490/25/19 25.05.2021
н/п 1-кп/490/3/2019
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/25/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2021 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001461 від 11 квітня 2018 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Берд, Шамшадінського району, Вірменії, є громадянином України, має повну загальну середню освіту, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей 2013 та 2019 року народження, працює директором ТОВ "Трейд Ла Грейн", раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.128, ч.2 ст.342 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

перекладача ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисників - адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

13.02.2017 року потерпіла ОСОБА_8 відповідно до наказу начальника ГУ НП в Миколаївській області №34 о/с призначена на посаду начальника відділення розслідування злочинів проти життя та здоров`я особи Інгульського ВП ГУ НП в Миколаївській області та виконувала покладені на неї передбачені ст.ст.39, 40 КПК України повноваження слідчого, отже, являється працівником органу Національної поліції України.

Таким чином, ОСОБА_8 , перебуваючи на посаді начальника відділення розслідування злочинів проти життя та здоров`я особи Інгульського ВП ГУ НП в Миколаївській області, відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів" являється працівником правоохоронного органу.

У провадженні СВ Інгульського ВП ГУ НП в Миколаївській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000849 від 01.03.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України. Досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні було доручено групі слідчих Інгульського ВП ГУ НП в Миколаївській області: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 ..

У ході досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, за клопотанням слідчого СВ Інгульського ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_9 , погодженого з прокурором, отримано ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду міста Миколаєва №1-кс/489/520/18 від 28.03.2018 року про дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_3 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 .

11.04.2018 року потерпіла ОСОБА_8 , здійснюючи досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000849, користуючись повноваженнями слідчого відповідно до ст.ст.39, 40 КПК України, являючись працівником правоохоронного органу відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів", виконуючи свої службові обов`язки, разом з іншими співробітниками Інгульського ВП ГУ НП в Миколаївській області направилась до квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з метою проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_3

11.04.2018 року приблизно о 07 год. 30 хв., потерпіла ОСОБА_8 , являючись працівником правоохоронного органу, виконуючи свої службові обов`язки, будучи уповноваженою особою на проведення відповідної слідчої (розшукової) дії у ході досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000849, а саме обшуку на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м.Миколаєва від 28.03.2018 року, разом з понятими та іншими працівниками поліції, прибула за місцем проживання ОСОБА_3 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , де представившись працівником поліції та пред`явивши своє службове посвідчення ОСОБА_3 , почала проводити слідчу дію - обшук, а саме з метою дотримання вимог КПК України зачитувала ОСОБА_3 ухвалу суду про дозвіл на проведення обшуку за вказаною адресою.

У цей час, у ОСОБА_3 , який достовірно розумів, що ОСОБА_8 являється працівником правоохоронного органу та виконує свої службові обов`язки, так як остання представилась йому співробітником поліції - слідчим, пред`явила своє службове посвідчення та розпочала проведення слідчої дії, виник умисел, направлений на вчинення опору ОСОБА_8 та перешкоджанню проведення нею обшуку.

З метою реалізації свого умислу, направленого на опір працівнику правоохоронного органу, з метою перешкоджання його законній діяльності - ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , діючи умисно, розуміючи значення та характер власних дій, з метою перешкоджання проведенню працівником правоохоронного органу - слідчою ОСОБА_8 слідчої дії - обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , відмовився виконати законну вимогу слідчої ОСОБА_8 щодо надання доступу до приміщення квартири за вищевказаною адресою.

З метою доведення свого умислу, направленого на опір працівнику правоохоронного органу у зв`язку з виконанням ним своїх службових обов`язків до кінця, ОСОБА_3 , достовірно розуміючи, що ОСОБА_8 являється працівником правоохоронного органу та виконує свої службові обов`язки, діючи умисно, з метою перешкоджання проведенню слідчою ОСОБА_8 слідчої дії - обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , почав вчиняти активні дії, спрямовані на перешкоджання входу слідчої ОСОБА_8 до приміщення квартири за вищевказаною адресою, шляхом зачинення вхідних дверей квартири, тим самим чинити опір. Внаслідок своїх активних дій, ОСОБА_3 супроти законних вимог працівника поліції - слідчої ОСОБА_8 зачинив вхідні двері квартири та не дав слідчій ОСОБА_8 провести слідчу дію - обшук.

Таким чином, своїми активними діями, ОСОБА_3 вчинив опір працівнику правоохоронного органу - слідчій ОСОБА_8 , внаслідок чого остання не змогла виконати свої службові обов`язки, а саме провести слідчу дію - обшук за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, 11.04.2018 року близько 07 год. 30 хв. під час проведення санкціонованого обшуку, на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 28.03.2018 року у ході досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000849 за адресою: АДРЕСА_1 , потерпіла ОСОБА_8 , з метою запобігання зачинення ОСОБА_3 дверей квартири та проведення слідчої дії, правою рукою взялась за полотно дверей, а ОСОБА_3 , внаслідок злочинної недбалості, не передбачаючи можливості настання шкоди для здоров`я потерпілої ОСОБА_8 , з метою перешкоджання проведення слідчої дії - обшуку вказаної квартири, різко зачинив двері квартири зсередини, внаслідок чого наніс дверним полотном удар по правій руці потерпілої ОСОБА_8 , від якого остання забрала руку від дверей та ОСОБА_3 закрив двері квартири.

Від отриманого удару, потерпілій ОСОБА_8 спричинено тілесні ушкодження у вигляді перелому основної фаланги 5 пальця правої кисті зі зміщенням, ушиблено-рваної рани правої кисті з дефектами шкіряних покровів, що за ознакою тривалості розладу здоров`я відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_3 з необережності спричинив потерпілій ОСОБА_8 середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковано за ст.128, ч.2 ст.342 КК України.

В ході судового розгляду даного кримінального провадження, 06.05.2021 року до Центрального районного суду м.Миколаєва подано клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_7 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. В обґрунтування поданого клопотання захисник ОСОБА_7 зазначив, що свою провину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушеннях, передбачених ст.128, ч.2 ст.342 КК України, обвинувачений ОСОБА_3 категорично не визнає, проте у зв`язку зі спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, останній надає свою добровільну згоду на закриття кримінального провадження саме за цієї нереабілітуючої обставини. Обвинувачений ОСОБА_3 від слідства та суду протягом строку притягнення до кримінальної відповідальності не ухилявся, нових злочинів чи то кримінальних проступків не вчиняв. Наслідки закриття кримінального провадження та про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, на підставі ст.49 КК України, тобто з нереабілітуючих підстав, обвинуваченому зрозумілі. При прийняті рішення за даним клопотанням просив також врахувати позицію Касаційного кримінального суду Верховного суду у справі №455/229/17 (постанова від 11.11.2020 року), оскільки ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень не визнає, однак ці обставини не є перешкодою для застосування відносно нього ст.49 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 та його захисники - адвокати ОСОБА_6 , ОСОБА_7 подане клопотання підтримали та просили його задовольнити. Обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що наслідки закриття провадження з нереабілітуючих підстав йому зрозумілі та на закритті кримінального провадження наполягає.

Прокурор в судовому засіданні залишив вирішення клопотання захисника на розсуд суду.

Потерпіла ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, вважає, що дане клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 1 ч.2 ст.284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно ч.1 ст.285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.4 ст.286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки, у разі вчинення нею злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Кримінальні правопорушення, передбачені ст.128, ч.2 ст.342 КК України, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_3 , відповідно до ст.12 КК України, відносяться до категорії злочинів невеликої тяжкості.

З моменту вчинення злочинів - 11.04.2018 року, минуло більше трьох років.

На час розгляду клопотання судом не встановлено та сторонами провадження не надано інформації про ухилення обвинуваченого від слідства, вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а так само і відомостей про переривання чи зупинення строків, згідно ч.2 ст.49 КК України.

Крім цього, судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 розуміє підстави та наслідки закриття провадження у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності за закінченням строку давності, безумовної можливості продовження судового розгляду провадження з його вирішенням по суті, і останній не заперечував проти закриття провадження з відповідних підстав.

У відповідності до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього обвинувачення.

Суд приходить до висновку про те, що обвинувачений, розуміючи зміст процесуальних дій, що відбувались під час судового засідання, маючи безумовне та гарантоване законодавством право на судовий розгляд провадження та перевірку судом обґрунтованості обвинувачення у вчиненні ним кримінальних правопорушень, таким правом не скористався та не заперечував проти закриття провадження за нереабілітуючих підстав.

Додатково, слід зазначити, що дотримання умов, передбачених частинами 1-3 ст.49 КК України, є безумовним і звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності, є обов`язковим.

Передбачений ст.49 КК України інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину.

Відповідно до положень ст.63 Конституції України та ст.18 КПК України, жодна особа не може бути примушена визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушена давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення.

Виходячи із цих положень закону, визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення. Саме таку позицію висловив Верховний суд у своїй постанові від 26.03.2020 року (судова справа №730/67/16).

По справі потерпілою ОСОБА_8 заявлено цивільний позов, в якому вона просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на її користь у рахунок відшкодування матеріальних збитків на суму 5000,00 грн. та моральної шкоди на суму 150000,00 грн..

Відповідно до ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Беручи до уваги, що обвинувальний вирок не ухвалюється та не постановляється ухвала про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру відносно ОСОБА_3 , суд приходить до переконання, що цивільний позов ОСОБА_8 слід залишити без розгляду, що не перешкоджає потерпілій звернутися з даним позовом в порядку цивільного судочинства.

Судові витрати по справі відсутні.

Питання про речові докази суд вирішує на підставі ст.100 КПК України.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

Керуючись ст.49 КК України, ст.ст.284-288, 369-372, 395 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_7 про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності - задовольнити.
Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.128, ч.2 ст.342 КК України, на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження №0001461 від 11 квітня 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.128, ч.2 ст.342 КК України - закрити.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 - залишити без розгляду.
Речові докази:

- флеш накопичувач з відеозаписом проведеного слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_12 , флеш накопичувач (карта CD) чорного кольору, об`ємом пам`яті 4 Гб з відеозаписом - залишити в матеріалах кримінального провадження №0001461.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м.Миколаєва протягом 7 днів з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1