ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2177/21 Справа № 207/2353/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 липня 2021 року якою застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України,
за участю:
секретаря судового засідання - ОСОБА_6 ,
прокурора - ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_5 ,
захисника - адвоката ОСОБА_8 , -
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 липня 2021 року застосовано щодо ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 діб, до 03 вересня 2021 року.
Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції, враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який раніше судимий, ймовірну можливість обвинуваченим продовжити протиправну поведінку, відсутність відомостей про незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, прийшов до висновку про те, що інший запобіжний захід, окрім як тримання під вартою, не зможе забезпечити належної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати оскаржувану ухвалу та винести законне рішення з врахуванням його конституційних прав, у вигляді домашнього арешту або особистого зобов`язання.
В якості доводів поданої апеляційної скарги обвинувачений посилається на те, що ухвала є необґрунтованою, через те, що містить обвинувальний ухил, такою, що постановлена без врахування думки потерпілої сторони та доводів сторони захисту.
Окрім того, у скарзі апелянтом наголошується на тому, що кримінальне провадження щодо нього було сфабриковано органами досудового розслідування та прокуратури, що підтверджується висновком експертизи, відповідно до якої потерпілий отримав непроникаюче поранення, яке відносить до легких тілесних ушкоджень.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника та обвинуваченого, які апеляційну скаргу підтримали, прокурора, який просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду в межах апеляційної скарги.
Вирішуючи питання законності судового рішення, ухваленого щодо обвинуваченого суд зазначає таке.
Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Вказаним розділом передбачено, в тому числі і порядок подачі, розгляду клопотань про застосування та продовження запобіжних заходів.
При цьому, Конституційний Суд України у своєму рішенні № 1-р/2017 від 23 листопада 2017 року зазначив, що висновки слідчого судді щодо будь-яких обставин, які стосувалися суті підозри, обвинувачення та були взяті до уваги при обґрунтуванні запобіжного заходу, обраного під час досудового розслідування, для суду на стадії судового провадження не є преюдиційними. У підготовчому провадженні суд має перевірити обґрунтованість застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, пов`язаного з обмеженням його права на свободу та особисту недоторканність, та прийняти вмотивоване рішення, незважаючи на те, чи закінчився строк дії ухвали слідчого судді, постановленої на стадії досудового розслідування про обрання такого запобіжного заходу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
В силу вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону.
Апеляційним судом встановлено, що в провадженні Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження № 0000253 щодо ОСОБА_5 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.
02 липня 2021 року до суду першої інстанції надійшло клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 строком на 60 днів.
06 липня 2021 року, судом першої інстанції у судовому засіданні було розглянуто клопотання прокурора за наслідками чого постановлено оскаржувану ухвалу.
Згідно з вимогами п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , суд першої інстанції вислухав думки учасників судового провадження, враховуючи те, що ОСОБА_5 є раніше судимим, даних про зменшення існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які б слугували підставою для застосування запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі, а також стосовно незадовільного стану здоров`я обвинуваченого, які б унеможливлювали його перебування в умовах ізоляції від суспільства не встановив.
Ураховуючи сукупність обставин, в тому числі підготовчу стадію судового провадження, на якій докази не досліджувалися та сторони не допитувалися, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора та обрав щодо ОСОБА_5 винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Ці висновки узгоджуються із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого ОСОБА_5 та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Отже, суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про необхідність обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та належним чином з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цього питання.
Разом з цим, колегією суддів не встановлено переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою та в судовому засіданні апеляційного суду стороною захисту не доведені.
З огляду на викладене, доводи скарги про те, що обрано запобіжний захід необґрунтовано є безпідставними і такими, що не відповідають фактичним обставинам провадження, оскільки наявність у провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, доведено, а тому для їх запобігання було обрано обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Апеляційний суд, також, не вбачає й підстав для застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту або особистого зобов`язання та погоджується з висновком суду першої інстанції, який вказав, що інший запобіжний захід не зможе забезпечити виконання процесуальних обов`язків покладених на обвинуваченого.
При цьому, цей запобіжний захід, з урахуванням його тривалості, не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява № 28969/04 від 16.05.2013), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є вмотивованим і обґрунтованим, та ухвалене у відповідності до вимог кримінального процесуального закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не убачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 липня 2021 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4