Справа № 589/1727/18
Провадження № 1-кп/589/46/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 серпня 2021 року

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Шостка кримінальне провадження № 0000467 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шостка Сумської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, працюючого теслею на ДП «Шосткинський завод «Імпульс», не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 04.06.2015р. Шосткинським міськрайонним судом Сумської області за ч. 2, 3 ст. 185, ст. 70, 75 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки і 6 місяців з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки;

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

21.03.2018р. в денний час ОСОБА_4 , діючи повторно, маючи умисел на таємне з корисливих мотивів викрадення чужого майна через незачинені двері проник до садового будинку АДРЕСА_2 , звідки намагався викрасти розкладачки алюмінієві у кількості 2-х штук, вартістю 417 грн. кожна, на загальну суму 834 грн., що належать ОСОБА_6 , які він поламав і поклав у мішок, а таким чином ОСОБА_4 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено, оскільки він був виявлений працівником поліції та іншою невстановленою особою, тобто з причин, які не залежали від волі ОСОБА_4 .

Умисні дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням в житло.

Встановлені судом обставини доводять наступні докази.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений зазначив, що свою вину в інкримінованому йому стороною обвинувачення злочині, передбаченому ч. 3 ст. 185 КК України, визнає частково, не оспорює, що проник до садового будинку АДРЕСА_2 , але вказує, що не встиг закінчити крадіжку, оскільки був затриманий працівником поліції та іншою невідомою особою.

Дав суду наступні пояснення. В один з днів березня 2018 року він перебував в садовому товаристві «Мрія», де шукав, що можна вкрасти. В той день лежав сніг по коліна, який випав вночі напередодні. Він проходив з боку городів біля садового будинку потерпілої, коли його увагу привернули відчинені (зламані) двері до цього будинку. Він підійшов до будинку з боку городу, з собою у нього були пасатижі. На снігу жодних слідів не було. Він увійшов до будинку через ці двері. Біля входу вже стояв мішок з розібраними частинами від розкладачки. Обстановка в будинку була порушена, столи перевернуті, одне вікно розбито. Також лежала ножівка, якою він перепилив розкладачку, яка залишилася нерозібраною. Ці алюмінієві частини від розкладачок він мав намір здати як металобрухт. Вся процедура зайняла у нього близько 40 хв. Потім він почув сторонній шум. Підійшовши до дверей, почув як хтось під`їжджає на лижах. Двері одразу відчинилися і обвинуваченого схопили. Серед тих людей, що його схопили обвинувачений впізнав ДОП ОСОБА_7 (в подальшому під час допиту ОСОБА_7 обвинувачений його не впізнав) та його батька. Вони викликали наряд, потім довели його до траси і посадили в поліцейську машину, яка відвезла його до поліції. Повідомив, що частини розкладачок, зібрані в мішку, так і залишилися в будинку, а при написанні заяви про їх добровільну видачу він нічого не передавав. Цю заяву писав на прохання працівників поліції. В судовому засіданні висловив осуд своєї поведінки та просив вибачення у потерпілої, яка ці вибачення прийняла.

Такі покази обвинуваченого узгоджуються із показами потерпілої ОСОБА_8 , яка під час допитів зазначила наступне. У неї є садовий будинок в садовому товаристві «Мрія». Після закінчення сезону з кінця осені він стояв зачинений. Двері цього будинку зачинялися на внутрішній та навісний замки. В будинку зберігалися серед іншого розкладачки, які були цілі та придані до використання. Хтось зі знайомих їй повідомив, що у їхньому садовому будинку розбито вікно, тоді вона пішла до поліції і попросила дільничного відвідати свій будиночок. В березні (року не пам`ятає), в той час було дуже сніжно, 2 дільничних офіцерів поліції прийшли до неї додому (вона живе на мікрорайоні «Капсуль») і на телефоні показали їй фото садового будиночку, в якому вона впізнала свій. Вони повідомили, що впіймали в її садовому будиночку крадія. Потім поліцейські попросили її забрати викрадене у неї майно, що зберігалося на поліцейській станції. Наступного дня її зять та чоловік їздили в садовий будиночок. З їх слів, вікно в будиночку було розбито, там панував безлад, а двері стояли зламані і відчинені. Вони засклили вікно і полагодили двері. З будинку були викрадені 2 розкладачки, а також алюмінієвий друшляк. Підтвердила, що повернуті розкладачки належали саме їй, оскільки вона їх впізнала по кольору латок, що робила власноруч.

Будучи двічі допитаною, потерпіла наполягала на тому, що заяву про злочин писала у кабінеті слідчого у відділі поліції через декілька днів після того, як до неї приходили співробітники поліції, які повідомили про те, що ОСОБА_4 затримали на місці злочину під час його вчинення. Вони розповіли, що йшли по свіжих слідах, по цих слідах дійшли до її будинку і там затримали крадія.

Жодних претензій до обвинуваченого потерпіла не має, підтвердила, що обвинувачений на відшкодування шкоди заплатив їй більше 500 грн.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що є матір`ю обвинуваченого, а також вона знайома з потерпілою, з якою разом раніше працювали. Десь у лютому на початку березня 2018 року син сказав їй, що їх викликають до поліції. На поліцейській станції, що розташована в гуртожитку, працівник поліції розповів, що напередодні її син - ОСОБА_4 був спійманим в садовому масиві «Мрія» під час крадіжки. Зі слів працівника поліції, якого вона не запам`ятала, дільничний офіцер поліції катався на лижах та побачив сліди, які вели до садового будинку потерпілої. Прослідкувавши по них, він застав ОСОБА_4 за крадіжкою в одному з дачних будинків в момент, коли останній складав в мішок поламані деталі розкладачок. Додала, що син в той час не приносив чужих речей до дому. Не міг він ці речі сховати і в їхньому сараї чи гаражі, оскільки ключів від них у нього не має.

Згідно з висновком експерта № 19/119/11-1/1584е від 26.04.2018р. ринкова вартість викрадених у ОСОБА_8 2-х алюмінієвих розкладачок складає 834 грн.

Досліджені вище докази не містять протиріч, жоден із них не спростований, містить інформацію щодо предмету доказування, отриманий в установленому законом порядку. Вказані докази є належними та допустимими.

З огляду на зазначене, суд покладає зміст вказаних доказів в основу обвинувального вироку суду та приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України.

Згідно з ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Із змісту абз. 5 п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України вбачається, що у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 інкримінувалося вчинення закінченого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. За версією обвинувачення ОСОБА_4 завершив вчинення крадіжки алюмінієвих розкладачок, після чого з місця злочину зник та викраденим розпорядися на власний розсуд.

Разом з тим, такі висновки сторони обвинувачення не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Оцінюючи зібрані по справі докази на предмет доведеності зазначених сторонами кримінального провадження обставин, суд приймає до уваги приписи ч. 1 ст. 94 КПК України, якою встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При оцінці доказів суд також враховує положення ч. 3 ст. 62 Конституції України, яка передбачає, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Як було зазначене вище, обвинувачений заперечував той факт, що мав можливість розпорядитися викраденим майном, наполягаючи на тому, що його упіймали на місці вчинення цього злочину.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009р. N 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» крадіжку і грабіж потрібно вважати закінченими з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним. Закінченим замахом на крадіжку є дії особи, яка викрала майно, але одразу була викрита.

З пояснень потерпілої встановлено, що першочергово їй про викрадення майна повідомили працівники поліції, які сказали, що злочин був припинений: злочинець схоплений на місці. Крім того, все майно було повернуто потерпілій.

Матір обвинуваченого, з якою він проживає, підтвердила, що у час вчинення крадіжки жодних чужих речей її син додому не приносив, а ключів від господарських споруд, якими користується родина, він не має. Крім того, вона також зазначала, що працівники поліції вказували на те, що її сина впіймали на місці крадіжки.

Виходячи з вищенаведених доказів, судом не приймається як доказ винуватості особи у закінченому злочині досліджена судом заява ОСОБА_4 від 25.04.2018р. про добровільну видачу 15 алюмінієвих частин від 2-х розкладачок для повернення потерпілій. Суд вважає переконливими доводи обвинуваченого про те, що дану заяву він подав вже через деякий час після того, як його упіймали на місці, на прохання слідчого, це підтверджується і способом виготовлення та характером складеного документа, який за своїм зовнішнім видом, в тому числі шрифтом, викладом обов`язкових для цього виду документів реквізитів відповідає заяві потерпілої про отримання цих речей від того ж числа.

Крім вищезазначених доказів судом також було досліджено висновок товарознавчої експерти, якою встановлена вартість викраденого майна, заява ОСОБА_8 про вчинення кримінального правопорушення та витяг з ЄРДР.

Однак, ці докази ні самі по собі, ні в сукупності з іншими доказами не доводять того, що обвинувачений вилучив майно потерпілої і мав реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним, тобто вчинив закінчений злочин.

Витяг з ЄРДР лише фіксує факт реєстрації відомостей про кримінальне правопорушення, однак зазначена у ньому кваліфікація за ч. 3 ст. 185 КК України без доказів вчинення таких дій, не доводить вини обвинуваченого у вчиненні саме закінченого кримінального правопорушення.

Заява ОСОБА_8 про те, що відносно нею вчинено закінчений злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, є документом, що став підставою для проведення досудового розслідування, однак викладений у ній зміст пояснень потерпілої не може бути взятий до уваги судом як доказ вчинення закінченого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки суд вправі обґрунтовувати свої висновки на показаннях потерпілої, які надані нею безпосередньо суду під час судового розгляду.

Надані ж суду пояснення ОСОБА_8 , які наведені вище, підтверджують пояснення ОСОБА_4 та спростовують версію сторони обвинувачення про те, що злочин був доведений до кінця.

Також судом досліджено протокол слідчого експерименту від 27.08.2018р. за участі обвинуваченого. Проте даний доказ не є допустимим.

Метою слідчого експерименту згідно з ч. 1 ст. 240 КПК України є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. Проведення цього заходу за участю підозрюваного, потерпілого, на відміну від їх допиту, крім отримання відомостей, передбачає також здійснення учасниками слідчого експерименту певних дій, спрямованих на досягнення мети слідчого експерименту.

Слідчий експеримент, який полягає лише в повідомленні відомостей про факти, які мають значення для кримінального провадження, і не містить відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення необхідних дослідів чи випробувань, має розцінюватися як повторний допит і не може мати в суді доказового значення з огляду на частину 4 статті 95 КПК України.

Між тим даний слідчий експеримент з участю обвинуваченого був проведений біля садового будинку потерпілої, сам будинок був зачинений. Слідчий ОСОБА_10 під час допиту в судовому засіданні підтвердив, що в цей будинок під час слідчого експерименту не заходили, оскільки потерпіла себе погано почувала та не змогла приїхати на слідчий експеримент.

В ході цієї слідчої дії обвинувачений фактично нічого не відтворив, а лише надавав пояснення, в яких, між іншим, не повідомив яким чином закінчив вчинення злочину. При цьому, як вбачається з відеозапису слідчого експерименту, здебільшого слідчий у довільній формі надав власну інтерпретацію поясненням обвинуваченого про обставини події, а обвинувачений з ним погоджувався. Крім того, в матеріалах справи відсутній дозвіл потерпілої на проведення цього слідчого експерименту в її володінні (на садовій ділянці в садовому товаристві «Мрія»), отриманий в порядку ч. 5 ст. 240 КПК України чи відповідна ухвала слідчого судді.

Тому даний протокол не може бути покладений в основу обвинувачення.

Водночас, судом відхиляються і доводи захисту про недоведеність вини обвинуваченого через недопустимість як доказу 15 алюмінієвих частин від 2-х розкладачок, які здобуті з істотним порушенням прав обвинуваченого, в ході його затримання без складання відповідного протоколу, роз`яснення прав та вчинення інших, передбачених законом дій. З цього приводу суд звертає увагу захисника на наступне. В ході судового розгляду жодні речові докази сторонами кримінального провадження суду не надані і судом не досліджувалися, вказані речові докази не були предметом експертного дослідження. Виходячи з висновку експерта № 19/119/11-1/1584е від 26.04.2018р., ринкова вартість викрадених у ОСОБА_8 розкладачок визначалася за вихідними даними, що містилися у постанові про її призначення, без представлення на експертизу рештків цих розкладачок, переданих потерпілій.

Крім того в ході судового розгляду судом в якості свідків були допитані:

- заступник начальника слідчого відділу Шосткинського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_10 , який як слідчий здійснював досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні,

- дільничні інспектора поліції ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , що обслуговують мікрорайон «Капсуль», де проживає обвинувачений та потерпіла, а також

- старший дільничний інспектор поліції Шосткинського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_12 , який обслуговує садовий масив «Мрія», де сталася крадіжка,

які, заперечуючи версію захисту, зазначали про те, що жодний з них не затримував ОСОБА_4 на місці злочину, про злочин повідомила потерпіла, подавши відповідну заяву 02.04.2018р., після чого ОСОБА_7 і ОСОБА_11 встановили причетність до цього злочину ОСОБА_4 , який після допиту видав слідчому речові докази у вигляді поламаних частин розкладачки.

Судом такі покази працівників поліції до уваги не приймаються як непереконливі. Ці покази не відповідають іншим доказам у справі і, більш того, вказані особи мають процесуальну зацікавленість щодо дотримання процесуальних норм.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що беззаперечних і переконливих доказів винуватості особи у вчиненні закінченого злочину не здобуто, а обсяг пред`явленого обвинувачення за ч. 3 ст. 185 КК України не знайшов свого підтвердження поза розумним сумнівом.

В свою чергу, вказана вище версія обвинуваченого не є такою, яка позбавлена права на існування через нелогічність чи абсурдність, а тому, з огляду на те, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд бере версію обвинуваченого на свій захист до уваги та вважає її неспростованою.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст. 50, 65-69 КК України та роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Так, суд, призначаючи покарання ОСОБА_4 , враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, ступінь здійснення злочинного наміру, причини за яких він не був доведений до кінця, незначні наслідки від вчиненого злочину, а також наступні дані про особу винного. ОСОБА_4 раніше судимий, є особою середнього віку, на обліку у лікарів психіатра і нарколога не перебуває. Він має професійно-технічну освіту, з 2016 року працює теслею в ЖКО ДП «Шосткинський завод «Імпульс», за місцем роботи характеризується позитивно. Обвинувачений не одружений, проживає разом з батьками. За місцем проживання даних про негативну характеристику немає. ДОП ОСОБА_7 , який обслуговує мікрорайон "Капсуль", під час допиту вказував, що на час вчинення злочину обвинувачений грав в азартні ігри.

В судовому засіданні обвинувачений висловив жаль з приводу вчиненого, просив вибачення у потерпілої. Крім того, обвинувачений сприяв здійсненню досудового розслідування та повністю відшкодував шкоду, що підтверджено стороною обвинувачення та потерпілою.

Тому, на підставі ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданого збитку.

Обставин, що обтяжують його покарання, суд не встановив.

Покарання призначається в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, а також відповідно положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень (ст. 50 і 65 КК України).

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а згідно з рішенням ЄСПЛ від 17.09.2009р. у справі «Скополла проти Італії» зазначив, що «складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним».

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання, яке буде необхідне та достатнє для виправлення ОСОБА_4 та попередження нових кримінальних правопорушень, суд ураховує його негативне ставлення до вчиненого, те, що останній вчинив діяння, яке є незакінченим злочином, активно сприяв розкриттю цього злочину, відшкодував завданий збиток і претензій у потерпілої до нього немає, а також відсутні будь-які інші негативні наслідки від скоєного ним діяння. При цьому ОСОБА_4 працює, за місцем роботи дисциплінарних стягнень не має, жодних інших правопорушень, в тому числі адміністративних, за цей час не вчиняв, що у сукупності надає можливість суду застосувати ст. 69 КК України.

Таким чином, суд вважає за необхідне, застосувавши положення ст. 69 КК України, та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не передбаченого санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Крім того, зважаючи на те, що обвинувачений вчинив злочин в період іспитового строку, йому слід призначити покарання з урахуванням положень ст. 71, 72 КК України.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Питання щодо процесуальних витрат вирішити відповідно до вимог ст. 124 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 370, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

На підставі ст. 71, 72 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 1700 грн та покарання, призначене вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 04 червня 2016 року, виконувати кожне самостійно.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати - вартість проведеної експертизи № 19/119/11-1/1584е в розмірі 429 грн 00 коп.

Речові докази: 15 алюмінієвих частин від 2-х розкладачок, що передані на зберігання потерпілій залишити у потерпілої ОСОБА_8 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченим та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду
Сумської області ОСОБА_1