Справа № 204/8419/20
Провадження № 1-в/204/34/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2021 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
секретаря судового засідання: ОСОБА_2
розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Дніпро заяву представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» про продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
за участю: прокурора ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , представника установи ОСОБА_6 , лікуючого лікаря ОСОБА_7 , особи, щодо якої розглядається заява ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2019 року, відносно ОСОБА_3 , який вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.
В заяві, до якої додано висновок комісії лікарів-психіатрів 1179 від 27 листопада 2020 року, зазначено про те, що психічний стан характеризується маячними ідеями особливого призначення, та парціальною дисимуляцією хворобливих переживань, викладених в медичній документації (заперечував свої твердження, що в голові, крім нього, існує ще 2 людини, вони між собою спілкуються, сперечаються), стверджує, що вигадав це, щоб ввести експертів в оману та уникнути покарання. Такі розлади поєднуються з егоцентричністю, дратівливістю, конфліктністю, вербальною агресією на висоті афекту. Також наявні виражені формальні розлади мислення, у вигляді витіюватості, нецілеспрямованості, тематичного зісковзування, паралогічності, резонерства, що призводять до формування помилкових умовиводів, які ґрунтуються на основі «кривої логіки» і не піддаються корекції. Критичне відношення до свого психічного захворювання відсутнє, опозиційно відноситься до лікування, не розуміє необхідності його прийому. Викладене свідчить про збереження особливої небезпеки хворого для оточуючих. За своїм психічним станом потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом.
Представник Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» ОСОБА_6 в судовому засідання пояснив, що підтримує висновок лікарів-психіатрів. При цьому зазначив, що а ні пацієнт, а ні його захисник не мають фахової психіатричної освіти, тому оцінювати психічний стан пацієнта вони не можуть. Основним чинником суспільної небезпеки є - клінічний. Психічний стан пацієнта визначається фаховою комісією за медичною документацією. Щодо перебування пацієнта в лікарні можливо зазначити, що у відповідності до ч. 5 ст. 94 КК України визначено, що особа, яка становить особливу небезпеку для суспільства, потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду. У ч. 4 ст. 94 КК України зазначено, що особа, яка не становить небезпеку для суспільства може бути переведеним до психіатричного закладу з посиленим наглядом. В наказі № 992 МОЗ України зазначені ризики. Термін перебування пацієнта в лікарні з суворим наглядом не визначається. Пацієнти кожні шість місяців оглядаються комісією лікарів-психіатрів яка складає висновок. Висновок ґрунтується на медичній документації пацієнта та щоденниковими записами щодо спостереження за останні шість місяців. Згідно висновку комісії лікарів-психіатрів ОСОБА_3 зумовлює особливу небезпеку для суспільства та може вчинити в майбутньому суспільно небезпечне діяння. Просив заяву задовольнити.
Лікуючий лікар ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що відповідно до ч. 5 ст. 94 КК України госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння та який становить особливу небезпеку для суспільства. Відповідно до ч. 4 ст. 94 КК України госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом можу бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння та який не становить загрози для суспільства. При складанні висновків вони не посилаються на наказ № 397 МОЗ України, оскільки він є скасованим. Вони встановлюють ризики суспільної небезпеки відповідно до психічного стану особи. На даний час є клінічний фактор суспільної небезпеки у пацієнта, наявні маячні ідеї, також наявні конфлікті ситуації, які за міжкомісійний період неодноразово спостерігались, виражав формальні розлади мислення, які призводили до хибних умовиводів і тому провокують конфлікти у пацієнтів серед його оточення. Цей клінічний фактор впливає на суспільну небезпеку пацієнта. Так, дійсно вони можуть не визначати суспільну небезпеку у висновку, однак їм необхідно визначити клінічні чинники, які становлять необхідність продовження лікування пацієнта. Висновок комісії лікарів-психіатрів складається на підставі наказу № 527 МОЗ України від 28 липня 2014 року, і тому там вказані певні графи, які заповнюються і у пункті 24 висновку зазначається психічно-патологічна симптоматика, яка характеризує саме поведінку та психічний стан пацієнта за міжкомісійний період, у пункті 25 описується психічний стан пацієнта під час складання висновку, у пункті 27 зазначається чи необхідно продовження чи зміна примусових заходів медичного характеру. В наказі № 992 МОЗ України дійсно вказується шкала АН6020, або інша, однак дана шкала або інші шкали не валідизовані на території України. З іншої фахової документації їй відомо про фактори, які беруться до уваги в цих шкалах. Комісією лікарів-психіатрів також беруться до уваги ці фактори та вказують їх у висновку. Наприклад, беручи до уваги даного пацієнта, у нього наявні залежності алкоголем або іншими психоактивними речовинами у минулому. Пацієнт вживав канабіс, це підвищує фактор ризику повторного скоєння суспільно небезпечного діяння. Розлади поведінки у дитячому віці. Антисоціальна поведінка, а саме вживання психоактивних речовин в дитячому віці з 15 років, стать пацієнта, чоловіки більш частіше вчиняють суспільно небезпечні діяння ніж жінки. Стать чоловіча це також підвищений ризик вчинення суспільно небезпечне діяння, окрім цього продуктивна психо-патологічна симптоматика, тобто прояви хвороби, які вказані у висновку, висновок психолога, який досліджує пацієнта за іншим методом. Психолог оглядав даного пацієнта 21 вересня 2020 року. Теж за міжкомісійний період, і дійшов висновку, що «на фоні підозрілості, недовірливості, на перший план виступають виражені порушення мислення у вигляді прискореності, паралогічності, нецілеспрямованості, різноплановість і химерність суджень. У емоційно-вольовій сфері спостерігається протестна реакція на середовищні впливи з надлишковою збудливістю. Підвищена імпульсивність. Схильність до несподіваних свавільних вчинків в стані афекту. Деструктивні агресивні тенденції. Підвищена уразливість, пов`язана з егоцентричністю». Окрім цього, асоціальний спосіб життя в минулому, відсутність трудового стажу, у нього діяльність була непродуктивною і навіть на такий вік йому необхідно було досить небагато трудового стажу щоб оформити пенсію, однак цього не можливо було зробити. Крім того, у пацієнта в скоєнні суспільно небезпечного діяння є пограбування власного батька і це є дуже важливою ознакою саме для цього пацієнта. Крім цього, конфліктні взаємовідносини в родині та в його соціальному оточенні. У пацієнта були конфліктні ситуації з батьком. Батька він називав «лохом», тобто родина була з низьким соціальним рівнем. Низький рівень освіти, пацієнт ніякої фахової освіти не здобув. Навчання покинув після першого курсу, тобто це також є формою можливого вчинення суспільно небезпечного діяння в майбутньому. Наявність хронічного психіатричного захворювання - пацієнт страждає на шизофренію параноїдну форму, воно має хронічний перебіг. Пацієнт мешкав за рахунок батьків, мав кредитну заборгованість по різним банківським установам, яку за рахунок соціальної допомоги зараз погашає. Також він має кредит в ПриватБанку, який він не погашає. Тобто, соціальний рівень функціонування пацієнта не добрий. Щодо посилання захисника на шкалу ризику, зазначила наступне. Шкали ризику є різними і навіть деякі вказують на те, чи палив пацієнт у дитячому віці. Ці шкали повинні бути адаптовані для нашого населення. Такі тонкощі щодо паління на її погляд не вказують на можливість вчинення пацієнтом суспільно небезпечного діяння в майбутньому. Тому, якщо шкала не валідизована та не дозволена до використання на території України, вони не можуть її використовувати. На теперішній час йде процес валідизування шкали, однак, коли вона буде дозволена вона не знає. Документом який підтверджує суспільну небезпеку пацієнта є саме висновок, який вказує на психічний стан пацієнта, оцінка якого проходить протягом тривалого часу. Окрім трьох лікарів-психіатрів його також спостерігає лікар психолог, який теж має вищу освіту. Все це грунтується та описується у висновку. Також використовується клінічно-аналітичне спостереження і це не є суб`єктивною думкою лікарів. Цей висновок ґрунтується на наказі № 527 МОЗ України, в ньому вказані які повинні бути форми документів. Саме в цьому наказі про суспільно небезпечне діяння нічого не вказано, а стосовно того, що пацієнт знаходиться в лікарні суворого нагляду і в ч. 5 ст. 94 КК України зазначено про це, тому лікарі складають висновок з урахуванням клінічних досліджень пацієнта, а також патопсихологічних досліджень. Взагалі якщо зараз говорити про документи то у пацієнта були сварки і це підтверджується заявами інших пацієнтів, тобто це є проявами агресії пацієнта. В даному випадку пацієнта оглядала комісія лікарів-психіатрів, яка дійшла висновку про наявність у пацієнта хронічного психічного захворювання. Крім того МСЕК, яка теж при огляді пацієнта виявила у нього порушення мислення, уваги, емоційно-вольової сфери, тому і вже багато фахівців з різних установ визначили наявність у пацієнта психічного захворювання, а також схильність до конфліктів та агресії. Ці фактори свідчать про ризик вчинення повторного суспільно небезпечного діяння, про що і йдеться у висновку комісії лікарів-психіатрів. Крім того, це все підтверджується і щоденниковими записами, а саме від 22 червня 2020 року «настрій нестійкий. Наявна маячна симптоматика у вигляді маячних ідей особливого призначення. Критичні здібності не сформовані»; 20 липня 2020 року «На питання відповідає багатослівно, дистанції не дотримується. Настрій нестійкий. Зухвало заявив, що «завтра буде суд і вас теж викличуть!». У відділенні тримається зверхньо, з завищеною самооцінкою. Вважає, що перебуває в даній лікарні без підстав, незаконно, що не має психічного захворювання та не потребує лікування. Негативно та вороже настроєний до персоналу, вимагає негайного задоволення його потреб. До лікування ставиться негативно»; 27 липня 2020 року «Написав заяву на ім`я завідуючого відділення, у якій висловив бажання зателефонувати на телеканали Інтер, ICTV та Новий канал. По докладу медичного персоналу зміг додзвонитися лише на телеканал ICTV. Під час розмови з оператором телеканалу ICTV попросив приїхати та «розібратися з тим, що тут коїться». Розповів, що він знає, що у закладі порушують права пацієнтів. Навів приклади. Також повідомив, що лікарня «наживається» на пацієнтах. Що в нього є «вірна інформація, що пацієнти повинні отримувати по 2 яйця на добу, а отримують лише по одному». І привів математичні підрахунки» ці факти підтверджують, що у пацієнта хибні умовисновки продовжуються; 03 серпня 2020 року «Психічний стан без будь-яких змін. Настрій дещо знижений. Себе психічно хворим не вважає, необхідності лікування не розуміє»; 04 серпня 2020 року «Під час бесід від прямих відповідей на питання лікаря ухиляється. Обурюється та дратується якщо лікар задає уточнюючі питання. Вимагає, щоб його не перебивали. Анамнестичні відомості повідомляє охоче з надмірною деталізацією та пространними розмірковуваннями на теми, що не пов`язані з його життям. Охоче розповідає про взаємовідносини з батьком, вважає, що батько не виконував своїх обов`язків стосовно нього та всієї родини. При цьому спочатку каже, що батька не любив, але відносився до нього нейтрально, потім заявив: «Він не батько, я до нього відчував тільки жаль тому що він не міг заробити гроші, не робив нічого вдома, розбив декілька автівок, лише пиячив. Він як голова родини не склався, як донор сперми так, але не як батько, тому він тільки по паспорту батько, як до батька у мене до нього відраза, взагалі краще, щоб його зовсім не було». Холодно та з смішками розповідає про те, як вбивав батька, спочатку бив ножем, а потім, добив молотком. Пояснив, що хоча батько й для нього ніщо, все ж його стало жалко (як п`яницю та людину, яка не стала ні ким у житті) й він його добив. Розповів: «На той час у мене в голові не було жодної думки, у мене ще ніколи так не було, щоб в голові зовсім нічого». Розповісти про організовану ним фірму відмовився. Не заперечував вживання наркотиків в минулому, сказав: «Я вів розгульне життя, але я від цього отримував заробіток, ну бенефіции, а не як мій батько, невдаха, я торгував травою, у мене завжди була «травка» із собою». Через деякий час свої висловлювання стосовно «бенефіций» почав заперечувати, став казати, що він лише мав на увазі те, що його чекали на усіх тусовках. Розповів, що він намагався допомогти світу: «Я познайомився з наркодільцем, хотів дізнатися про нього більше та його вбити й забрати у нього машини, квартири та його бізнес», на питання, яким чином це могло допомогти людям, сказав: «Я декілька пар знов звів, коли вони посварилися, а я через навички психолога їх помирив», пояснити, яким чином ці два факти пов`язані не зміг». Запис стосовно батька носить негативну спрямованість. Окрім цього, пацієнт вказав, що хоче вбити людину, зазначав, що його батько є лише «донором сперми», і це він говорить про ту людину до якої він ходив позичати грошові кошти. Доопрацьовує, обмірковує цей факт, та приходить то хибного висновку та відшукує шкоду для пацієнтів. Бореться з наркомафією та намагається вбити наркоторгівця, це всі повідомляє у своїх висловлюваннях, і він вважає, що це необхідно було зробити, не бачить хибності своїх думок, це і є маячними ідеями. Вбиваючи наркоторговця та забираючи його майно. Це є вербальною агресією і є агресія фізична, а саме коли людина б`є когось. Крім цього є заяви пацієнтів, а саме пацієнтів: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 30 серпня 2020 року «В зв`язку з заявами ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , пацієнта було оглянуто черговим лікарем Корсенком, якій він повідомив: «Він провокував мене, якщо не зрозумів, то прийдеться йому показати іншими способами». Емоційно нестійкий, дратівливий, на зауваження не реагує. Лікарем було призначено седативну терапію». 07 вересня 2020 року «вказував, що його переслідують люди з Києва, які займаються тарифами на опалення». 21 вересня 2020 року «Виказував готовність піти на все. Писати скарги в різні інстанції для того щоб його скоріше виписали. Характеризував себе як добру, лагідну людину, хоча постійно виникали конфліктні ситуації з іншими пацієнтами. Після конфліктів намагався звернути провину на інших пацієнтів, обговорював їх». 28 вересня 2020 року «Розповів, що під час слідства йому приписали багато статей, погрожували, щоб він їх взяв на себе. Говорив, що йому загрожувало довічне позбавлення волі. Тому під час експертизи усілякого наговорив, однак цього взагалі не було. Не розуміє алогічність своїх міркувань. Говорив, що він знає, що за Законодавством України пацієнтам повинні давати щодня вранці та ввечері по 1 яйцю. Але цього не роблять, наживаються на пацієнтах. Я буду викривати шахраїв як я їх викривав на волі». 20 жовтня 2020 року «Про скоєне розповідав досить охоче говорить, що батька вбив без причини та каже, що проявив милосердя до нього. Не погоджується з тим, що він вчинив суспіль небезпечне діяння в зв`язку з наявністю у себе психічної хвороби, а говорить, що це лише збіг обставин, що складається у ізотеричних знаннях». 27 жовтня 2020 року «Намагається пояснити скоєне із точки зору філософії. Каже, що всі події, які він робив протягом життя, навіть дрібні, вони вели його в певну крапку. «Я зробив помилку, але це не помилка для всесвіту. Для всесвіту ніякої помилки не було. Але це помилка для моєї родини та для мене. Але ця помилка не для інших. Все скопилось та нависло над мною повною чашею. Все вилилось у мої дії. Але у мене не було ніякого розуміння що щось відбудеться. Але я відчував себе як у психічному так і у фізичному стані добре». Пацієнт не розуміє наявності у себе хвороби, вважає, що це все збіг обставин, не вважає, що він взагалі психічно хворий. 24 листопада 2020 року: «Пацієнт впевнений, що він створений для чогось більшого, щоб вершити «долі світу». «Я допомагаю людям зовсім не знайомим і розумію, що це буде глобальним, хоча вам це може здаватись смішним, але я так відчуваю». Тобто ідеї особливого призначення виражаються у тому, що він вважає себе такою людиною, яка може «вершити долі інших» і тому він бореться за тарифи, хоче боротися за яйця. Тому він хоче боротися з наркомафією, і все це є маячною симптоматикою. Взагалі відношення до подій пацієнта викладені зі спостережень за шість місяців в щоденникових записах. На даний час пацієнт збирається створити благодійну організацію, хоча у самого є кредити, які він не погашає, і в нього кожного разу з`являються нові ідеї.
Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні просив продовжити застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом відносно ОСОБА_3 оскільки на теперішній час не усунені фактори суспільної небезпеки ОСОБА_3 для оточуючих.
Адвокат ОСОБА_5 суду пояснив, що в судовому засіданні, а ні представник лікарні, а ні лікуючий лікар не надав документів, які б підтверджував факт наявності у ОСОБА_3 особливої небезпеки. Він бореться з тарифами та наркомафією, однак як це можливо, оскільки він вже тривалий час перебуває в лікарні і цього робити не може. Не було доведеного того, що його підзахисний становить особливу небезпеку. Лікарі під час складання висновку опираються лише на свій досвід, свою думку. Документи які подає лікарня до суду не відповідає вимогам наказу № 992 МОЗ України. В історії хвороби пацієнта лікарі можуть написати все що завгодно. Просив відмовити в задоволенні заяви.
Особа, до якої застосовані примусові заходи медичного характеру ОСОБА_3 , в судовому засіданні підтримав думку свого захисника, пояснив, що, фактично, є певні норми перебування в лікарні, однак вони в лікарні не виконуються. Вони могли боротися з ситуацією в лікарні, однак вони нічого не роблять. Був цілий ряд причин, відповідно до яких його хвороба проявила себе. Він розуміє, що в нього були аспекти вживання наркотиків в дитинстві, однак він не розуміє навіщо він їх пробував. Його оточення (рідні) не були дуже хорошими. Він вважає, що він може бути переведений на посилений режим лікування. Вважає, що якщо він вийде з лікарні, то матиме можливість забезпечити собі гідну старість. Він не розуміє, чому він перебуває в лікарні. Під час спостереження самою думкою людина може прийняти помилкове рішення. Він не говорить про те, що лікарі є хворі, однак люди, які брали участь у ситуаціях щодо конфліктів, а саме ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , а також люди з медичного персоналу, їх можливо викликати та провести їх допит в суді та провести очну ставку, та таким чином довести, що вони говорять по відношенню нього не правду. Просив відмовити в задоволенні заяви.
Обговоривши заяву, заслухавши думку учасників процесу і перевіривши матеріали справи, дослідивши історію хвороби, суд вважає, що заява представника ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків і алкоголю МОЗ України» підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюються судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, на підставі висновку комісії лікарів-психіатрів. Особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення або про зміну застосування такого заходу. У разі відсутності підстав для припинення або зміни застосування примусового заходу медичного характеру представник психіатричного закладу (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, направляє до суду заяву, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження застосування примусового заходу медичного характеру. У разі необхідності продовження застосування примусового заходу медичного характеру понад 6 місяців представник психіатричного закладу (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження застосування примусового заходу медичного характеру. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження надання особі такої психіатричної допомоги. В подальшому продовження застосування примусового заходу медичного характеру проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців. Питання про зміну або припинення застосування примусового заходу медичного характеру вирішується судом у разі такої зміни стану психічного здоров`я особи, за якої відпадає необхідність застосування раніше призначеного заходу або виникає необхідність у призначенні іншого примусового заходу медичного характеру.

Відповідно до п. п. 14, 16 Правил застосування примусових заходів медичного характеру в спеціальному закладі з надання психіатричної допомоги, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України 31.08.2017 року за № 992 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.11.2017 року за № 1408/31276, продовження, зміна виду або припинення ПЗМХ здійснюються судом за заявою представника СЗНПД в порядку, передбаченому Кримінальним кодексом України та Кримінально процесуальним кодексом України. Пацієнт самостійно або через свого захисника чи іншого законного представника має право звернутись до лікаря-психіатра, який не є працівником СЗНПД, з метою проведення йому альтернативного психіатричного огляду.
Згідно ч. 5 ст. 94 КК України, госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом може бути застосована судом до психічно хворого, який вчинив суспільно-небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно-небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду.
Згідно ч. 1 ст. 95 КК України, продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), який надає особі психіатричну допомогу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.
Відповідно до п. п. 18,19 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» від 03.06.2005 № 7 статтею 95 КК України, зокрема, введено положення про можливість продовження застосування примусових заходів медичного характеру, яке, як і зміна або скасування (припинення) їх застосування, здійснюється за заявою представника психіатричного закладу, що надає особі психіатричну допомогу, з долученням до цієї заяви висновку комісії лікарів-психіатрів. Судам необхідно мати на увазі, що продовжувати застосування примусових заходів медичного характеру можна кожного разу на строк, який не перевищує шість місяців. Це правило поширюється і на випадки надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку. За змістом ст. 95 КК України, ст. 19 Закону N 1489-ІІІ зміна примусового заходу медичного характеру може полягати лише в його пом`якшенні у зв`язку з поліпшенням психічного стану особи (наприклад, у переведенні її з психіатричного закладу з посиленим наглядом до закладу зі звичайним наглядом) чи у скороченні строку перебування у психіатричному закладі.
Згідно п. 2 Правил застосування примусових заходів медичного характеру в спеціальному закладі з надання психіатричної допомоги, затверджено Наказом Міністерства охорони здоров`я України 31 серпня 2017 року за № 992 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.11.2017 року за № 1408/31276 ПЗМХ за рішенням суду застосовуються до осіб, які скоїли суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України (далі - СНД), для надання їм психіатричної допомоги з метою інтеграції їх в суспільство та запобігання вчиненню ними повторних СНД.

При вирішенні питання, щодо продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом, суд врахував висновок комісії лікарів психіатрів згідно якого, за міжкомесійний період був вірно орієнтованиц в місці, часі, власній особі. Був доступний формальному контакту, охоче виступав в бесіди з лікарем. Мова була прискорена за темпом, частіше за все мала форму монологу. Дистанції не дотримувався. Співрозмовника перебивав, задавав питання, але відповіді на них не слухав. Легко зісковзував на інші теми, для з`ясування будь-яких питань потрібно було декілька разів їх задавати та повертати пацієнта на задану тему. У бесідах був протиречивий, дратувався та підвищував тон, коли йому вказували на ці протиріччя. Настрій переважно був немотивовано підвищений, на обличчі з`являлась недоречна посмішка. Часто гримасував. Самооцінка була завищена, поводився зверхньо, вважав себе кращим за інших пацієнтів, вкрай негативно та з гідливістю виказувався про пацієнтів з дефіцитарною симптоматикою, дозволяв собі некоректні виказування на їх адресу. Казав, що йому байдуже, що з ними відбувається, й у нього до таких людей не може бути ніяких людських проявів. Поряд з цим в ході спілкування з лікарем собі надавав наступну характеристику: «я добрий, вічливий та гуманний, у мене ні з ким ніколи ніяких проблем не було й не буде, я зацікавлений скоріше покинути цей заклад, усі мої зусилля направлені на це, тому я нікого не чіпав й чіпати не буду, я мирний та спокійний, зовсім не агресивний. Я ніколи нікого не ображаю, навіть тих, кого слід було образити». Маячна симптоматика у вигляді маячних ідей особливого призначення зберігала свою актуальність. Казав, що його призначення глобальне «вершити долі світу». Був егоцентричний, схильний до переоцінки власних здібностей заявляв, що він професіонал у сфері перекладацької діяльності, стверджує, що знає двадцять іноземних мов, й якщо у лікарні буде потрібно його допомога у цьому, або у сфері консультування підприємців, то він згодний заключити трудовий договір за достойну зарплатню. При намаганнях з`ясувати яким чином твердження пацієнта пов`язані з реальними фактами (ніякої освіти не здобув, нетривалий час працював на будівництві, мешкав за рахунок батьків, мав борги брав кредити у банку й не сплатив), дратувався. Розповів, що він знає, що у закладі наживаються на пацієнтах. Заявляв, що в нього є «вірна інформація, що пацієнти повинні отримувати по 2 яйця на добу, а отримують лише по одному». І наводив математичні підрахунки «якщо два яйця помножити на кількість пацієнтів, а потім на кількість днів у тижні…. на кількість місяців…..на кількість років, ось і отримаємо користь лікарні». Мислення було паралогічне, вітіювате, резонерське, з тематичними зісковзуваннями. У відділенні був активний, рухливий, багато спілкувався з оточуючими пацієнтами, намагався зайняти місце неформального лідера. Неодноразово виникали конфліктні ситуації з іншими пацієнтами, під час однієї з них, на початку серпня 2020 року виказував вербальну агресію (казав: «то ти ще кулака мого не бачив»). Такий стан потребував корекції лікування. Наприкінці серпня 2020 року знов спостерігалась конфліктна ситуація пі час якої роздратований, афективно заряджений, оглядався черговим лікарем. Під час огляду мова була по типу монологу, перебивав співбесідника, намагався виправдати себе, стверджував, що пацієнт провокував його вже декілька разів, а він лише відповідав його ж словами, й якщо він зрозуміє, прийдеться дати йому зрозуміти «іншим» способом. У бесідах з лікуючим лікарем спочатку намагався заперечувати конфлікти з іншими пацієнтами взагалі, а в подальшому намагався повністю перекласти провину за конфлікт на інших пацієнтів, або престати у вигляді жертви. На спроби корегування його ставав ще більш афективно зарядженим, стенічним, напруженим, з афектом виказував свою незгоду та погрожував різноманітними скаргами у різні інстанції. Казав, що «може підняти таку хвилю, й експертизі дістанеться й держава такі збитки не потягне». Часткова заперечував твердження, що виказувались ним під час проведення експертизи: що в голові крім нього, існує ще дві людини, вони між собою спілкуються, сперечаються, стверджував, що багато чого вигадав, щоб ввести експертів в оману та уникнути покарання. Спостергіалось грубе порушення критичних здібностей мислення: не правильно, ні підґрунті «кривої» логіки трактував поточні події. Вважав, що деякі факти, які до нього не мали жодного відношення, мають особливе, дуже важливе значення для суспільства (допомога людям у боротьбі з несправедливими тарифами на платежі за опалення, допомога пацієнтам у боротьбі з адміністрацією закладу так як пацієнтам не дають двічі на день яйця, покращення життя людей шляхом знищення наркоторговця). Частково диссимулював симптоматику, що викладена в медичній документації, казав: «я на експертизі багато чого вигадав щоб від тюрми відмазався». Про взаємовідносини з батьком розповідав наступне: «я батька любив, але відносився до нього нейтрально, він взагалі не батько, я до нього відчував тільки жаль, як голова родини не склався, як донор сперми так, але не як батько, тому він тільки по паспорту батько, як до батька у мене до нього відраза, взагалі краще, щоб його зовсім не було». Свій стан у період скоєного описував наступним чином: «фактично, скоїв вбивство батька я, але я був у такому стані, що на той час у мене в голові не було жодної думки, у мене ще ніколи так не було, щоб в голові зовсім нічого, жодної думки». Стверджував, що перебуває у даній лікарні без підстав, незаконно, що не має психічного захворювання та не потребує лікування. До лікування відносився негативістично. Питав: «від чого ви мене лікуєте?». Стверджував, що він здоровий, а «препаратами ви мене вбиваєте».

Крім того, в судовому засіданні було досліджено історію хвороби ОСОБА_3 та щоденникові записи.

Враховуючи викладене, а також пояснення лікуючого лікаря ОСОБА_7 , яка спостерігала ОСОБА_3 на протязі тривалого часу, які повністю узгоджуються з щоденниковими записами, та висновок комісії лікарів-психіатрів в їх сукупності, суд вважає, що заява представника закладу про продовження застосування примусових заходів медичного характеру підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_3 страждає тяжким психічним розладом, за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить небезпеку для суспільства і потребує тримання та відповідного лікування в умовах закладу з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.
Керуючись ст. 94, ст. 95 КК України, ст. 514 КПК України, ст. 19, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу», суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Продовжити застосування примусового заходу медичного характеру, призначеного ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2019 року, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1