Провадження № 1-кп/643/749/21
УХВАЛА
14.06.2021 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові кримінальне провадження № 0003135 від 16.06.2020 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харкова, громадянки України, українки, не заміжньої (розлученої), з середньою освітою, не працюючої, не судимої, яка зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 309 Кримінального кодексу України,-

ВСТАНОВИВ:
До Московського районного суду м. Харкова надійшов обвинувальний акт з доданими матеріалами досудового розслідування у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 309 Кримінального кодексу України.

Захисником до суду було подано клопотання про звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності на підставі частини 4 статті 309 Кримінального кодексу України, оскільки вона перебувала на добровільному лікуванні у стаціонарі наркологічного центру для алко-наркозалежних «Шанс Плюс» з 02.07.2020 року по 27.09.2020 року, на підтвердження чого надала довідку від 02.10.2020 року, видану на бланку Благодійної організації «Благодійне товариство «Реабілітаційний центр алко-наркозалежних «Шанс Плюс», завірену печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю «Наркологічний центр «Шанс Плюс».

У судовому засіданні захисник та обвинувачена підтримали подане клопотання та просили суд звільнити її від кримінальної відповідальності на підставі частини 4 статті 309 Кримінального кодексу України.

Прокурор проти заявлено клопотання заперечував посилаюсь на те, що матеріалами справи не містять документального підтвердження того, що ОСОБА_4 пройшла або розпочала курс лікування від наркомані.

Розглянувши вищевказане клопотання та заслухавши присутніх в судовому засіданні учасників кримінального провадження, суд зазначає наступне.
Частиною 4 ст. 286 КПК України встановлено, що у разі, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, то суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

У відповідності до ст. 44 КК України особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Згідно положень ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 309 КК України особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені частиною першої цієї статті.

Вказаною нормою чітко визначено, критерії її застосування, серед яких добровільність звернення особи до лікувального закладу, добровільність початку лікування та хвороба від якої особа має лікуватись наркоманія.

Як на тому неодноразово наголошував Верховний Суд, зокрема у постановах від 13.02.2020 у справі № 242/176/18, від 13.04.2021 у справі № 367/5346/20, вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 Кримінального кодексу України, суду необхідно з`ясовувати, чи реально особа страждала на наркоманію і потребувала лікування від неї, чи добровільно вона звернулась до лікувального закладу і розпочала лікування, а не вимушено, і чи дійсно ставила за мету вилікуватися від наркоманії, а не ухилитись у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

У п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів» також зазначено, що вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з цієї підстави, суду необхідно з`ясовувати, чи дійсно особа страждала на наркоманію і потребувала лікування від неї, чи дійсно вона звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування добровільно, а не вимушено і чи дійсно ставить за мету вилікуватися від наркоманії, а не ухилитись у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинений злочин. За змістом норм, передбачених частиною 4 статті 307 та частиною 4 статті 309 КК, особа може бути звільнена від кримінальної відповідальності незалежно від того, коли вона вчинила дії, які дають для цього підстави, але до закінчення судового слідства.

Для відповіді на ці питання суду належить також керуватися нормами Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» (далі Закон № 62/95-ВР).

Статтею 1 Закону № 62/95-ВР визначено, що:

- наркоманія - психічний розлад, зумовлений залежністю від наркотичного засобу або психотропної речовини внаслідок зловживання цим засобом або цією речовиною;

- особа, хвора на наркоманію - особа, яка страждає на психічний розлад, що характеризується психічною та (або) фізичною залежністю від наркотичного засобу чи психотропної речовини, і якій за результатами медичного обстеження, проведеного відповідно до цього Закону, встановлено діагноз "наркоманія";

- медичне обстеження - обстеження особи в стаціонарних умовах з метою встановлення діагнозу "наркоманія";

- наркологічні заклади - заклади (відділення або кабінети), які у встановленому законом порядку подають наркологічну допомогу;

- добровільне лікування - лікування від наркоманії, яке здійснюється за згодою хворого або його законного представника.

З огляду на викладене, в цьому провадженні для правильного застосування частини 4 статті 309 Кримінального кодексу України суду належить встановити чи страждала обвинувачена на наркоманію, тобто чи був її психічний розлад, зумовлений залежністю від наркотичного засобу внаслідок його систематичного незаконного вживання та в якому порядку обвинуваченій було встановлено діагноз «наркоманія».

Також суд має пересвідчитись чи було метою обвинуваченої звернення до лікувального закладу одужання від хвороби, а не інші мотиви, такі як уникнення кримінальної відповідальності за незаконні дії з наркотичними засобами, вчиненими без мети збуту.

Порядок проведення медичного огляду та медичного обстеження визначається спільним нормативно-правовим актом центральних органів виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах охорони здоров`я, обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, протидії їх незаконному обігу, Міністерства внутрішніх справ України, Офісу Генерального прокурора (ч. 2 ст. 13 Закону № 62/95-ВР).

Положеннями ч. 3 ст. 12 Закону № 62/95-ВР унормовано, що діагноз "наркоманія" встановлюється лікарсько-консультаційною комісією.

Згідно з ч. 1 ст. 14 Закону № 62/95-ВР якщо в результаті медичного огляду чи медичного обстеження встановлено, що особа, яка зловживає наркотичними засобами або психотропними речовинами і відносно якої встановлено діагноз "наркоманія", потребує лікування, у тому числі в стаціонарних або амбулаторних умовах, лікар-нарколог зобов`язаний запропонувати такій особі пройти курс добровільного лікування і видати направлення до наркологічного закладу для такого лікування.

Частинами 4-6 ст. 14 Закону № 62/95-ВР лікування залежності від наркотичних засобів або психотропних речовин здійснюється в лікувальному закладі незалежно від форми власності за наявності ліцензії центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я на такий вид діяльності. Нагляд за лікуванням такої особи покладається на установи, визначені центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я. Особі, яка добровільно звернулася до наркологічного закладу для проходження курсу лікування, забезпечується, на її прохання, анонімність лікування. Відомості про таке лікування можуть бути надані лише правоохоронним органам у разі притягнення цієї особи до кримінальної або адміністративної відповідальності. На період добровільного лікування хворому видається лікарняний лист, а після закінчення лікування, на його прохання, - довідка із зазначенням мети лікування.

Згідно з наявної в матеріалах провадження довідки Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради "Обласний наркологічний диспансер" № 6271 від 10 серпня 2020 року слідує, що ОСОБА_4 на диспансерному (профілактичному) обліку не перебуває.

Відповідно до акта № 221 спеціальної медичної комісії КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» від 10 листопада 2020 року, лікарем - наркологом було надано висновок, що ОСОБА_4 має синдром залежності до стимуляторів, необхідне лікування наркоманії, протипоказань немає.

Відповідно до наданої стороною захисту довідки від 02.10.2020 року, виданої на бланку Благодійної організації «Благодійне товариство «Реабілітаційний центр алко-наркозалежних «Шанс Плюс», завіреної печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю «Наркологічний центр «Шанс Плюс», обвинувачена перебувала на добровільному лікуванні у стаціонарі наркологічного центру для алко та наркозалежних «Шанс Плюс» з 02.07.2020 по 27.09.2020.

Проте, надані захисником матеріали не містять підтвердження того, що даний благодійний центр має статус лікувального закладу та відповідну ліцензію на лікування залежності осіб від наркотичних засобів.

З метою повного та всебічного розгляду поданого стороною захисту клопотання про звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності суд неодноразово звертався до благодійної організації, де обвинувачена проходила лікування та, окрім іншого, просив надати всі документи, на підставі яких здійснюється діяльність цієї благодійної організації (копії статуту, ліцензії тощо). Проте, такі документи суду надані не були.

Отже, матеріали справи не містять доказів того, що реабілітаційний центр є закладом охорони здоров`я, затвердженого МОЗ України. Відомості про те, що дане товариство має ліценцію від центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я на такий вид діяльності в матеріалах справи відсутні.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність доводів захисника обвинуваченої щодо наявності правових підстав для звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України

Оскільки відсутні підстави для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності з вищезазначених підстав, то відповідно відсутні і підстави для закриття кримінального провадження.

Керуючись ч. 4 ст. 309 КК України, ст. 284, 288, 372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про звільнення обвинуваченої ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає, заперечення проти неї може бути включене до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Суддя ОСОБА_1