Постанова

Іменем України
11 березня 2021 року

м. Київ
справа № 525/634/19

провадження № 51-4601 км 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника в режимі відеоконференції ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 24 березня 2020 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 03 липня 2020 року у кримінальному провадженні № 0000095 від 04 квітня 2019 року за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Російської Федерації, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України.

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 24 березня 2020 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України із застосуванням положень ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до остаточного покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці.
Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 03 квітня 2019 року приблизно о 22:00, керуючись корисливим мотивом, незаконно проник до будинку, розташованого на АДРЕСА_2 , та умисно повторно таємно викрав речі потерпілої ОСОБА_8 , чим заподіяв останній майнової шкоди на загальну суму 1601 грн 34 коп. При цьому, перебуваючи у вищевказаному будинку, ОСОБА_7 незаконно умисно повторно заволодів скутером потерпілої, заподіявши їй майнової шкоди на суму 6014 грн.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 03 липня 2020 року апеляційну скаргу з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_7 залишено без задоволення, а вирок місцевого суду без зміни.
Вимоги, викладені у касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить постановлені щодо засудженого судові рішення скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції. При цьому посилається на неправильну кваліфікацію дій засудженого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 289 КК України, оскільки відсутні передбачені цією частиною кваліфікуючі ознаки повторність та проникнення до житла. Разом з тим захисник вказує, що дії засудженого були об`єднані єдиним умислом, не мали розриву в часі та були спрямовані на заволодіння майном потерпілої, а оскільки речі та скутер було викрадено одночасно, то в даному випадку має місце ідеальна сукупність злочинів, тому немає підстав для кваліфікації його дій за вищезазначеною нормою кримінального закону.
Крім того, захисник стверджує, що вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, не доведено належними та допустимими доказами. На обґрунтування своїх доводів захисник зазначає, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази, що підтверджують належність викраденого в потерпілої скутера до транспортних засобів.
Також захисник вказує, що судова автотоварознавча експертиза від 25 квітня 2019 року № 105 є неналежним доказом, оскільки джерело та автентичність нібито наданих експерту на дослідження реєстраційних документів на скутер не перевірялася, їх походження не з`ясовано та в матеріалах провадження вони відсутні. При цьому зазначені реєстраційні документи стороні захисту не відкривалися, що, на переконання захисника, є порушенням вимог ст. 290 КПК України.
Одночасно захисник також посилається на те, що апеляційний суд належним чином не дослідив висновку судової автотоварознавчої експертизи від 25 квітня 2019 року № 105, а тому безпідставно взяв його до уваги та поклав в основу свого рішення.
Крім того, захисник стверджує, що суд апеляційної інстанції неповністю перевірив доводи, зазначені в апеляційній скарзі та доповненнях до неї, чим порушив вимоги ст. 419 КПК України.
Позиції інших учасників судового провадження
Від учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу захисника не надходило.
У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 та засуджений ОСОБА_7 підтримали касаційну скаргу та просили її задовольнити, прокурор ОСОБА_5 заперечувала щодо задоволення поданої касаційної скарги та просила відмовити у її задоволенні, а рішення судів попередніх інстанцій залишити без зміни.
Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 438 КПКУкраїни підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412414 КПК України.
У касаційній скарзі захисник вказує на незаконність вироку місцевого та ухвали апеляційного судів, вважає, що ці рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Статтею 370 КПК України визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, про доведеність винуватості засудженого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, зроблено з додержанням положень ст. 23 КПК України на підставі об`єктивно з`ясованих усіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу.
Зокрема, такого висновку місцевий суд дійшов на підставі аналізу досліджених у судовому засіданні доказів, а саме: показань обвинуваченого ОСОБА_7 , який повністю визнав вину у пред`явленому обвинуваченні та не заперечував встановлених досудовим слідством фактичних обставин; даних, що містяться у заяві потерпілої ОСОБА_8 про вчинення злочину, відповідно до якої остання просила притягнути до відповідальності невідому особу, яка вчинила крадіжку її речей та скутера, у протоколі огляду місця події від 04 квітня 2019 року, яким зафіксовано сліди незаконного проникнення до будинку, у протоколі огляду від 04 квітня 2019 року, згідно з яким ОСОБА_7 видав викрадені ним у потерпілої речі та скутер, а також у висновках товарознавчих експертиз, якими визначено ринкову вартість викраденого майна і транспортного засобу, та інших доказів, що в повній мірі були досліджені судом й покладені в основу вироку.
Таким чином, у вироку в повній відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, які суд дослідив та оцінив із дотриманням положень ст. 94 КПК України. Зі змісту вироку вбачається, що суд у його мотивувальній частині виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, і з достатньою конкретизацією встановив і зазначив місце, час, спосіб вчинення злочину, його наслідки.
Разом з тим, досліджуючи матеріали кримінального провадження, колегія суддів не встановила істотних порушень процесуального законодавства під час збирання, дослідження та оцінки наведених судом у вироку доказів, як не встановила і підстав для визнання доказів недопустимими.
Що стосується доводів захисника про неправильну кваліфікацію дій засудженого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 289 КК України, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, у своїй касаційній скарзі захисник стверджує, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази, які підтверджують належність викраденого у потерпілої скутера до транспортних засобів.
Однак колегія суддів не погоджується з такими доводами сторони захисту, виходячи з наступного.
Як убачається зі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин, засуджений ОСОБА_7 , керуючись корисливим мотивом, незаконно проник до будинку потерпілої та умисно повторно таємно викрав її особисті речі, а також незаконно умисно повторно заволодів її скутером.
Відповідно до пункту 1.10 та пункту 2.13 постанови Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року «Про Правила дорожнього руху» мопед (скутер) двоколісний транспортний засіб, який має двигун з робочим об`ємом до 50 куб. см або електродвигун потужністю до 4 кВт.
Разом з тим під час дослідження висновку судової автотоварознавчої експертизи від 25 квітня 2019 року № 105 судами першої та апеляційної інстанцій було встановлено, що скутер, яким незаконно заволодів ОСОБА_7 , має двигун з робочим об`ємом 49 куб. см та відноситься до транспортних засобів, а тому є предметом злочину, передбаченого ст. 289 КК України.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про доведеність факту незаконного заволодіння засудженим транспортним засобом, а саме скутером марки «Honda Topic», належним потерпілій.
Крім того, захисник стверджує, що дії засудженого були об`єднані єдиним умислом, не мали розриву в часі та були спрямовані на заволодіння майном потерпілої, а оскільки речі та скутер було викрадено одночасно, то в даному випадку має місце сукупність злочинів, що, у свою чергу, свідчить про відсутність кваліфікуючих ознак, передбачених ч. 2 ст. 289 КК України, а саме повторність та проникнення до житла.
Верховний Суд не погоджується з такими доводами сторони захисту з огляду на таке.
Системне тлумачення норм кримінального закону вказує, що незаконне заволодіння транспортним засобом є об`єктивною стороною кримінального правопорушення, передбаченого ст. 289 цього Кодексу, а тому в разі вчинення особою такого злочину необхідно з`ясовувати спосіб його вчинення та перевіряти наявність кваліфікуючих ознак.
З огляду на те, що ОСОБА_7 незаконно заволодів транспортним засобом потерпілої ОСОБА_8 шляхом проникнення до її дачного будинку, то в його діях має місце кваліфікуюча ознака проникнення у приміщення, яка передбачена ч. 2 ст. 289 КК України.
Разом з тим вищевказана норма кримінального закону з-поміж іншого передбачає і таку кваліфікуючу ознаку, як повторність.
Пунктом 2 примітки до ст. 289 КК України визначено, що відповідно до ч. 2 цієї статті під повторністю слід розуміти вчинення таких дій особою, яка раніше вчинила незаконне заволодіння транспортним засобом або кримінальне правопорушення, передбачене статтями 185, 186, 187, 189 191, 262, 290, 410 цього Кодексу.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, за вироком Великобагачанського районного суду Полтавської області від 20 вересня 2018 року ОСОБА_7 було засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від його відбування з випробуванням. Разом з тим у період іспитового строку за вказаним вироком ОСОБА_7 вчинив нові злочини, інкриміновані йому у цьому кримінальному провадженні.
За таких обставин, оскільки незаконне заволодіння транспортним засобом мало місце за наявності незнятої та непогашеної судимості за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 КК України, то дії засудженого правильно кваліфіковані як такі, що вчинені повторно.
Ураховуючи зазначене, колегія суддів уважає, що кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України з огляду на обсяг висунутого обвинувачення та встановлені судами фактичні обставини є правильною, а посилання захисника про необхідність закриття кримінального провадження в частині обвинувачення за ч. 2 ст. 289 КК України на підставах, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, на переконання колегії суддів, є надуманими, необґрунтованими та безпідставними, а тому касаційна скарга в цій частині задоволенню не підлягає.
Що стосується доводів касаційної скарги про порушення вимог ст. 290 КК України, яке полягало у невідкритті стороні захисту реєстраційних документів на належний потерпілій скутер, що були предметом дослідження під час проведення судової автотоварознавчої експертизи від 25 квітня 2019 року № 105, то Суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, під час проведення автотоварознавчої експертизи експерту для дослідження було надано скутер марки «Honda Topic» та свідоцтво про його реєстрацію. При цьому в реєстрі матеріалів досудового розслідування такі документи відсутні та стороні захисту відповідно до вимог процесуального закону вони не відкривалися.
Ураховуючи вищевказане, колегія суддів дійшла висновку, що порушення вимог ст. 290 КПК України, на які посилається у своїй касаційній скарзі захисник, мають місце, однак в силу вимог ст. 412 КПК України Суд не вважає вказане порушення істотним, тобто таким, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення в цілому, оскільки вказані документи, які не були відкриті стороні захисту, з огляду на сукупність наявних у матеріалах провадження доказів жодним чином не спростовують висновку суду щодо доведення винуватості засудженого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.
За таких обставин колегія суддів вважає, що порушення вимог ст. 290 КПК України у даному конкретному випадку не є істотним, саме собою не впливає на правильність встановлених судом обставин та не може бути підставою для скасування по суті правильного судового рішення.
Разом з тим Суд не вбачає підстав для визнання висновку судової автотоварознавчої експертизи від 25 квітня 2019 року № 105 неналежним доказом, оскільки відсутність в матеріалах провадження документів, які підтверджують походження свідоцтва про реєстрацію викраденого в потерпілої скутера, що було предметом дослідження експерта, жодним чином не спростовує висновку експертизи, яка здійснювалась з метою встановлення вартості зазначеного транспортного засобу, а таких порушень, які б свідчили про неналежність чи недопустимість проведеної в рамках цього кримінального провадження автотоварознавчої експертизи, Судом встановлено не було.
Що ж стосується доводів захисника про те, що апеляційний суд не повною мірою дослідив висновок вищевказаної експертизи, то вони, на думку Суду, є безпідставними та повною мірою спростовуються матеріалами кримінального провадження, зокрема, як убачається з ухвали апеляційного суду, висновок судової автотоварознавчої експертизи від 25 квітня 2019 року № 105 був предметом ретельної перевірки суду, який належним чином його розглянув, перевірив, оцінив у сукупності з іншими доказами та дійшов обґрунтованого висновку, що вказана експертиза є належним та допустимим доказом.
На переконання колегії суддів, апеляційний суд відповідно до вимог статей 370, 419 КПК України дав належну оцінку викладеним в апеляційній скарзі з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_7 доводам та обґрунтовано відмовив у їх задоволенні. При цьому порушень процесуального порядку збирання, дослідження та оцінки наведених судом у вироку доказів апеляційний суд не встановив.
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не встановлено, то касаційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, а вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 24 березня 2020 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 03 липня 2020 року без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3