Номер провадження:1-кп/521/142/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 червня 2021 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
за участю:
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси питання щодо доцільності продовження строку дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002778 від 08.07.2017 року відносно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого до затримання за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, колегія суддів
В С Т А Н О В И Л А:
В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебуває обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0002778 від 08.07.2017 року відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.
До обвинуваченого ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Під час судового засідання, колегія суддів, в порядку ст. 331 КПК України, поставила на обговорення питання щодо доцільності продовження строку дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 .
Прокурор в судовому засіданні висловив думку щодо необхідності продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, оскільки ризики передбачені ст. 177 КПК України не відпали.
Захисник обвинуваченого заперечувала проти продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що на теперішній час, ризики, передбачені ст.177 КПК знизились, оскільки потерпілих вже допитано, свідки довгий час не з`являються до суду, наявність місця реєстрації у ОСОБА_6 , що підтверджується, наявною в матеріалах справи, довідкою з місця мешкання. Просила змінити ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.
Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав думку захисника, заперечував проти продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши думки учасників судового провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України - незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Згідно зі ст.ст.2, 9 наведеного Кодексу, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності і в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, а кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
До обвинуваченого ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Одеський слідчий ізолятор». Обвинувачений тривалий час перебуває під вартою, нових ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не встановлено.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
З аналізу рішення ЄСПЛ «Сергій Волосюк проти України» від 12.03.2009 р. (заява № 1291/03) випливає, що згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду.
Відповідно до п.п.1,3 ст.5 (1) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на особисту недоторканість. Кожен, кого заарештовано, має право на судовий розгляд у продовж розумного строку або на звільнення, обумовлене гарантіями явки в судове засідання.
Викладений вище абзац узгоджується з рішеннями Європейського суду з прав людини та вже сталою практикою Європейських суддів, наприклад:
- Рішення ЄСПЛ від 24.07.2003 р. у справі «Смирнов проти Росії» (п.п.61,62), де зазначено, що питання стосовно того, чи була розумною тривалість тримання під вартою, не може вирішуватись абстрактно. Наявність підстав для тримання обвинуваченого під вартою має оцінюватись в кожній конкретній справі з урахуванням конкретних обставин. У будь-якій справі тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак то го, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
- Рішення по справі «Хайредінов проти України» (Заява № 38717/04), «Суд підкреслює, що розумність строку тримання під вартою ніколи не оцінюється in abstracto. Іншими словами, пункт 3 статті 5 Конвенції (995_004) не може вважатися таким, що безумовно дозволяє тримання під вартою, якщо тривалість такого тримання не перевищує певного строку. Виправдання будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки воно коротке, має бути переконливо продемонстроване органами державної влади (див. рішення у справі «Шишков проти Болгарії» (Shishkov v. Bulgaria), N 38822/97, пункт 66, ECHR 2003-I (витяги)».
- Рішення у справі «Власов проти Росії» (Vlasov v. Russia), N 78146/01, пункт 104, від 12 червня 2008 року, в якому зазначено, що до засудження обвинувачений має вважатися невинним і мета цього положення, по суті, вимагає його тимчасового звільнення з-під варти, як тільки його подальше тримання під вартою перестає бути обґрунтованим.
У вказаних рішеннях, просліджується чітко визначена позиція та вже усталена практика, що при вирішенні питання доцільності подальшого утримування обвинуваченого під вартою, діє презумпція на користь звільнення.
Крім того, ЄСПЛ постійно зазначає у своїй практиці, що розумність строку тримання під вартою ніколи не оцінюється абстрактно. Інакше кажучи, п. 3 ст. 5 Конвенції не може вважатися таким, що безумовно дозволяє тримання під вартою, якщо тривалість такого тримання не перевищує певного строку. Обгрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки воно коротке, має бути переконливо продемонстроване органами влади.
При розгляді питання щодо доцільності продовження строку дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , колегія суддів враховує, що тяжкість злочину, інкримінованого обвинуваченому та ризик його ухилення від суду залишаються єдиними підставами для відмови суду у задоволенні клопотань про звільнення. Проте згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зі спливом певного часу саме тільке існування обґрунтованої підозри та тяжкості злочинів перестають бути підставами для позбавлення свободи, а тому прокурор у своєму клопотанні має навести інші підстави для продовження тримання особи під вартою, які мають бути чітко сформульовані.
На переконання колегії суддів, будь-яких реальних спроб незаконного впливу на потерпілих, свідків чи будь-яких інших учасників кримінального провадження прокурором упродовж усього розгляду кримінального провадження не надано. Під час розгляду питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_6 стороною обвинувачення не було доведено неможливості застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання встановленим ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки останнього впродовж судового розгляду кримінального провадження, натомість, стороною захисту доведено підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходу.Отже колегія суддів вважає, що не має подальшої необхідності тримати обвинуваченого під вартою
Відповідно до п. 9 листа ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 04.04.2013р. №511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», виключно (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладеним на нього процесуальних обов`язків.
Виходячи з наведених принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, вимог КПК України, Конвенції та практики ЄСПЛ, колегія суддів при вирішенні питання про можливість зміни обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт приймає до уваги ще таку обставину як тривалість строку перебування ОСОБА_6 під вартою; інші обставини, що характеризують його особистість; те, що ризики, на підставі яких обирався запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого, на даний час зменшилися, оскільки на теперішній час всіх потерпілих в даному кримінальному провадженні допитано, що виключає існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України; недоведеність стороною обвинувачення про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно останнього; наявність постійного місця реєстрації та проживання на території м. Одеси.
На цей час колегією суддів не встановлено виняткових обставин, які б виправдовували подальше обмеження права обвинуваченого на свободу, та свідчили б про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Таким чином, зміна запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту стосовно ОСОБА_6 ніяким чином не зашкодить встановленню всіх обставин по кримінальному провадженні.
Тому колегія суддів, приходить до висновку, що застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необґрунтованим через надмірну суворість, та вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем реєстрації обвинуваченого в АДРЕСА_1 , буде достатнім для забезпечення його належної процесуальної поведінки та запобігання названим вище ризикам.
Відповідно до ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.
Враховуючи вказані обставини колегія суддів вважає, що саме такий запобіжний захід як цілодобовий домашній арешт в змозі забезпечити дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків під час продовження судового розгляду кримінального провадження.
Таким чином, колегія суддів вважає можливим змінити обвинуваченому ОСОБА_6 міру запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України
Керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 183, 195, 202, 331, 371, 372 КПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А:
Змінити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною обвинуваченому залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступного дня.
Негайно звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з-під варти в залі суду.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

1) знаходитись за місцем проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступного дня;

2) прибувати за кожною вимогою до суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Контроль за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_6 , який перебуває під домашнім арештом покласти на співробітників відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області та прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_5 .

Строк дії ухвали суду становить два місяці і обчислюється з моменту оголошення ухвали суду, тобто з 17.06.2021 року. Ухвала суду про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію 17.08.2021 року.
Ухвала може бути оскаржена протягом встановленого законом строку з дня її оголошення.
Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3