреційною нормою Кримінального Кодексу України, тобто, не є обов`язком суду, а є правом, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання. Згідно характеристики ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 01 липня 2019 року, за час тримання в слідчому ізоляторі характеризувався з негативного боку, мав два стягнення до праці не залучався. З 13.08.2019 року відбував покарання в ДУ «Темнівська виправна колонія №100», характеризувався посередньо, стягнень не мав, з 17.09.2019 року перебував в слідчому ізоляторі, характеризувався негативно, мав одне стягнення, до праці не залучався. З 05 червня 2020 року відбуває покарання в ДУ «Темнівська виправна колонія №100», характеризується посередньо, стягнень та заохочень не мав. Відповідно до вказаної характеристики засуджений за час відбування покарання не довів своє виправлення та застосування до нього ст. 81 КК України не доцільно. Судом першої інстанції небезпідставно враховано те, що ОСОБА_7 раніше 11 разів був засуджений, крім того, до нього вже застосовувалось звільнення від відбування покарання умовно-достроково, вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2006 року, а також звільнення від відбування покарання з випробовуванням, зокрема за вироками Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 березня 2011 року та Дергачівського районного суду Харківської області від 12 червня 2017 року. Не дивлячись на застосовані до нього заходи звільнення від відбування покарання засуджений належних висновків для себе не робить та вчиняв нові злочини, що свідчить про небажання засудженого дотримуватися законослухняної поведінки, що суперечить меті покарання.
Крім того, судом першої інстанції встановлено, що згідно Витягу з протоколу №53 від 30 грудня 2020 року засідання комісії державної установи «Темнівська виправна колонія №100» по розгляду матеріалів щодо умовно-дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України засудженому ОСОБА_7 відмовлено в представленні матеріалів до Харківського районного суду Харківської області на умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 на підставі ст. 81 КК України, як особі, яка не довела свого виправлення. Повторно питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення до засудженого може бути розглянуто не раніше 01 липня 2021 року. Однак засуджений звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання 18 лютого 2021 року, тобто менше ніж через два місяці після відмови комісії державної установи «Темнівська виправна колонія №100» в представленні матеріалів до Харківського районного суду Харківської області щодо умовно-дострокового звільнення на підставі ст. 81 КК України засудженого ОСОБА_7 , не маючи жодного заохочення після такої відмови. Залучення засудженого до праці, наявність у нього спеціальності безумовно не свідчать про те, що засуджений довів своє виправлення, а цілі покарання досягнуті, оскільки лише ставлення до праці є недостатнім для застосування ст. 81 КК України.
За викладених обставин клопотання засудженого є передчасним, висновки суду першої інстанції є вмотивованими, тому апеляційний суд не вбачає достатніх підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання та скасування оскаржуваної ухвали.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 539 КПК України,колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 15 квітня 2021 року у відношенні ОСОБА_7 про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення залишити без змін. Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: