ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/324/21 Справа № 703/3345/20 Категорія: ч. 2 ст. 286 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

представника потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 15 лютого 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Ташлик Смілянського району Черкаської області, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, утриманців не має, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 5 /п`яти/ років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 /три/ роки.

Строк відбування покарання вирішено рахувати з моменту приведення вироку до виконання і затримання ОСОБА_7 після набрання вироком законної сили.

Вирішено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави 2942 /дві тисячі дев`ятсот сорок дві/ гривні 10 /десять/ копійок витрат на проведення експертиз.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 серпня 2020 року на автомобіль марки «Honda Acord», р.н. НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_7 - скасовано.

Вирішено долю речових доказів,

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку ОСОБА_7 05 серпня 2020 року близько 12 год. 20 хв., керуючи автомобілем «Honda Acord», р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Набережна у с. Ташлик Смілянського району Черкаської області, від вул. Богдана Хмельницького до виїзду із села, у напрямку с. Самгородок Смілянського району Черкаської області, порушив вимоги п.п. 2.9 а), 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху України, від 10.10.2001 року №1306, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, рухаючись зі швидкістю більше 50 км/год, чим перевищив дозволену швидкість руху у населеному пункті та під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу контролювати його рух та безпечно керувати ним, виїхав на праве узбіччя та допустив перекидання транспортного засобу.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, що супроводжувалась переломом кісток черепа із дефектами їх поверхні та руйнуванням речовини головного мозку із її частковим травматичним викиданням із його порожнини, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 05-6-02/270 від 19 серпня 2020 року за ознакою небезпеки для життя відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, у результаті чого настала смерть останнього.

Згідно з висновком експерта №4/624 від 21 серпня 2020 року, порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля «Honda Acord», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , а саме вимог пунктів пп. 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, знаходяться у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_10 ..

Таким чином, за вказаних обставин ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просив вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 15.02.2021 року змінити та призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим терміном.

Не оспорюючи доведеність вини, правильність кваліфікації дій, обвинувачений вважає зазначений вирок незаконним, оскільки призначене йому судом покарання за своїм видом є занадто суворим і, на думку обвинуваченого, не відповідає ступеню тяжкості скоєного злочину та особі обвинуваченого.

Під час апеляційного розгляду просив врахувати обставини, що пом`якшують покарання у відповідності до ст. 66 КК України, крім визнання ним вини та активного сприянню розкриттю злочину також і відшкодування шкоди та щире каяття і застосувати до нього положення ст. 75 КК України, призначивши покарання, враховуючи всі наведені вище обставини та доводи, оскільки тяжкість злочину, умови та обставини за яких його було вчинено, а також враховуючи особу засудженого.

Вважає, що застосування положень ст.75 КК України є можливим та справедливим, так як судом першої інстанції було призначено надто суворе та несправедливе покарання.

Потерпілий ОСОБА_11 подав заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та вважаючи вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 15.02.2021 року законним, а призначене покарання справедливим, просив апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок суду залишити без змін.

Вказав, що жодного примирення між ним та обвинуваченим ОСОБА_7 не може бути, а тому потерпілий наполягає саме на покаранні у вигляді реального позбавлення волі.

Крім того, потерпілий ОСОБА_11 зазначив, що обвинувачений ОСОБА_7 , як до скоєння злочину так і після призначення йому покарання вів та веде аморальний спосіб життя, постійно вживає алкогольні напої та в стані алкогольного сп`яніння здійснює керування транспортними засобами своїх знайомих в с.Ташлик Смілянського району, виражається нецензурними словами до мешканців села та потерпілого по справі. Постійно констатує увагу на безкарності, та що реального терміну покарання в нього не буде.

Потерпілий вважає, що судом було враховано всі обставини, досліджено всі докази в матеріалах кримінального провадження та призначено справедливе покарання.

Заслухавши доповідь судді, думки обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 із зазначених у ній підстав, думку представника потерпілих адвоката ОСОБА_9 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , вважаючи вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 законним та обґрунтованим, міркування прокурора про законність вироку суду першої інстанції та який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, учасники судового процесу не оспорюють висновків місцевого суду щодо встановлення фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, а тому колегія суддів апеляційного суду позбавлена права перевіряти фактичні обставини провадження, доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, що до речі і не оскаржуються.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого, судом першої інстанції кваліфіковано вірно.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

На думку колегії суддів суду апеляційної інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 цих вимог закону дотримано.

Так, згідно з роз`ясненнями, наведеними у постанові Пленуму Верховного Суду України N 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про необхідність змінити вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 15 лютого 2021 року щодо нього та призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим терміном, оскільки, на його думку, призначене йому судом покарання за своїм видом є занадто суворим і не відповідає ступеню тяжкості скоєного злочину та особі обвинуваченого, то колегія суддів вважає, що ці доводи не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів провадження при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 місцевим судом було враховано характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким та вчинене з необережності, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, є особою молодого віку, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не знаходиться, добровільно відшкодував витрати на поховання ОСОБА_10 в розмірі 13000 гривень, враховано наявність обставин, що пом`якшують покарання: визнання ним своєї вини та активне сприяння розкриттю злочину, а також наявність обставини, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

При цьому, колегія суддів апеляційного суду вважає, що місцевий суд обґрунтовано дійшов висновку і з цим висновком також погоджується суд апеляційної інстанції, що посилання сторони захисту на щире каяття обвинуваченого як на обставину, що пом`якшує покарання, є непереконливим, оскільки саме по собі визнання вини ОСОБА_7 по факту порушення ним правил безпеки дорожнього руху, під час керування ним транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, не свідчить про наявність зазначеної обставини.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.

Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Однак, під час судового розгляду справи не встановлено обставин на підтвердження того, що обвинувачений ОСОБА_7 поряд із відсутністю цивільного позову, намагався будь-яким чином допомогти потерпілим отямитись від пережитого, компенсував їм перенесені страждання, чи полегшив душевний біль, у матеріалах кримінального провадження відсутні дані, які би підтверджували щирий жаль із приводу скоєного та осуд своєї поведінки обвинуваченим, як і те, що він виявляв готовність нести покарання. Більш того, місцевим судом було встановлено, що обвинувачений із потерпілими не примирився, а останні, в свою чергу, його не вибачили та наполягали на призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 реального покарання у виді позбавлення волі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 18 вересня 2019 року по справі № 166/1065/18 провадження № 51-3392км19 та у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 20 серпня 2020 року справа № 750/1503/19 провадження № 51 - 5514 км19.

Колегія суддів вважає, що із врахуванням всіх цих даних та врахувавши позицію потерпілих про те, що подальше виправлення обвинуваченого неможливе без реального позбавлення волі, настання тяжких наслідків від вчиненого кримінального правопорушення у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_10 , а тому із врахуванням всіх цих даних місцевий суд призначив достатнє і необхідне покарання для перевиховання обвинуваченого.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що звільнення особи від реального відбування покарання за встановлених обставин не зможе забезпечити реалізацію цілей покарання та негативно вплине на сприйняття суспільством необхідності дотримуватися Правил дорожнього руху та запобігання вчиненню нових злочинів іншими водіями.

Той факт, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, за яким характеризується позитивно, а також його посткримінальна поведінка, зокрема часткове відшкодування шкоди, завданої злочином, не є достатніми мотивами для обґрунтування висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання та звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

При цьому, колегія суддів апеляційного суду вважає, що місцевий суд обґрунтовано призначив також покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції належним чином були виконані вимоги ст.65 КК України, оскільки призначене йому покарання є розмірним і достатнім скоєному ним.

Відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, воно не має на меті завдати фізичних страждань або приниження людської гідності засудженого.

Таким чином, вимоги апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про необхідність змінити вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 15 лютого 2021 року щодо нього та призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим терміном, оскільки, на його думку, призначене йому судом покарання за своїм видом є занадто суворим і не відповідає ступеню тяжкості скоєного злочину та особі обвинуваченого не підлягають до задоволення, оскільки, на думку колегії суддів суду апеляційної інстанції місцевий суд належним чином врахував всі обставини даного кримінального провадження і обґрунтовано призначив покарання, саме у виді реального позбавлення волі, а тому апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягає до задоволення.

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів не знаходить обґрунтованих підстав для зміни вироку з мотивів, які указані в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 ..

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 15 лютого 2021 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: