1Справа № 335/3370/21 1-кс/335/2362/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , представника власника майна адвоката ОСОБА_5 , розглянувши клопотання слідчого СУ ГУНП України в Запорізькій області ОСОБА_4 , за погодженням прокурором Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000058 від 01.02.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:
Слідчий СУ ГУНП України в Запорізькій області ОСОБА_4 , за погодженням з прокурором Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_3 , звернувся до суду з клопотанням, про арешт майна (відповідно до переліку, зазначеного в клопотанні), тимчасово вилученого 07.04.2021 року під час проведення обшуку місця роботи ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , у кримінальному провадженні № 0000058 від 01.02.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.
Своє клопотання слідчий обґрунтовує тим, що слідчим управлінням ГУНП в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань під № 0000058 від 01.02.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, за фактом протиправних дій службових осіб Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області (далі - ДАБІ), щодо видачі дозвільних документів та реєстрації прав власності на більш ніж 30 об`єктів нерухомості на території м. Запоріжжя, без наявності документів щодо користування або права власності на земельні ділянки.
В ході досудового розслідування встановлено, що протягом 2020-2021 років посадові особи ДАБІ та представники комерційних структур, які надають послуги у сфері проектування, технічного нагляду, технічної інвентаризації та державні реєстратори, зловживаючи службовим становищем всупереч інтересам служби, діючи в порушення вимог ЗУ «Про містобудівну діяльність» та ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», без наявності документів щодо користування або права власності на земельну ділянку, видали дозвільні документи та зареєстрували право власності на більш ніж 30 об`єктів нерухомості на території м. Запоріжжя, тим самим незаконно захоплюють земельні ділянки та завдають істотної шкоди охоронюваним законом правам держави, що спричинило тяжкі наслідки.
Так протягом 2020 року ДАБІ були зареєстровані повідомлення про початок виконання будівельних робіт та в подальшому приблизно через 20 діб зареєстровані декларації про готовність об`єкта до експлуатації на 30 об`єктів «Реконструкція торгівельного павільйону», які розташовані в різних районах м. Запоріжжя. Проте за вказаними об`єктами нерухомого майна відсутні підстави для надання будь-яких дозвільних документів з їх будівництва або реконструкції, оскільки відсутні документи, які підтверджують право власності (користування) на земельну ділянку і містобудівні умови та обмеження, чим порушено вимоги ст.ст. 26,29,31 ЗУ «Про містобудівну діяльність», вимоги Наказу Мінрегіонбуду № 244 від 21.10.2011 та рішення Запорізької міської ради № 30 від 30.01.2019.
В подальшому, на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкта до експлуатації та технічного паспорту, державним реєстратором всупереч чинного законодавства України здійснюється реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна.
Таким чином, посадовими особами державної та приватної форм власності, які зловживаючи службовим становищем та діючи за попередньою змовою, організували діяльність злочинної схеми, яка направлена на фактичне заволодіння земельними ділянками комерційного призначення в м. Запоріжжя, тобто учасники протиправного механізму фактично набрали права власності на земельні ділянки, межі яких визначені фіктивною технічною документацією.
Так, під час проведення досудового розслідування були оглянуті ділянки місцевості на території м. Запоріжжя на яких відповідно до дозвільних документів та прав власності знаходяться реконструйовані об`єкти нерухомого майна за наступними адресами
АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 ; АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 ; АДРЕСА_9 ; АДРЕСА_10 ; АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 ;
АДРЕСА_13 ; АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_16 ; АДРЕСА_17 ; АДРЕСА_18 ; АДРЕСА_19 ; АДРЕСА_20 , АДРЕСА_21 , АДРЕСА_22 , АДРЕСА_23 , АДРЕСА_24 ; АДРЕСА_25 , АДРЕСА_26 ; АДРЕСА_8 ; АДРЕСА_27 , АДРЕСА_28 , АДРЕСА_29 ; АДРЕСА_30 ; АДРЕСА_31 ; АДРЕСА_32 .
За результатами проведених оглядів було встановлено, що за вказаними адресами або взагалі фактично відсутні об`єкти нерухомого майна, або знаходяться тимчасові споруди (кіоски, павільйони), яким відповідно до чинного законодавства України не присвоюються окремі адреси, а надаються паспорти прив`язки до найближчої побудови чи споруди.
07.04.2021 старшим слідчим СУ ГУНП в Запорізькій області майором поліції ОСОБА_7 на підставі ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя проведено обшук місця роботи ОСОБА_6 (державний реєстратор який здійснював реєстрацію прав власності на вищезазначені об`єкти нерухомості) за адресою: АДРЕСА_1 .
За результатами проведення обшуку було виявлено та вилучено:
1.10 реєстраційних справ за адресами АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_5 ; АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 ; АДРЕСА_14 ; АДРЕСА_18 ; АДРЕСА_20 , АДРЕСА_22 ; АДРЕСА_30 ;

2.мобільний телефон «HONOR 9 Lite» IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 з сім картою оператора стільникового зв`язку «Київстар» № НОМЕР_3 ;

3.мобільний телефон «Iphone XR» IMEI 1: НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 з сім картою оператора стільникового зв`язку «ВФ Україна» № НОМЕР_6 .

На даний час, існує сукупність підстав вважати, що вказані засоби зв`язку містять інформацію спілкування, переписки ОСОБА_6 із замовниками робіт по вищезазначеним об`єктам нерухомості, з особами причетними до даного кримінального правопорушення, яка має значення для встановлення усіх важливих обставин вчинення даного кримінального правопорушення.
Вказане майно було вилучено за місцем роботи державного реєстратора виконавчого комітету Гуляйпільської міської ради ОСОБА_6 , а саме документи перебували у його користуванні, а мобільні телефони є власністю останнього, якими він користувався.
На даний час, існує сукупність підстав вважати, що у вилученому майні наявна інформація та відомості, які мають значення для встановлення усіх важливих обставин вчинення даного кримінального правопорушення, має значення речового доказу та з метою його збереження воно підлягає арешту.
Враховуючи викладене, з метою забезпечення вимог КПК України в частині правового статусу тимчасово вилученого майна, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, подальшого повного, всебічного та об`єктивного розслідування вказаного кримінального провадження, з`ясування об`єктивної істини по справі, слідчий просить накласти арешт на вищевказані речові докази.
У судовому засіданні слідчий та прокурор вимоги клопотання підтримали.
Адвокат ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання в частині накладення арешту на мобільні телефони, вказуючи, що вилучені під час обшуку мобільні телефони є особистими речами ОСОБА_6 та не стосуються кримінального правопорушення, щодо якого здійснюється досудове розслідування, а останній вилучений з порушенням вимог ч. 2 ст. 168 КПК України.
Вислухавши пояснення, учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
Так, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.
Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а тому суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
За змістом ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
У свою чергу, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
При вирішенні питання про арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи постановлення судом незаконного рішення, тоді як ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.
Як вбачається зі змісту клопотання та долучених до нього документів, слідчим управлінням ГУНП в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань під № 0000058 від 01.02.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, за фактом протиправних дій службових осіб Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області (далі - ДАБІ), щодо видачі дозвільних документів та реєстрації прав власності на більш ніж 30 об`єктів нерухомості на території м. Запоріжжя, без наявності документів щодо користування або права власності на земельні ділянки.
07.04.2021 старшим слідчим СУ ГУНП в Запорізькій області майором поліції ОСОБА_7 на підставі ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, проведено обшук місця роботи ОСОБА_6 (державний реєстратор який здійснював реєстрацію прав власності на вищезазначені об`єкти нерухомості) за адресою: АДРЕСА_1 .
За результатами проведення обшуку було виявлено та вилучено: 10 реєстраційних справ за адресами АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_5 ; АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 ; АДРЕСА_14 ; АДРЕСА_18 ; АДРЕСА_20 , АДРЕСА_22 ; АДРЕСА_30 ; мобільний телефон «HONOR 9 Lite» IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 з сім картою оператора стільникового зв`язку «Київстар» № НОМЕР_3 ; мобільний телефон «Iphone XR» IMEI 1: НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 з сім картою оператора стільникового зв`язку «ВФ Україна» № НОМЕР_6 .

В своєму клопотанні про накладення арешту на майно слідчий зазначив, що арешт необхідно застосувати з метою забезпечення збереження речових доказів.

В той же час, клопотання слідчого не містить будь-яких посилань на докази, а матеріали провадження і самих доказів, на підтвердження того, що майно, а саме: мобільний телефон «HONOR 9 Lite» IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 з сім картою оператора стільникового зв`язку «Київстар» № НОМЕР_3 ; мобільний телефон «Iphone XR» IMEI 1: НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 з сім картою оператора стільникового зв`язку «ВФ Україна» № НОМЕР_6 , вилучені під час проведення 07.04.2021 року обшуку, дійсно відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Так, речовими доказами, відповідно до вимог ст. 98 КПК України, є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
В клопотанні міститься формальне посилання на те, що вилучені мобільні телефони містять інші відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, проте, конкретно не зазначено, яке саме доказове значення має вищевказане майно, з огляду на правову кваліфікацію правопорушення, відомості про яке внесені до ЄРДР.
Тобто, клопотання слідчого, всупереч вимогам ч. 2 ст. 171 КПК України, не містить належного обґрунтування необхідності вказаного арешту.
При цьому, відповідно до вимог ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися зокрема під час обшуку.
Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.
Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.
У разі необхідності слідчий чи прокурор здійснює копіювання інформації, що міститься в інформаційних (автоматизованих) системах, телекомунікаційних системах, інформаційно-телекомунікаційних системах, їх невід`ємних частинах. Копіювання такої інформації здійснюється із залученням спеціаліста.
Однак, всупереч, вимогам ч. 2 ст. 168 КПК України, така спеціальна процедуращодо вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку органом досудового розслідування не дотримана.
Як вбачається зі змісту клопотання, слідчий посилається на те, що застосування арешту вказаного майна є необхідним, оскільки вказаний засіб зв`язку містить інформацію спілкування, переписки ОСОБА_6 із замовниками робіт по вищезазначеним об`єктам нерухомості, з особами причетними до даного кримінального правопорушення, яка має значення для встановлення усіх важливих обставин вчинення даного кримінального правопорушення та така інформація є речовим доказом.
Разом з цим, у клопотанні слідчого відсутнє переконливе обґрунтування необхідності накладення арешту на вилучені вищевказані мобільні телефони.
Твердження слідчого про те, що вилучене майно є доказом правопорушення, яке розслідується у даному провадженні - за ч. 2 ст. 364 КК України, на думку слідчого судді, є непереконливим, оскільки такий висновок не ґрунтується на матеріалах провадження.
Однак всупереч наведеному, слідчим до клопотання не долучено протокол огляду вилучених мобільних телефонів, та відсутні докази на підтвердження тієї обставини, що вказане майно використовувалось під час вчинення кримінального правопорушення, відомості про яке внесено до ЄРДР, відповідно до фабули кримінального правопорушення, докази такого матеріали клопотання не містять.
Крім того, для досягнення необхідної мети у кримінальному провадженні слідчий чи прокурор здійснюють копіювання інформації, що міститься в інформаційних (автоматизованих) системах, телекомунікаційних системах, інформаційно-телекомунікаційних системах, їх невід`ємних частинах. Копіювання такої інформації здійснюється із залученням спеціаліста.
Під час розгляду клопотання встановлено, що доступ до цих об`єктів власником під час обшуку не обмежувався та як вбачається з протоколу обшуку власником такого майно слідчому надано код доступу для розблокування (входу) до цих електронних пристроїв, що не оспорювалось стороною обвинувачення під час розгляду клопотання.
Водночас, станом на день розгляду такого клопотання, відсутні відомості про факт призначення комп`ютерно-технічної експертизи вилучених 07.04.2021 року мобільних телефонів.
Більше того, висновок слідчого про те, що вилучені мобільні телефони мають значення речових доказів, оскільки містять у собі інформацію щодо вчинення кримінального правопорушення, що має значення для досудового розслідування у кримінальному провадженні є голослівним і не підтверджується відповідними доказами.
Так, слідчому судді не надано доказів, які б підтверджували, що мобільні телефони, які вилучені під час обшуку за вказаною адресою містять інформацію, яка має доказове значення у кримінальному провадженні.
Зокрема, у матеріалах клопотання не міститься і слідчому судді в судовому засіданні не надано протокол огляду мобільних телефонів або інші процесуальні документи на підтвердження доводів слідчого.
При цьому, сама постанова слідчого про визнання вилучених мобільних телефонів речовими доказами у кримінальному провадженні до матеріалів клопотання слідчим не долучена.
Вбачається, що в обґрунтування клопотання слідчому слід було зазначити, які відомості вилучені речі містять саме щодо вказаних вище відносин між згадуваними суб`єктами відповідно до фабули кримінального правопорушення. Інакше, такі дії органу досудового розслідування виходять за межі кримінального провадження, у якому здійснено відповідні слідчі дії.
Таким чином, наявність одного лише посилання слідчого про відповідність вилученого майна критеріям речового доказу не може свідчити про його відповідність критеріям, визначеним ст. 98 КПК України.
Такі міри не є формальними та повинні бути належним чином обґрунтовані, а необхідність їх застосування - доведена суб`єктом звернення перед судом.
При вирішенні питання про арешт, слідчий суддя зобов`язаний виходити із засад розумності, співмірності та доведенні обставин поза розумним сумнівом.
Однак, слідчому судді не надано доказів на підтвердження необхідності застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна і справжню необхідність здійснення таких заходів, які обмежують право власності, досягнення завдань кримінального провадження.
З інших, наявних у розпорядженні слідчого судді, матеріалів також не вбачається належного обґрунтування необхідності накладення арешту на зазначені мобільні телефони.
В свою чергу, з клопотання та з доданих до нього документів незрозуміло, яке відношення до даного провадження має власник вилученого майна, з огляду на те, що жодній особі у цьому провадженні про підозру не повідомлено.
Викладене дає підстави для висновку, що слідчим, окрім іншого, не доведено, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, та не доведено що унаслідок застосування вищевказаного арешту може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий звернувся з клопотанням.
Стаття 22 КПК України визначає, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності; сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Крім того, предмет клопотання про арешт майна повинен враховувати положення ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, за яким, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону та навести достатні підстави для обмеження такого права.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання в частині накладення арешту на мобільний телефон «HONOR 9 Lite» IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 з сім картою оператора стільникового зв`язку «Київстар» № НОМЕР_3 , мобільний телефон «Iphone XR» IMEI 1: НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 з сім картою оператора стільникового зв`язку «ВФ Україна» № НОМЕР_6 , оскільки слідчий не довів, що вказано майно, яке вилучено 07.04.2021 року за адресою: АДРЕСА_1 , матиме істотне значення для подальшого розслідування кримінального провадження та не спричинить негативних наслідків для третіх осіб, а втручання держави, за таких обставин не буде надмірним та не призведе до негативних наслідків і тим самим порушуватиме права, гарантовані ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини.

Разом з цим, слідчий суддя враховуючи правову підставу для арешту майна; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження приходить до висновку, що клопотання в частині накладення арешту на 10 реєстраційних справ за адресами АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_5 ; вул. Чумаченка, 30-Ж, АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 ; АДРЕСА_14 ; АДРЕСА_18 ; АДРЕСА_20 , АДРЕСА_22 ; АДРЕСА_30 , підлягає задоволенню та, вважає за необхідне застосувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна, тобто такий спосіб арешту майна, який не призведе до наслідків, які суттєво позначаються на інтересах осіб та накласти арешт саме на підставі ч. 2 ст. 170 КПК України, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права.
Приймаючи до уваги вищевикладене слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000058 від 01.02.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, підлягає частковому задоволенню.
Керуючись вимогами ст.ст. 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого СУ ГУНП України в Запорізькій області ОСОБА_4 , за погодженням прокурором Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000058 від 01.02.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт на майно вилучене 07.04.2021 під час обшуку місця роботи ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: 10 реєстраційних справ за адресами АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_5 ; АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 ; АДРЕСА_14 ; АДРЕСА_18 ; АДРЕСА_20 , АДРЕСА_22 ; АДРЕСА_30 .

В іншій частині клопотання відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню на всій території України.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за їх клопотанням, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя: ОСОБА_1