Справа № 509/3403/20
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2021 року Овідіопольский районний суд Одеської області у складі :
судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
потерпілого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополь, матеріали кримінального провадження № 0000766 від 14.05.2020 р. за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біляївки, Біляївського району Одеської області, громадянина України, українця, холостого, з середньою освітою, не працюючого, в силу ст. 89 КК України не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 -

у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 до Гажима про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, -

ВСТАНОВИВ :

13 травня 2020 року, приблизно 18:10 годині, ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ-2103» д/н НОМЕР_1 , рухався з перевищенням максимально допустимої швидкості руху, понад 70 км/год. по сухому асфальтобетонному покриттю автодороги 20 км. + 500 м. Т-1641 сполученням «Овідіополь-Дальник-Санжійка» з боку с. Санжійка, Овідіопольського району Одеської області в напрямку с. Молодіжне.

В цей же час, попереду, в попутному напрямку, керуючи технічно-справним велосипедом марки «Ikarus», по правому узбіччю рухався велосипедист потерпілий ОСОБА_5 , який не подаючи сигналів про намір зміни свого руху, почав здійснювати маневр, виїжджаючи на середину крайньої правої смуги руху, після чого вирівнявши свій велосипед, продовжив рух прямолінійно, при цьому порушив п. 10.1 ПДР України.

При цьому, ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «ВАЗ-21032 д/н НОМЕР_1 , грубо порушивши вимоги п.п. 1.5, 2.3 б), 12.3, 12.6 б) ПДР України, маючи технічну можливість, шляхом своєчасного вжиття заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу і запобігти небажаних наслідків ДТП, допустив зіткнення передньою правою частиною свого автомобіля з задньою частиною велосипеда «Ikarus» під керуванням потерпілого ОСОБА_5 .

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи, внаслідок вказаної ДТП з вини водія ОСОБА_7 , який під час керування транспортним засобом, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, спричинив потерпілому водію велосипеда «Ikarus» ОСОБА_5 тілесні ушкодження у виді: закритої черепно-мозкової травми в формі забиття лобних та правої скроневої долей головного мозку, субарахноїдального крововиливу лобних долей у полюсу правої скроневої долі та вздовж намету мозочку справа, закритого лінійного перелому потиличної області, параорбітальної гематоми справа, закритого перелому грудини.

Закрита черепно-мозкова травма була небезпечною для життя, і відноситься до тяжких тілесних ушкоджень.

Відповідно до висновку судової авто-технічної експертизи, в умовах даної події водій автомобіля «ВАЗ-2103» д/н НОМЕР_1 ОСОБА_7 , виконуючи вимоги п. 12.3 ПДР України - мав технічну можливість запобігти даної ДТП, у зв`язку з чим, його дії не відповідали вимогам п. 12.3 ПДР України, які у даному випадку створювали необхідні і достатні умови для настання події і перебували з ним у прямому причинному зв`язку.

Вину свою ОСОБА_7 визнав повністю, показав суду, що скоїв злочин при викладених вище обставинах, докази, що маються в матеріалах кримінального провадження не оспорює, як і не оспорює фактичні обставини скоєного ним злочину.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_7 не оспорював фактичні обставини справи і судом було встановлено, що він правильно і вірно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду та роз`яснивши їм положення ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі крім тих, що характеризують особу обвинуваченого.

Гажим, керуючи транспортним засобом, грубо порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 б), 12.3, 12.6 б) ПДР України, що спричинило потерпілому ОСОБА_5 тяжкі тілесні ушкодження, а тому кримінальну відповідальність він повинен нести за ст. 286 ч. 2 КК України.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд враховує ступінь тяжкості скоєного ним злочину, щире каяття, його вік, особу винного, відсутність судимостей, сприяння обвинуваченим органам досудового розслідування у розслідуванні, а також поведінку потерпілого, який під час свого руху на велосипеді по автодорозі у попутному напрямку по правому узбіччі дороги, не подаючи сигналів про зміну свого напрямку, здійснив маневр, виїхавши на середину крайньої правої смуги руху, чим порушив вимоги п. 10.1 ПДР України, а також поведінку обвинуваченого, який відразу після настання ДТП, викликав поліцію та швидку медичну допомогу для потерпілого, а також надав допомогу потерпілому на місці пригоди.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що покарання ОСОБА_7 повинно бути призначено у виді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами, однак його виправлення на думку суду можливо без ізоляції від суспільства, тобто із застосуванням ст.ст. 75,76 КК України.

На підставі ст. 124 КПК України з ОСОБА_7 на користь держави належать стягненню судові витрати на залучення експертів для проведення судових авто-технічних та транспортно-трасологічної експертиз в сумі 2941,92 грн.

Потерпілим ОСОБА_5 був заявлений цивільний позов до Гажима про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 51630 грн., які складаються з вартості його витрат на стаціонарному лікуванні у відділенні нейрохірургії КП «ОБКЛ» за період з 14.05.2020 р. по 04.06.2020 р., проходження медичних досліджень, придбання ліків, а також моральної шкоди в сумі 50000 грн., який ОСОБА_7 визнав поовністю на суму матеріальної шкоди у сумі 51630 грн. та частково на суму моральної шкоди в сумі 20000 грн.

Суд вважає, що позов в частині стягнення матеріальної шкоди слід задовольнити повністю, в межах заявлених позивачем позовних вимог щодо вартості матеріальної витрат (придбання ліків, проходження медичних досліджень) і на підставі письмових доказів, наданих ОСОБА_5 в порядку ст.ст. 22,1166 ЦК України, як підтверджених документально (чекі, квитанції) на загальну документально підтверджену суму 51630 грн., яку слід стягнути з Гажима на користь ОСОБА_5 (а.с. 43-45,55-60).

Однак, позов в частині стягнення моральної шкоди слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ст. 1167 ЦК України - моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами до пункту 9, внесеними постановою від 25.05.2001 р. № 5), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до норм ЦПК України, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Таким чином, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач (потерпілий) ОСОБА_5 у зв`язку з необхідністю свого лікування у стаціонарному відділенні нейрохірургії КП «ОБКЛ» за період з 14.05.2020 р. по 04.06.2020 р., часу, витраченого ним на проходження медичних досліджень, порушенням звичайного способу життя потерпілого, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням стану здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках внаслідок ДТП, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану здоров`я потерпілого в після реабілітаційний період, суд вважає, що в цій частині позов слід задовольнити частково у розмірі моральної шкоди в сумі 25000 грн., яку суд вважає достатньою і обґрунтованою для покриття моральних страждань потерпілого, завданої злочинними діями обвинуваченого ОСОБА_7 , з якого слід стягнути вказану суму моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 127-129,368-371,373-376 КПК України, ст.ст. 3-7,10-13,18,11,76-83,95,133,141,174,213,228,229,241-246,258,259,263-268,272,273 ЦПК України, ст.ст. 23,1167 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами до пункту 9, внесеними постановою від 25.05.2001 р. № 5), суд, -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування основного призначеного йому покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і у відповідності до п.п. 1,2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України виконає покладені на нього обов`язки : не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 у виді особистого зобов`язання залишити колишньою до набрання вироком законної сили, а після набрання вироком законної сили скасувати.

Цивільний позов ОСОБА_5 до Гажима про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП задовольнити частково.

У відшкодування шкоди, спричиненої злочином, стягнути зі ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 суму матеріальної шкоди 51630 грн. та моральної шкоди у розмірі 25000 грн.

В задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з Гажима на користь держави витрати за проведення судових авто-технічних та транспортно-трасологічної експертиз в сумі 2941,92 грн.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду на протязі 30 діб з дня його проголошення, а засудженим у той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Суддя ОСОБА_1