ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2359/21 Справа № 194/1101/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 23 липня 2021 року, якою обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, зокрема, щодо
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,
за участю:
секретаря судового засідання - ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_5 , -
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 23 липня 2021 року застосовано, зокрема щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 20.09.2021 включно.
Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції, враховуючи продовження існування ризиків можливих спроб обвинуваченим ОСОБА_6 переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, тяжкість злочину, який є особливо тяжким, та у разі доведеності винуватості йому загрожує покарання до 12 років з конфіскацією майна, дійшов до висновку про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 .
В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого просить скасувати оскаржувану ухвалу, й змінити запобіжний захід щодо ОСОБА_6 на менш суворий, не пов`язаний з позбавленням волі - цілодобовий домашній арешт з електронним засобом контролю за адресою: АДРЕСА_2 , з покладенням на нього обов`язків, передбачених законом.
В якості доводів поданої апеляційної скарги адвокат посилається на те, що ухвала є незаконною та необґрунтованою, а тому підлягає скасуванню. На переконання захисника, заявлені стороною обвинувачення ризики є не конкретизовані, а судом їх наявність належним чином не мотивовано. Разом з цим, суд не надав належної оцінки тим обставинам, що ОСОБА_6 має постійне місце мешкання та реєстрації, родичів, батьків, має офіційне джерело доходу, оскільки є підприємцем у ТОВ Махонін. Також, апелянт вказує, що ОСОБА_6 не має наміру продовжувати вчиняти кримінальні правопорушення. При цьому, на думку захисника, прокурором не доведено те, що ОСОБА_6 буде впливати на свідків у цьому провадженні. Поряд з цим, на думку адвоката суд безпідставно не визначив розмір застави.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду в межах апеляційної скарги.
Вирішуючи питання законності судового рішення, ухваленого, зокрема щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , суд зазначає таке.
Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Вказаним розділом передбачено, також і порядок подачі, розгляду клопотань про застосування та продовження запобіжних заходів.
При цьому, Конституційний Суд України у своєму рішенні № 1-р/2017 від 23.11.2017 зазначив, що висновки слідчого судді щодо будь-яких обставин, які стосувалися суті підозри, обвинувачення та були взяті до уваги при обґрунтуванні запобіжного заходу, обраного під час досудового розслідування, для суду на стадії судового провадження не є преюдиційними. У підготовчому провадженні суд має перевірити обґрунтованість застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, пов`язаного з обмеженням його права на свободу та особисту недоторканність, та прийняти вмотивоване рішення, незважаючи на те, чи закінчився строк дії ухвали слідчого судді, постановленої на стадії досудового розслідування про обрання такого запобіжного заходу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
В силу вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Частиною 5 статті 199 КПК України, передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
З оскаржуваної ухвали видно, що судом першої інстанції при вирішенні питання доцільності обрання, зокрема обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано в повній мірі.
При цьому, суд дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та дійшов до обґрунтованого висновку про існування тих обставин, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду в разі обрання щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.
Апеляційним судом встановлено, що в провадженні Тернівського міського суду Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000098 від 27.08.2020, зокрема щодо ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 307 КК України.
23 липня 2021 року, судом першої інстанції у підготовчому судовому засіданні було розглянуто клопотання прокурора про обрання, зокрема щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до вимог п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Так, із матеріалів провадження видно, що під час розгляду клопотання прокурора, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 178 КПК України, належним чином врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_6 злочину, який є особливо тяжких та можливе покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим, яке визначено у виді позбавлення волі строком до 12 років з конфіскацією майна, особу обвинуваченого, відсутність будь-яких відомостей щодо незадовільного стану здоров`я та неможливості його подальшого тримання під вартою, а також те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
За таких обставин, суд дійшов до обґрунтованих висновків, що ризики передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховування від суду, незаконного впливу на свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень, не зменшилися і не припинили існувати, й дійшов до переконливого висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора та обрання, зокрема щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність процесуальної можливості застосування менш суворого виду запобіжного заходу.
Ці висновки суду узгоджуються й з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Отже, враховуючи викладене та фактичні обставини кримінального провадження, апеляційний суд погоджується з висновками суду, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зокрема щодо ОСОБА_6 й доводи сторони захисту про необхідність зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який, та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.
Колегією суддів не встановлено переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою та в судовому засіданні апеляційного суду стороною захисту не доведені.
Разом з цим, доводи апеляційної скарги захисника щодо необґрунтованості, заявлених прокурором ризиків, колегія суддів вважає безпідставними і такими, що не відповідають фактичним обставинам провадження, оскільки наявність у провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є обґрунтованими та об`єктивно існують, а тому для їх запобігання судом, після надходження обвинувального акту, було застосовано, зокрема щодо ОСОБА_6 саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
При цьому, цей запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16.05.2013), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».
Всі інші викладені захисником апеляційні доводи, зокрема щодо міцності соціальних зв`язків обвинуваченого, наявності постійного місця проживання та джерела доходу, були предметом дослідження суду при обранні запобіжного заходу, зокрема щодо обвинуваченого і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданих апеляційної скарги судом не встановлено.
Отже, приймаючи рішення про обрання, щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання такого виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, врахувавши, при цьому практику ЄСПЛ.
Разом з цим, колегія суддів, враховуючи, що визначення розміру застави, як альтернативи триманню під вартою, відноситься до дискреційних повноважень суду, а також, положення п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, та те що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, вважає, що суд правомірно не визначив розмір застави у цьому провадженні.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 23 липня 2021 року, якою продовжено застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4