КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю сторін:
захисника ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
секретаря судових засідань ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві з застосуванням відеоконференцзв`язку апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 09 червня 2021 року, про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження № 0001113 за обвинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09 червня 2021 року обвинуваченим ОСОБА_5 і ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 07 серпня 2021 року.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою суд першої інстанції врахував тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_5 і ОСОБА_7 обвинувачуються, конкретні обставини справи та дані про особу обвинувачених, зокрема їх вік, стан здоров`я, соціальні зв`язки, на підставі чого прийшов до висновку, що інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, не в змозі запобігти існуючим ризикам.
Не погоджуючись з рішенням суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати в частині продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді позбавлення волі та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо його підзахисного запобіжний захід у виді домашнього арешту у певний період доби.
Згідно доводів апеляційної скарги, ухвала суду є незаконною і невмотивованою, а викладені в ній висновки не відповідають фактичним обставинам справи.
Зокрема захисник зазначає, що стороною обвинувачення не доведено існування у поведінці ОСОБА_5 жодного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України.
На відсутність ризику впливати на свідків та потерпілого, на думку апелянта, вказують ті обставини, що сторона обвинувачення не зверталася до суду із клопотанням про допит вказаних осіб в порядку ст. 225 КПК України.
Що стосується інших ризиків неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_5 , то вони не підтверджуються матеріалами провадження, а відтак є надуманими. При цьому, апелянт просить врахувати, що обвинувачений не має наміру вчиняти будь-які кримінальні правопорушення, або іншим чином незаконно впливати на хід судового розгляду справи у даному провадженні та, у разі його звільнення з-під варти, має можливість та намір офіційно влаштуватися на роботу та завершити лікування.
Крім того, адвокат зазначає, що пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення ґрунтується на неналежних і недопустимих доказах, а відтак вважає, що забезпечення справедливого балансу на свободу, здоров`я, працю та виконання завдань кримінального провадження, можливо застосувавши щодо останнього запобіжного заходу у виді домашнього арешту у певний період доби.

Заслухавши доповідь судді, пояснення адвоката ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_5 , які підтримала апеляційну скаргу і просила її задовольнити, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вказана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
В провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження № 0001113 за обвинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09 червня 2021 року обвинуваченим ОСОБА_5 і ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 07 серпня 2021 року.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає ухвалу суду першої інстанції в межах апеляційної скарги адвоката ОСОБА_4 в частині, що стосується продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 .
Перевіривши рішення суду першої інстанції в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , колегія суддів вважає його законним, а висновки суду щодо не достатності іншого запобіжного заходу для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, обґрунтованими, зважаючи на наступне.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершено до його спливу.
На думку колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги закону при вирішенні питання про продовження ОСОБА_5 строку тримання під вартою.
Враховуючи, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено максимальне покарання у виді семи років позбавлення волі, при цьому інкриміноване йому кримінальне правопорушення було вчинене в умовах Київського слідчого ізолятора, що вказує на особливу зухвалість його дій, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, характер дій, у вчиненні який обвинувачується ОСОБА_5 , обсяг судового слідства, який ще необхідно провести, а також дані про особу обвинуваченого, а саме його вік, стан здоров`я, соціальні зв`язки, спосіб життя взагалі, наявність судимості у минулому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу наявності підстав для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки інший, більш м`який, запобіжний захід не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти існуючим ризикам.
Таке обмеження права ОСОБА_5 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.
Ті дані про особу обвинуваченого, на які посилається захисник, були враховані судом при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, однак вони не зменшують існуючих ризиків, а тому не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу.
Доводи апеляційної скарги про те, що стороною обвинувачення не доведено наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України є безпідставними, оскільки суд прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Що стосується доводів апеляційної скарги про не належність і не допустимість доказів, на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_5 , то вказані обставини, у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального законодавства, на даній стадії кримінального провадження, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, не перевіряються.
Матеріали провадження не містять переконливих доказів того, що існуючі у поведінці ОСОБА_5 ризики зменшилися, або, що запобігти їм в змозі інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
Таким чином, за вказаних вище обставин, колегія суддів приходить до висновку про законність і обґрунтованість ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 09 червня 2021 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , а відтак апеляційна скарга його захисника ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 09 червня 2021 року, якою продовжено запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 строком до 07 серпня 2021 року -без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

___________ __________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3