Справа № 152/830/21
В И Р О К
іменем України

30 серпня 2021 року м. Шаргород

Справа №152/830/21

Провадження №1-кп/152/78/21

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:
секретаря судового
засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, офіційно не працевлаштованого, невійськовозобов`язаного, не є пенсіонером, не є особою з інвалідністю, не судимого,

- у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, кримінальне провадження щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000082 11.06.2021 року,

з участю сторін кримінального
провадження

зі сторони обвинувачення:
прокурора у кримінальному
провадженні в.о. начальника
Шаргородського відділу
Жмеринської окружної
прокуратури ОСОБА_4 ,

зі сторони захисту:
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
учасника судового провадження:
представника органу пробації ОСОБА_5 ,

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_3 , маючи посвідчення водія, 11.06.2021 року приблизно о 18 годині 30 хвилин, будучи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи, згідно з висновком експерта №СЕ-19/102-21/8889-ІТ від 23.06.2021 року, технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 2103» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , що на підставі технічного свідоцтва НОМЕР_2 належить ОСОБА_6 , їдучи по вулиці Заводській в с. Джурин Жмеринського району в напрямку автодороги сполученням «Немирів-Могилів-Подільський» неподалік від електроопори №ТП215, з урахуванням дорожніх умов, не вибрав безпечну швидкість керованого ним транспортного засобу, не врахував дорожньої обстановки, не впорався з керуванням та допустив з`їзд із проїзної частини дороги і здійснив наїзд на металевий стовп освітлення вулиці.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «ВАЗ 2103» з державним номерним знаком НОМЕР_1 ОСОБА_7 , відповідно до висновку експерта за №30 від 29.06.2021 року, отримав тілесні ушкодження у виді закритого перелому правої ключиці зі зміщенням уламків, яке відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, так як спричиняє за собою тривалий розлад здоров`я терміном понад три тижні. Дані тілесні ушкодження утворилися від дії твердого тупого предмета (предметів), можливо, 11.06.2021 року в умовах дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до висновку токсикологічної експертизи за №1711 від 18.06.2021 року, при судово-медичній експертизі крові ОСОБА_3 методом газово-рідинної хроматографії виявлено етиловий спирт у концентрації 3,0 ‰.

Згідно з висновком експерта за №СЕ-19/102-21/8928-ІТ від 23.06.2021 року, в даній дорожній ситуації, що склалася, в діях водія автомобіля марки «ВАЗ 2103» з державним номерним знаком НОМЕР_1 ОСОБА_3 з технічної точки зору вбачається невідповідність вимогам п.12.1 Правил дорожнього руху України, при цьому невідповідність вимогам п.12.1 Правил дорожнього руху України знаходиться в причинному зв`язку з виникненням та наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

Під час руху ОСОБА_3 допустив порушення вимог: пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, з гідно з яким водієві забороняється, в тому числі, керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння; пункту 12.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

При цьому, на момент експертного огляду, відповідно до висновку експерта №СЕ-19/102-21/8889-ІТ від 23.06.2021 року, гальмівна система та рульове керування автомобіля «ВАЗ 2103» з державним номерним знаком НОМЕР_1 знаходяться у працездатному стані. У деталях та вузлах гальмівної системи та рульового керування автомобіля «ВАЗ 2103» з державним номерним знаком НОМЕР_1 на момент експертного огляду експлуатаційних несправностей, які б виникнули до ДТП та могли впливати на можливий некерований рух чи керованість даного автомобіля до початку розвитку події ДТП не виявлено. Зазначені несправності виникли в процесі розвитку події ДТП.

Отже, між тим, що внаслідок ДТП потерпілий ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості та порушенням обвинуваченим ОСОБА_3 вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України, є прямий причинний зв`язок.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286-1 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, яке передбачене ч.1 ст.286-1 КК України і викладене в обвинувальному акті від 29.06.2021 року.

Прокурор ОСОБА_4 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 не заперечує щодо здійснення судового розгляду за правилами, передбаченими ч.3 ст.349 КПК України, про що надав суду письмову заяву (а.с.37).

Потерпілий ОСОБА_7 в судовий розгляд не прибув, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином (а.с.24).
При цьому, потерпілий ОСОБА_7 06.07.2021 року подав до суду заяву про розгляд кримінального провадження у його відсутності через неможливість прибувати в судові засідання. Крім того, у заяві потерпілий зазначив, що не має до обвинуваченого претензій матеріального та морального характеру, оскільки шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, йому відшкодовано, у зв`язку із чим просить обвинуваченого суворо не карати. До того ж, у заяві потерпілий повідомив, що не оспорює фактичні обставини справи, що викладені в обвинувальному акті, зміст їх розуміє, тому просить не досліджувати під час судового розгляду, його позиція з цього приводу є добровільною, а також йому зрозумілі наслідки апеляційного оскарження у випадку розгляду справи у порядку, встановленому ч.3 ст.349 КПК України (а.с.25).
Виходячи з вимог ст.325 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду…
Заслухавши думки учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , враховуючи подану потерпілим ОСОБА_7 заяву, суд вважає можливим за його відсутності з`ясувати обставини кримінального провадження та проведення судового розгляду без участі потерпілого.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому злочині, який передбачений ч.1 ст.286-1 КК України і викладений в обвинувальному акті від 29.06.2021 року, та беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_7 , викладену в заяві до суду, за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_3 розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності його позиції у суду немає.

Суд також роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_3 , що при таких обставинах він позбавляється права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.

Потерпілий ОСОБА_7 в заяві до суду повідомив про неоспорювання ним фактичних обставин справи та про обізнаність із наслідками розгляду справи за правилами, встановленими ч.3 ст.349 КПК України (а.с.25).

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати…

При судовому розгляді кримінальної справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, питання, визначені ч.1 ст.368 КПК України, вирішуються судом.

Так, будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_3 щиро покаявся, зазначив, що виявляє жаль з приводу вчинення злочину, готовий нести призначене судом покарання, під час досудового розслідування він активно сприяв розкриттю злочину, так як приймав участь добровільно у всіх слідчих діях, добровільно надав показання щодо обставин, механізму та способу вчинення злочину, також добровільно надає показання під час судового провадження щодо обставин вчинення злочину.

Обвинувачений ОСОБА_3 суду показав, 11.06.2021 року у другій половині дня до нього звернувся його сусід ОСОБА_7 та попросив відвезти до сестри, яка проживає у с. Джурин, забрати грошові кошти. Він повідомив ОСОБА_7 , що автомобіль «ВАЗ 2103» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , який на той час перебував у його користуванні, знаходиться на ремонті у жителя с. Джурин ОСОБА_8 , тому запропонував потерпілому піти до сестри пішки, а по дорозі забрати автомобіль з ремонту і таким чином доїхати додому. ОСОБА_7 погодився на його пропозицію. Він та ОСОБА_7 пішли до сестри останнього, ОСОБА_7 отримав у неї грошові кошти і по дорозі до ОСОБА_9 , де ремонтувався його автомобіль, зайшли у магазин, де вживали спиртні напої: горілку та пиво. Кількість випитого спиртного була великою, але він відчував себе впевнено, вважав, що може сісти за кермо автомобіля та поїхати додому. Приблизно о 18.30 годині 11.06.2021 року він зайшов до ОСОБА_8 , забрав з ремонту автомобіль «ВАЗ 2103» з державним номерним знаком НОМЕР_1 та вирішив їхати додому. Він сів за кермо автомобіля, ОСОБА_7 сів на переднє пасажирське сидіння, а також на заднє пасажирське сидіння позаду нього сів його знайомий по імені ОСОБА_10 , якому необхідно було доїхати до центру села. Прямуючи по вул. Заводській у с. Джурин в напрямку до свого будинку, який знаходиться на АДРЕСА_1 , він відволікся від керування автомобілем на пасажира, тому не впорався із керуванням та на швидкості 50-60 км/год з`їхав з проїжджої частини дороги і наїхав на металевий стовп освітлення вулиці. В результаті ДТП у автомобілі зірвалися сидіння, розбилося скло, тому пасажир ОСОБА_7 отримав тілесне ушкодження у виді перелому ключиці.

До того ж, обвинувачений ОСОБА_3 запевняє суд, що не вчинятиме злочинів, так як виправив свою поведінку, просить його суворо не карати, оскільки ним відшкодовано збитки потерпілому.

За таких обставин, виходячи з аналізу обвинувального акту, допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, що характеризують його особу, а також досудову доповідь, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, доведена повністю.
Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286-1 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, а саме: маючи посвідчення водія, 11.06.2021 року приблизно о 18 годині 30 хвилин, ОСОБА_3 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи, згідно з висновком експерта №СЕ-19/102-21/8889-ІТ від 23.06.2021 року, технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 2103» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , що на підставі технічного свідоцтва НОМЕР_2 належить ОСОБА_6 , їдучи по вулиці Заводській в с. Джурин Жмеринського району в напрямку автодороги сполученням «Немирів-Могилів-Подільський» неподалік від електроопори №ТП215, з урахуванням дорожніх умов, не вибрав безпечну швидкість керованого ним транспортного засобу, не врахував дорожньої обстановки, не впорався з керуванням та допустив з`їзд із проїзної частини дороги і здійснив наїзд на металевий стовп освітлення вулиці.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «ВАЗ 2103» з державним номерним знаком НОМЕР_1 ОСОБА_7 , відповідно до висновку експерта за №30 від 29.06.2021 року, отримав тілесні ушкодження у виді закритого перелому правої ключиці зі зміщенням уламків, яке відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, так як спричиняє за собою тривалий розлад здоров`я терміном понад три тижні. Дані тілесні ушкодження утворилися від дії твердого тупого предмета (предметів), можливо, 11.06.2021 року в умовах дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до висновку токсикологічної експертизи за №1711 від 18.06.2021 року, при судово-медичній експертизі крові ОСОБА_3 методом газово-рідинної хроматографії виявлено етиловий спирт у концентрації 3,0 ‰.

Згідно з висновком експерта за №СЕ-19/102-21/8928-ІТ від 23.06.2021 року, в даній дорожній ситуації, що склалася, в діях водія автомобіля марки «ВАЗ 2103» з державним номерним знаком НОМЕР_1 ОСОБА_3 з технічної точки зору вбачається невідповідність вимогам п.12.1 Правил дорожнього руху України, при цьому невідповідність вимогам п.12.1 Правил дорожнього руху України знаходиться в причинному зв`язку з виникненням та наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

Під час руху ОСОБА_3 допустив порушення вимог: пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, з гідно з яким водієві забороняється, в тому числі, керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння; пункту 12.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

При цьому, на момент експертного огляду, відповідно до висновку експерта №СЕ-19/102-21/8889-ІТ від 23.06.2021 року, гальмівна система та рульове керування автомобіля «ВАЗ 2103» з державним номерним знаком НОМЕР_1 знаходяться у працездатному стані. У деталях та вузлах гальмівної системи та рульового керування автомобіля «ВАЗ 2103» з державним номерним знаком НОМЕР_1 на момент експертного огляду експлуатаційних несправностей, які б виникнули до ДТП та могли впливати на можливий некерований рух чи керованість даного автомобіля до початку розвитку події ДТП не виявлено. Зазначені несправності виникли в процесі розвитку події ДТП.

Отже, між тим, що внаслідок ДТП потерпілий ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості та порушенням обвинуваченим ОСОБА_3 вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України, є прямий причинний зв`язок.

Кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_3 органом досудового розслідування за ч.1 ст.286-1 КК України суд вважає вірною.

Отже, обвинувачений ОСОБА_3 повинен нести кримінальну відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за ч.1 ст.286-1 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обтяжуючих покарання обставин, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з норми ст.12 КК України, вчинене ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, що передбачене ч.1 ст.286-1 КК України, є нетяжким злочином.

ОСОБА_3 щиро покаявся у скоєному, а також, на переконання суду, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення. Ці обставини, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.66 КК України, суд враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_3 .

З правового висновку Верховного Суду у постанові від 20.04.2021 року в справі №457/529/20 вбачається, що щире каяття це обставина, яка відображає психічний стан особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, і передбачає глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї кримінально караної поведінки, почуття сорому, докорів сумління і готовність нести кримінальну відповідальність. Щире каяття проявляється у самозасудженні особою вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, прагненні усунути нанесену шкоду та рішенні не вчиняти більше кримінальних правопорушень.

Вказана форма посткримінальної поведінки особи свідчить про те, що в особи відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності.

Поведінка ОСОБА_3 під час судового розгляду кримінального провадження, на переконання суду, свідчить про щирий жаль з приводу вчинених дій та їх осуд.

Тому, суд, враховуючи вище викладені правові висновки Верховного Суду, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття.

З правового висновку Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі №288/1158/16-к вбачається, що під активним сприянням розкриттю злочину розуміють дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам. Саме лише визнання власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням у розкритті злочину.
Суд зауважує, що така обставина, як активне сприяння обвинуваченого в розкритті злочину, не була зазначена в обвинувальному акті.

Проте, з обвинувального акту вбачається, що обвинувачений щиро покаявся.

До того ж доведеність винуватості ґрунтується, у тому числі, й на зізнавальних показаннях самого ОСОБА_3 , що також підтверджує наявність вищевказаної пом`якшуючої обставини.

Тому, суд, враховуючи вище викладені правові висновки Верховного Суду, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як активне сприяння обвинуваченого в розкритті кримінального правопорушення.

Крім того, суд звертає увагу, що із заяви потерпілого ОСОБА_7 від 06.07.2021 року (а.с.25) вбачається, що останній не має претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_3 , оскільки збитки, заподіяні злочином, йому відшкодовано обвинуваченим добровільно.

Вказана обставина не заперечується прокурором ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , який повідомив суду, що надавав кошти на лікування потерпілого.

Відтак, суд враховує добровільне відшкодування ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_7 завданого злочином збитку як пом`якшуючу покарання обставину, згідно з вимогами п.2 ч.1 ст.66 КК України.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено, з огляду на вимоги ч.4 ст.67 КК України, якою передбачено, що якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака кримінального правопорушення, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

Відтак, вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння не може враховуватися судом як обтяжуюча покарання обставина.

ОСОБА_3 є несудимим в силу вимог ст.89 КК України (а.с.53-54).

За місцем проживання в с. Джурин Жмеринського району, ОСОБА_3 характеризується задовільно (а.с.55), має на утриманні неповнолітніх дітей (а.с.56).

ОСОБА_3 не звертався за психіатричною допомогою до лікаря-психіатра та за наркологічною допомогою до лікаря-нарколога Шаргородської МЛ (а.с.57).

З досудової доповіді, що складена представником Жмеринського РС №2 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області вбачається, що ОСОБА_3 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, відбував покарання у виді позбавлення волі на певний строк у загальній кількості 9 років, але має погашені судимості. З характеристики обвинуваченого органом місцевого самоврядування вбачається, що ОСОБА_3 характеризується задовільно. З повідомлення відділення поліції №2 вбачається, що ОСОБА_3 притягувався до адміністративної відповідальності за ст.ст.176, 177, ч.2 ст.44-3, ч.1 ст.173-2, ч.1 ст.130 КУпАП. Зі слів обвинуваченого, в майбутньому прагне дотримуватися законослухняної поведінки та не вживати алкогольних напоїв.

Укладач досудової доповіді ОСОБА_5 у розділі 3 «Оцінка ризику вчинення повторного кримінального правопорушення» досудової доповіді зазначає, що ризик вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення середній, як і ризик небезпеки останнього для суспільства чи окремих осіб також середній (а.с.29-31).

З висновку органу пробації про можливість виправлення ОСОБА_3 вбачається, що виправлення останнього можливе в умовах призначення покарання з випробуванням та іспитовим строком та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України, враховуючи середній ризик повторного кримінального правопорушення та середній рівень небезпеки для суспільства (а.с.29-31).

Головуючим суддею у судовому засіданні 30.08.2021 року оголошено досудову доповідь.

Фахівець І категорії Жмеринського РС №2 з питань пробації ОСОБА_5 в судовому засіданні 30.08.2021 року у повному обсязі підтримала досудову доповідь.

Обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що не має зауважень щодо досудової доповіді.

Прокурор ОСОБА_4 зазначив, що має зауваження щодо досудової доповіді у частині зазначення можливості застосування до ОСОБА_3 покарання з випробуванням та іспитовим строком, оскільки ст.75 КК України не передбачено можливості застосування цієї норми при призначенні покарання за злочини цієї категорії.

Згідно з п.2 ч.1 ст.2 ЗУ «Про пробацію», досудова доповідь письмова інформація для суду, що характеризує обвинуваченого.
Частиною 1 ст.368 КПК України встановлено, що ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

У зв`язку із наведеним суд приймає до відома соціально-психологічну характеристику представником органу пробації ОСОБА_3 .

Разом з тим, суд не погоджується із висновком про можливість виправлення ОСОБА_3 в умовах призначення покарання з випробуванням та іспитовим строком, оскільки вказаний висновок укладача досудової доповіді не ґрунтується на вимогах КК України, зокрема, вимогах ст.75 КК України, тому вважає можливим виправлення обвинуваченого в умовах ізоляції та відбування покарання у виді позбавлення волі.

При цьому, сторони кримінального провадження не просили суд про застосування вимог ст.69 КК України щодо призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, а суд не вбачає підстав для застосування ст.69 КК України при призначенні ОСОБА_3 покарання, оскільки щире каяття у скоєному, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування потерпілому заподіяних злочином збитків позитивно характеризують його особу після вчинення злочину, але не зменшують як суспільної небезпечності кримінального правопорушення, так і суспільної небезпечності особи обвинуваченого.

Також, суд не вбачає правових підстав для застосування ст.75 КК України щодо ОСОБА_3 .

Так, ч.1 ст.75 КК України встановлено, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Так як ОСОБА_3 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керувала транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, то ст.75 КК України не може застосовуватися судом до ОСОБА_3 .

Таким чином, з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання, відсутності обтяжуючих покарання обставин, з врахуванням ставлення ОСОБА_3 до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував потерпілому заподіяні злочином збитки, з врахуванням думки потерпілого ОСОБА_7 , який в заяві до суду просив суворо не карати обвинуваченого, обираючи захід примусу, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 можливе в умовах ізоляції від суспільства, тобто в умовах призначення покарання у виді позбавлення волі на строк, наближений до мінімальної межі передбаченого санкцією частини 1 статті 286-1 КК України, а саме: на строк один рік, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.
При цьому, суд враховує правовий висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 08.02.2018 року у справі №522/20964/16-к, відповідно до якого визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяв досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства. Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їхній небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Так, згідно зі статтею 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційним повноваженням суду, оскільки при визначенні виду, розміру покарання потребує врахування та оцінки конкретних обставин провадження, суспільної небезпечності і характеру кримінального правопорушення, ступеня його тяжкості, даних про особу винного, обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Призначаючи ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі, суд виходить із того, що воно буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, таким, що відповідає його особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.

Зазначений висновок суду узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Цивільний позов у кримінальній справі не заявлявся.

Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати за проведення судових експертиз у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експертів спеціалізованої державної установи.

Зокрема, експертами Вінницького НДЕКЦ МВС України проведено 23.06.2021 року автотехнічну експертизу і надано висновок за №СЕ-19/102-21/8928-ІТ та 23.06.2021 року проведено експертизу технічного стану транспортного засобу і надано висновок №СЕ-19/102-21/8889-ІТ (а.с.47-49, 43-46), вартість експертиз становить, відповідно, 1201,34 грн. та 1201,34 грн. (а.с.41, 42).

Таким чином, ці процесуальні витрати в сумі 2402,68 грн. на залучення експертів з ініціативи сторони обвинувачення, відповідно до ч.2 ст.122 та ч.2 ст.124 КПК України, слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 .

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Так, автомобіль «ВАЗ 2103» з державним номером НОМЕР_1 , який визнаний речовим доказом, приєднаний до матеріалів кримінальної справи (а.с.40), та залишений на зберігання на арештмайданчику ВП №2 Жмеринського РВП, слід повернути власнику ОСОБА_6 .

Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376 КПК України, на підставі ч.1 ст.286-1 КК України, суд

засудив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, та засудити його за цією статтею до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не застосовувати.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 вираховувати з дня його затримання на виконання цього вироку суду.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави на відшкодування процесуальних витрат за проведення експертизи залученими стороною обвинувачення експертами спеціалізованої державної установи Вінницького НДЕКЦ МВС України: 2402 (дві тисячі чотириста дві) гривні 68 (шістдесят вісім) копійок за проведення автотехнічної експертизи 23.06.2021 року за №СЕ-19/102-21/8928-ІТ та 23.06.2021 року експертизи технічного стану транспортного засобу за №СЕ-19/102/-21/8889-ІТ.

Речовий доказ: автомобіль «ВАЗ 2103» з державним номером НОМЕР_1 повернути власнику ОСОБА_6 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1