Березівський районний суд Одеської області
22.04.2021
Справа № 508/70/21
Провадження № 1-кп/494/148/21
УХВАЛА
22.04.2021 року м. Березівка
Суддя Березівського районного суду Одеської області ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Березівка матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_4 за частиною першою статті 297 Кримінального кодексу України (далі- КК України), -
24 лютого 2021 року до Березівського районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт та додані документи за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 297 КК України.
В підготовчому судовому засіданні прокурор висловив думку про можливість призначення судового розгляду.
Представник потерпілої звернувся до суду з клопотанням, в якому заперечував проти призначення обвинувального акту до розгляду, вважав, що як вбачається з матеріалів кримінального провадження обвинувальний акт відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, зокрема в ньому не міститься викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, а лише викладені анкетні данні обвинуваченого, зміст підозри, а також ті фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється обвинувачений, у відношенні якого був направлений обвинувальний акт до суду, й правова кваліфікація кримінального правопорушення, в якому він підозрюється. Разом з цим, такі відомості, у відповідності до положень ст. 277 КПК України, становлять зміст повідомлення про підозру, а тому обвинувачений за цим процесуальним рішенням, має лише статус підозрюваного. З урахуванням того, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а тому представник потерпілої приходить до висновку про наявність обставин, що перешкоджають судовому розгляду обвинувального акту щодо обвинуваченого.
Прокурор в судовому засіданні заперечив подане клопотання про повернення обвинувального акта.
Обвинувачений ОСОБА_4 щодо можливості призначення обвинувального акту до судового розгляду та вирішення питання стосовно клопотання потерпілої про повернення обвинувального акту покладався на думку суду.
Суд, заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт з додатками, доходить висновку, що він на підставі п. 3 ч. 3 ст.314 КПК України підлягає поверненню прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України.
Відповідно до пункту 3 частини третьої ст. 314 КПК України «У підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення: про повернення обвинувального акту…, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу».
Зміст обвинувального акту, порядок його складання та затвердження, а також які документи долучаються до нього передбачені статтею 291 КПК України, вимогам якої не відповідає обвинувальний акт з додатками відносно ОСОБА_4 .
Згідно із ст. 291 ч.1 КПК України обвинувальний акт - це процесуальний документ про закінчення досудового розслідування, якій складається слідчим, після чого затверджується прокурором.
Згідно п.5 ч.2 ст.291 КПК України, крім іншого, в обвинувальному акті має бути наведено виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
У постанові від 24 листопада 2016 року у справі № 5-328кс-16, переглядаючи судові рішення з підстав, передбачених пунктом 2 ст. 445 КПК України, яка є обов`язковою для виконання, Верховний Суд України зазначив, що аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників:
1) фактичних обставин кримінального правопорушення;
2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»);
3) формулювання обвинувачення.
При цьому, як зазначено далі у вказаній постанові, під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, суд відзначає, що, як підкреслено у наведеній постанові, - є головним, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. З огляду на це обставини, які, відповідно до частини першої статті 91 КПК, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, розмір процесуальних витрат, мають бути викладеними чітко і конкретно, та наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.
При цьому, Верховний Суд України звернув увагу на необхідність дотримання правових позицій, викладених у міжнародних джерелах права. Так, у рішенні від 25 липня 2000 року у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський суд з прав людини зазначив, що: "Обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. "b" ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення.
В даному обвинувальному акті, ці вимоги органами досудового розслідування не дотримані.
Зокрема, аналіз обставин викладення фактичних обставин вчинення злочину, передбаченого частиною 1 статті 297 КК України та формулювання обвинувачення, свідчить про наступне.
Так, ОСОБА_4 ставиться за провину наруга над тілом померлого (ч.1 ст.297 КК України).
Проте, в обвинувальному акті прокурором не дано правову оцінку діям ОСОБА_4 , які полягали в нанесенні ОСОБА_5 ударів кулаком руки в область живота та в обличчя останнього, нанесення ОСОБА_4 металевим савком з дерев`яною ручкою удару в область голови ОСОБА_5 та нанесення ОСОБА_4 в область голови ОСОБА_5 2-3 ударів сковорідкою, чим спричинено останньому тілесні ушкодження; не зазначено в обвинувальному акті, що стало причиною смерті ОСОБА_5 , чи пов`язана смерть останнього з діями ОСОБА_4 по нанесенні тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .
Виклад фактичних обставин справи не узгоджується з правовою кваліфікацією дій ОСОБА_4 , оскільки як вбачається з обвинувального акту, окрім наруги над тілом, обвинувачений завдав тілесні ушкодження ОСОБА_5 , а в підготовчому судовому засіданні ОСОБА_4 повідомив, що вбив ОСОБА_5 .
Окрім цього, з фактичних обставин справи взагалі не зрозуміло причини конфлікту між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , яким чином ОСОБА_5 , після отримання вказаної в обвинувальному акті кількості тілесних ушкоджень, зміг самостійно вийти з будинку ОСОБА_4 і при цьому лягти на дивані господарського приміщення на території домоволодіння останнього.
Також, у обвинувальному акті взагалі відсутній мотив вчиненого та яку мету переслідував обвинувачений при спаленні трупа ОСОБА_5 , на що саме був спрямований умисел: на знищення трупа чи укриття злочину.
Суд не вдається до оцінки доказів чи доведення вини по даному кримінальному провадженні, а лише аналізує правову кваліфікацію вчиненого.
Виходячи з наведеного виклад фактичних обставин, які прокурор вважає встановленими, кваліфікація вчиненого і формулювання обвинувачення в обвинувальному акті є суперечливими між собою та мають заперечення потерпілої щодо повноти, всебічності і об`єктивності відображення подій.
Такий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, взагалі не дозволяє суду визначити межі судового розгляду щодо обвинуваченого.
Більше того, ці недоліки викладу фактичних обставин кримінального правопорушення не дали можливість органу досудового слідства зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою, зокрема, належним чином викласти формулювання обвинувачення.
Так "формулювання обвинувачення", як складової частини обвинувального акта, має визначатись у логічному зв`язку з положеннями ст. 373 КПК України, які визначають вимоги до змісту вироку та оперують поняттям "формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним". Так, пунктом 2 частини 3 статті 373 КПК України встановлено, що у мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Таким чином, на підставі встановлених прокурором фактичних обставин кримінального правопорушення з урахуванням пункту 3 частини 1 статті 3 КПК України зміст формулювання обвинувачення, як складової частини обвинувального акта, яке буде підлягати доведенню під час судового розгляду, має містити формулювання вчиненого особою діяння, передбаченого Кримінальним Кодексом України, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів його вчинення.
Ці недоліки не можуть бути усунутими під час судового розгляду.
Більше того, як доведено вище, наведені вище недоліки обвинувального акту не дозволяють навіть розпочати судовий розгляд, тим більше - на засадах Верховенства права.
Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 314 КПК України за таких обставин наявний в суді обвинувальний акт, як такий, що не відповідає вимогам Кримінального процесуального Кодексу України, необхідно повернути прокурору для усунення недоліків, задовольнивши в цій частині клопотання представника потерпілої.
Керуючись ст. ст.314,315,370 - 372 КПК України, суд
Клопотання представника потерпілої про повернення обвинувального акту - задовольнити.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Березівський районний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_1