Провадження № 1-кс/761/7207/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2021 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого 4 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000111 від 29.05.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 201 КК України, про тимчасовий доступ до речей та документів,

в с т а н о в и в:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло погоджене прокурором ОСОБА_4 у встановленому законом порядку, клопотання старшого слідчого 4 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000111 від 29.05.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 201 КК України, про тимчасовий доступ до речей та документів.

Своє клопотання обґрунтовує тим, що Головним слідчим управлінням Служби безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000111 від 29.05.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 201 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що протягом листопада 2019 року громадянином України ОСОБА_5 , мешканцем м. Збараж Тернопільської області на території Тернопільської області відшукано культурні цінності, а саме предмети, які являють собою фрагменти старовинних предметів посуду та дрібних знарядь, датованих пізнім римським часом, а саме третім століттям нашої ери, та є унікальними пам`ятками старовини пізньоримського часу і відповідно до ст. 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини», ст. 18 Закону України «Про охорону археологічної спадщини» є власністю України.

Частиною 2 статті 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини» визначено, що усі пам`ятки археології, у тому числі ті, що знаходяться під водою, включаючи пов`язані із ними рухомі предмети, є державною власністю. Такі рухомі предмети підлягають віднесенню до державної частини Музейного фонду України, обліку та збереженню у порядку, визначеному законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про охорону археологічної спадщини» знахідки, одержані в результаті археологічних досліджень (нерухомі та рухомі предмети, які були пов`язані з об`єктом археологічної спадщини і виявлені під час археологічних досліджень), є державною власністю.

Так, 29.11.2019 ОСОБА_5 перебуваючи у власному помешканні за адресою: АДРЕСА_1 , розуміючи, що привласнений ним скарб з вищевказаних фрагментів посуду та предметів є пам`яткою археології і державною власністю та має особливу історичну, наукову та культурну цінність, діючи умисно, з корисливих мотивів, протиправно, всупереч вимогам ч. 2 ст. 17, ч.ч. 1,2 ст. 36 Закону України «Про охорону культурної спадщини», ч. 1 ст. 18 Закону України «Про охорону археологічної спадщини», використовуючи персональний комп`ютер розмістив в мережі Інтернет на сайті аукціону « ІНФОРМАЦІЯ_1 » фотографії частини знайденого ним скарбу, а саме: половини великого блюда овальної форми з двома ручками, оформленими у вигляді стилізованого листя із вигравіюваним зображенням риби, шириною 11.3 см., довжиною 45 см.; четвертої частини срібної тарілки (блюда) діаметром близько 47 см., край якої рельєфно прикрашений карбованими перлиноподібними потовщеннями; ложки; ножа; продовгуватого предмету; предмету у вигляді списоподібного леза; кубку з металевою оббивкою руків`я з напівсферичною нижньою частиною та двома місяцеподібними металевими оббивками верхньої частини у якості лоту, використавши для цього нік-нейм користувача аукціону - « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Надалі, на початку грудня 2019 року, більш точної дати в ході досудового розслідування на цей час не встановлено, ОСОБА_5 діючи всупереч вимогам ч. 2 ст. 17, ч.ч. 1,2 ст. 36 Закону України «Про охорону культурної спадщини», ч. 1 ст. 18 Закону України «Про охорону археологічної спадщини», під час телефонної розмови із громадянином України ОСОБА_6 , домовився про протиправний продаж вказаного скарбу, виставленого ним раніше у якості лоту на сайті аукціону « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який є пам`яткою археології, належить державі і має особливу історичну, наукову та культурну цінність.

Після цього, ОСОБА_5 на початку грудня 2019 року, більш точної дати в ході досудового розслідування на цей час не встановлено, на виконання раніше досягнутої із ОСОБА_6 протиправної домовленості, перебуваючи на території залізничного вокзалу в АДРЕСА_2 , діючи всупереч вимогам ч. 2 ст. 17, ч.ч. 1,2 ст. 36 Закону України «Про охорону культурної спадщини», ч. 1 ст. 18 Закону України «Про охорону археологічної спадщини», продав останньому частину зазначеного скарбу, а саме: половину великого блюда овальної форми з двома ручками, оформленими у вигляді стилізованого листя із вигравіюваним зображенням риби, шириною 11.3 см., довжиною 45 см.; четверту частину срібної тарілки (блюда) діаметром близько 47 см., край якої рельєфно прикрашений карбованими перлиноподібними потовщеннями; ложку; ніж; продовгуватий предмет; предмет у вигляді списоподібного леза; кубок з металевою оббивкою руків`я з напівсферичною нижньою частиною та двома місяцеподібними металевими оббивками верхньої частини, які є пам`яткою археології, що належить державі і має особливу історичну, наукову та культурну цінність, отримавши за це від вищевказаної особи грошові кошти у сумі 6 тисяч Євро, що у перерахунку на гривню за офіційним курсом НБУ склало 155 535 грн.

Після цього, протягом травня 2020 року зазначені культурні цінності, які є власністю України, були незаконно переміщені через митний кордон України поза митним контролем, з приховуванням від митного контролю, на територію Федеративної Республіки Німеччина невстановленою групою осіб, де за невстановлених на цей час обставин, опинились у якості лотів № 637 та № 638 аукціону « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (м. Мюнхен, ФРН).

Відповідно до ст. 6 Конвенції «Про заходи, спрямовані на заборону та запобігання незаконному ввезенню, вивезенню та передачі права власності на культурні цінності» від 14.11.1970, ратифікованої Указом Президії Верховної ради Української РСР від 12.10.1988 № 5396-ХІ, держава учасниця зобов`язана запровадити відповідне свідоцтво, яким держава-експортер підтверджує, що вона дала дозвіл на вивезення однієї чи декількох культурних цінностей; заборонити вивезення зі своєї території культурних цінностей, до яких не додано зазначене свідоцтво.

Статтею 13 Закону України «Про вивезення, ввезення та повернення культурних цінностей» передбачено, що у разі прийняття центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері вивезення, ввезення та повернення культурних цінностей, рішення про можливість вивезення (тимчасового вивезення) культурних цінностей власнику культурних цінностей, чи уповноваженій ним особі, видається свідоцтво встановленого зразка на право вивезення (тимчасового вивезення) культурних цінностей. Таке свідоцтво є підставою для пропуску зазначених у ньому культурних цінностей за межі митної території України. Вивезення культурних цінностей без цього свідоцтва забороняється.

Згідно з листом ІНФОРМАЦІЯ_4 (далі МКІП) від 09.06.2020 № 7323/6.11.5, свідоцтво на вивезення (тимчасове вивезення) зазначених вище культурних цінностей з території України МКІП не видавалося.

Відповідно до наявної інформації оперативного підрозділу, ОСОБА_6 протягом 2019-2020 років неодноразово здійснював переміщення через митний кордон України предметів, що імовірно становлять культурну цінність, з приховуванням від митного контролю або поза ним з метою їх подальшого продажу в країнах Європейською Союзу та використовував номер мобільного стільникового зв`язку НОМЕР_1 .

Використання ОСОБА_6 вищевказаного номеру мобільного телефону підтвердилося протоколами слідчих дій, проведених у кримінальному провадженні.

Згідно листа ІНФОРМАЦІЯ_5 від 28.01.2021 у період з 22.03.2019 по 23.12.2019 ОСОБА_6 п`ять разів виїжджав з території України на територію Угорщини.

З метою повного, всебічного і неупередженого розслідування кримінального провадження, а також підтвердження факту спілкування ОСОБА_6 із ОСОБА_5 , а також для встановлення кола інших невстановлених досудовим розслідуванням осіб, причетних до вчинення контрабандного переміщення культурних цінностей через митний кордон України, на даний час необхідно отримати інформацію стосовно дати, часу і тривалості вхідних та вихідних телефонних з`єднань абонента НОМЕР_1 у період з 01.11.2019 по 24.02.2021, з посиланням на ретранслятор та прив`язку до базових станцій та їх адресу в момент кожного вхідного та вихідного телефонного з`єднання; вхідних, вихідних SMS-повідомлень і інформацію про GPRS-трафік, з урахуванням нульових дзвінків вказаного номеру телефону; щодо належності номеру конкретній особі (у випадку, якщо абонент є контрактним).

З огляду на викладене та враховуючи, що у ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_6 » міститься інформація про абонента НОМЕР_1 , що самостійно або в сукупності з іншими доказами має суттєве значення для з`ясування обставин вчинення злочину та встановлення істини в провадженні, швидкого, повного та неупередженого розслідування, встановлення та притягнення винних до відповідальності, а також беручи до уваги, що отримати вказану інформацію в інший спосіб неможливо, слідчий звернувся до суду з цим клопотанням.

В судове засідання слідчий не з`явився, подав до суду заяву, відповідно до якої просив розглядати клопотання за його відсутності, клопотання підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити.

Розгляд клопотання проводиться за відсутності володільця документів на підставі ч.2 ст.163 КПК України.

Суд, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступного висновку.

Згідно вимог ч.1 ст.159 КПК України, тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та, у разі прийняття відповідного рішення слідчим суддею, судом, вилучити їх (здійснити їх виїмку).

Відповідно до положень ч.5 ст.163 КПК України слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, якщо сторона кримінального провадження у своєму клопотанні доведе наявність достатніх підстав вважати, що ці речі або документи: перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи; самі по собі або в сукупності з іншими речами і документами кримінального провадження, у зв`язку з яким подається клопотання, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні; не становлять собою або не включають речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю.

У відповідності з вимогами ч.6, 7 ст.163 КПК України слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, якщо сторона кримінального провадження, крім обставин, передбачених частиною п`ятою цієї статті, доведе можливість використання як доказів відомостей, що містяться в цих речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів.

Слідчий суддя, суд в ухвалі про надання тимчасового доступу до речей і документів може дати розпорядження про надання можливості вилучення речей і документів, якщо сторона кримінального провадження доведе наявність достатніх підстав вважати, що без такого вилучення існує реальна загроза зміни або знищення речей чи документів, або таке вилучення необхідне для досягнення мети отримання доступу до речей і документів.

Так, подане до суду клопотання слідчого відповідає вимогам, регламентованим ч.2 ст.160 КПК України.

При цьому, враховуючи зміст клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя вважає, що слідчим доведено наявність достатніх підстав вважати, що документи, до яких слідчий просить надати тимчасовий доступ, що знаходяться у володінні ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_6 », мають суттєве значення для всебічного, повного та неупередженого дослідження обставин указаного кримінального провадження.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 159-164, 166 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання - задовольнити.

Надати дозвіл старшому слідчому в ОВС 4 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_3 , а також слідчим групи слідчих - старшим слідчим в ОВС 4 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , слідчому в ОВС 4 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_13 , на тимчасовий доступ до наступної інформації, яка знаходиться в оператора мобільного зв`язку ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_6 » ( АДРЕСА_3 ) з можливістю її вилучення в електронному вигляді, а саме: інформації про зв`язок користувача телефонного номеру НОМЕР_1 із наданням інформації щодо з`єднань вказаного телефонного номеру з усіма телефонними номерами у період з 01.11.2019 по 24.02.2021 включно із зазначенням дати, часу, тривалості з`єднань, базових станцій з прив`язкою до місцевості в момент кожного вхідного та вихідного телефонного з`єднання, номерів телефонів і абонентів, з якими здійснювались з`єднання, та змісту вхідних-вихідних текстових sms-повідомлень, що надходили на телефонний номер НОМЕР_1 і відправлялись із зазначеного номеру стільникового зв`язку у вищевказаний період часу та інформацію щодо власника (користувача) даного номеру телефону.

Строк дії ухвали встановити 1 місяць - до 06.04.2021.

Роз`яснити службовим особам ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_6 », що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 166 КПК України у разі невиконання ухвали про тимчасовий доступ до речей і документів слідчий суддя, суд за клопотанням сторони кримінального провадження, якій надано право на доступ до речей і документів на підставі ухвали, має право постановити ухвалу про дозвіл на проведення обшуку згідно з положеннями цього Кодексу з метою відшукання та вилучення зазначених речей і документів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя