Номер провадження: 11-сс/813/801/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 13.04.2021 року у кримінальному провадженні №0000588 від 11.04.2021 року, -

встановив:

оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , погодженого прокурором Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, вилучене під час проведення огляду місця події 10.04.2021 року, за адресою: м. Одеса, вул. Інглезі, біля буд. 1 на узбіччі автомобільної дороги, а саме: предмет зовні схожий на пістолет з наявним маркуванням KWC made in Taiwan 7 CAL 1.5 mm, з порожнім магазином та предметом зовні схожим на газовий балон, які вилучено та поміщено до картонної коробки, ціпку з жовтого матеріалу на якій знаходиться хрестик з матеріалу жовтого кольору, який в подальшому вилучено та упаковано до спец пакету НПУ SUD 112743, автомобіль марки «Opel Vectra b» сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 .
Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на наявність правових підстав для накладення арешту на частину вилученого під час огляду місця події, оскільки існує необхідність забезпечення його збереження, для проведення ряду слідчих дій, експертних досліджень. Слідчим суддею враховано, що відповідно до матеріалів клопотання, постановою від 12.04.2021 року вказане в клопотанні майно визнано речовими доказами у кримінальному проваджені. Також слідчий суддя врахував, що не накладення арешту на тимчасово вилучене майно може призвести до його знищення, приховання, що у свою чергу призведе до втрати доказів у кримінальному проваджені та суттєво ускладнить процес розслідування справи.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_9 в інтересах власника майна ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржену ухвалу, в частині накладення арешту на транспортний засіб та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого, в частині накладення арешту на транспортний засіб. Апелянт стверджує, що ухвала слідчого судді необґрунтована та незаконна, винесена з істотним порушенням норм кримінального процесуального права. Слідчим суддею допущені неповнота судового розгляду, не враховано, що постанова про визнання вилученого майна речовими доказами, а саме транспортного засобу, не є мотивованою, не обґрунтовано, що вилучене майно відповідає критеріям ст.98 КПК України.

Разом з апеляційною скаргою адвокат подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді. Однак, подання ОСОБА_10 клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження є зайвим, оскільки останнім фактично дотримано строк звернення з апеляційною скаргою, а тому строк на апеляційне оскарження поновлення не потребує.

У відповідності до положень ч.4 ст.405, ч.4 ст.107 КПК України (далі КПК), апеляційний розгляд проведено за відсутності сторін провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів, оскільки сторони провадження в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача; вивчивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Вирішуючи питання про можливість розгляду апеляційної скарги, яка подана особою яка, відповідно до матеріалів кримінального провадження, не має процесуального статусу і не є стороною цього провадження, апеляційний суд виходить з наступного.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно матеріалів судового провадження та змісту клопотання слідчого про накладення арешту на майно, зазначене в оскаржуваній ухвалі майно, належить ОСОБА_11 .

Таким чином, з урахуванням аналізу норм закону, закріплених в ст.41 Конституції України, ч.1 ст.174, п.10 ч.1 ст.393 КПК України, ОСОБА_12 або його представник є особами, які можуть звернутися з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно.

Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність ухвали слідчого судді районного суду, в частині накладення арешту на транспортний засіб, апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Згідно з вимогами ст.404 КПК України (далі КПК), рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Перевіряючи рішення слідчого судді районного суду та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з того, що у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону, арешт майна це один із заходів забезпечення кримінального провадження та є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення.

Зокрема положення ст. 2 КПК визначають завдання кримінального судочинства, а саме: захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень; охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження; забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Як убачається з матеріалів судової справи СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному проваджені №0000588 від 11.04.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України.

В рамках вказаного кримінального провадження 10.04.2021 року в період часу з 19:40 год. по 21:04 год. на підставі згоди ОСОБА_13 на проведення огляду транспортного засобу, який знаходить у нього в користуванні, проведено огляд місця події за адресою: м. Одеса, вул. Інглезі, біля буд. 1 на узбіччі автомобільної дороги, під час якого виявлено та вилучено майно, зазначене у клопотанні слідчого.
12.04.2021 року постановою слідчого виявлене та вилучене під час обшуку майно визнано речовими доказами у вищевказаному кримінальному провадженні.

Після чого, слідчий звернувся до слідчого судді клопотанням про накладення арешту на майно, яке було виявлене та вилучене під час проведення огляду місця події 10.04.2021 року, за адресою: м. Одеса, вул. Інглезі, біля буд. 1 на узбіччі автомобільної дороги.
13.04.2021 року ухвалою слідчого суддіКиївського районного суду м. Одеси задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на майно, зазначене у клопотанні.

Клопотання слідчого мотивоване тим, що вилучені речі та майно могли зберегти на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, могли бути предметом злочину, мають значення ключових доказів. Для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування необхідно провести ряд слідчих та процесуальних дій, зокрема проведення огляду вилученого майна, проведення експертних досліджень, що у подальшому надасть можливість слідству використати вказане майно як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Окрім того, не накладення арешту на тимчасово вилучене майно може призвести до його знищення чи спотворення, що у свою чергу позбавить орган досудового розслідування можливості використання вказаних предметів як речових доказів, притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності.
Апеляційним судом встановлено, що клопотання слідчого та обставини, на які посилається останній, як на обґрунтування необхідності накладення арешту на майно, фактично відповідає вимогам ст.171 КПК та узгоджується з положеннями ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

При розгляді клопотання слідчого, слідчий суддя, пославшись на вимоги ст.170 КПК, задовольнив клопотання та наклав арешт на майно, вилучене під час обшуку, зазначивши про те, що воно відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК. Слідчий суддя також послався на те, що не накладення арешту на тимчасово вилучене майно може призвести до його знищення, приховання, що у свою чергу призведе до втрати доказів в рамках кримінального провадження та суттєво ускладнить процес встановлення істини у кримінальному провадженні.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками слідчого судді та вважає, що вилучені в ході обшуку предмет, схожий на пістолет, транспортний засіб та інші предмети відповідають критеріям визначеним ст.98 КПК, а тому в даному кримінальному проваджені з правовою кваліфікацією за ч.2 ст.296 КК України, це майно може бути речовими доказами та потребує детального дослідження.
Апеляційний суд визнає непереконливими доводи адвоката щодо відсутності в клопотанні слідчого та ухвалі слідчого судді конкретних відомостей, що вилучений транспортний засіб має ознаки речових доказів, оскільки у вказаних процесуальних документах зазначено, що транспортний засіб відповідає критеріям ст. 98 КПК, зокрема в оскарженій ухвалі слідчий суддя вказав, що вилучене майно може містити на собі відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, зокрема, на них може міститися інформація, яка має відношення до кримінального провадження щодо обставин вчинення хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку.
Доводи апелянта відносно того, що ОСОБА_12 є лише користувачем автомобіля, за кримінальним провадженням не має статусу підозрюваного, апеляційний суд визнає безпідставними, оскількидіючий кримінальний процесуальний закон України не ставить в залежність можливість накладення арешту на майно з процесуальним статусом особи, у володінні якого воно перебуває на час вирішення клопотання щодо необхідності його арешту.

Підстав сумніватися в розумності та співрозмірності обмеження права власності на вилучене майно завданням кримінального провадження апеляційний суд на даній стадії досудового розслідування не вбачає. Можливість настання надмірно тяжких наслідків арешту майна для власника, апеляційним судом також не встановлено та апелянтом не доведено.

Апеляційний суд також враховує, що у разі відсутності подальшої потреби в арешті вилученого майна, власник або володілець майна не позбавлений можливості надати суду відповідні докази та ініціювати питання про скасування арешту в порядку ст.174 КПК.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК, наклав арешт на майно зазначене у клопотанні, що буде слугувати меті забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для власника, та забезпечив своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому вимоги апелянта щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваної ухвали, слід визнати непереконливими.

У відповідності до положень п.1 ч.3 ст.407 КПК України, згідно з якими апеляційний суд, за наслідками апеляційного розгляду має право залишити ухвалу слідчого судді без змін, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст.ст. 170-173, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_14 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 13.04.2021 року, якою накладено арешт на майно вилучене під час проведення огляду місця події 10.04.2021 року, за адресою: м. Одеса, вул. Інглезі, біля буд. 1 на узбіччі автомобільної дороги, в рамках кримінального провадження №0000588 від 11.04.2021 року залишити без змін.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4