Номер провадження: 11-кп/813/1398/21
Номер справи місцевого суду: 501/1371/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 22.03.2021 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Іллічівськ (м.Чорноморськ) Одеської області, громадянина України, який має середню освіту, не працює, не одружений, має малолітню дитину, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:
- 24.10.2019 року Миколаївським райсудом Миколаївської області за ч.4 ст.407 КК України до 3 років позбавлення волі з випробуванням на 1 рік відповідно до ст.75 КК України;
- 30.10.2019 року Іллічівським міським судом Одеської області за ч.1 ст.185 КК України до штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.;
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України у кримінальному провадженні №60000288, внесеного до ЄРДР 16.04.2020 року

установив
Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції.
Вироком Іллічівського міського суду Одеської області від 22.03.2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та йому призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі. Відповідно до ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 24.10.2019 року, остаточно визначивши обвинуваченому покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі. Також вироком вирішено питання речових доказів.
Згідно оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 , 17.03.2020 року, приблизно о 23:30 годині, знаходячись за місцем свого проживання: АДРЕСА_3 , повторно, умисно, з корисливих мотивів, скориставшись неувагою потерпілого ОСОБА_9 , таємно викрав його майно, а саме: мобільний телефон «Honor 10», IMEI: НОМЕР_1 , вартістю 4545 грн., з сім-картою «Водафон», вартістю 20 грн., на рахунку якої знаходились грошові кошти в сумі 180 грн., а всього на загальну суму 4745 грн., після чого викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
Зазначені дії обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції кваліфікував за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений, не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження та доведеності його вини, не погоджується з вироком місцевого суду в частині призначення покарання.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що призначаючи покарання суд першої інстанції неналежним чином врахував наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, визнання своєї провини та активне сприяння розкриттю злочину, відсутність цивільного позову та відшкодування завданої шкоди. Крім того, зазначає, що суд не приділив належної уваги тому, що на його утриманні є син.
На підставі викладеного, обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок відносно нього змінити в частині призначення йому покарання та застосувати до нього дію ст.75 та ст.76 КК України.
Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення потерпілого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків
Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.
З огляду на те, що вирок суду в частині доведеності вини ОСОБА_7 в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення та кваліфікацію його дій ніким не оскаржується, апеляційний суд не перевіряє вирок в цій частині.
Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ч.3 ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, якими суд визнав його щире каяття, сприяння органам досудового розслідування у розкриті злочину та добровільне відшкодування завданої шкоди, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Оцінюючі відомості про особу обвинуваченого, суд врахував його стан здоров`я, характеристику за місцем проживання, не одружений, має малолітню дитину, має батька, який потребує стороннього догляду, не працює, на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, неодноразове притягнення в минулому до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів майнової спрямованості та узяв до уваги що ОСОБА_7 , будучи судимим в 2019 році за вчинення аналогічного злочину, на шлях виправлення не став та в період іспитового строку знову повторно вчинив корисливий умисний злочин.
Крім того, судом враховано висновки досудової доповіді Овідіопольського міськрайонного відділу пробації від 28.07.2020 року, згідно якої обвинувачений оцінюється як правопорушник, хоча й з середнім рівнем небезпеки для суспільства, проте з високим рівнем ймовірності вчинення повторних кримінальних злочинів, його виправлення не можливе без ізоляції від суспільства.
На підставі викладеного, з урахуванням висновку органу з питань пробації щодо неможливості виправлення обвинуваченого без реального його позбавлення волі на певний строк, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 можливі лише в ізоляції від суспільства, оскільки він раніше судимий, однак на шлях виправлення не став, вчинив злочин протягом невідбутого строку покарання, тому суд не вбачав підстав для застосування до нього ст.75 КК України, та обґрунтовано вважав, що обвинуваченому має бути призначене покарання у виді позбавлення волі в межах, визначених санкцією ч.2 ст.185 КК України з застосуванням положень ст.71 КК України, оскільки він вчинив кримінальне правопорушення у період іспитового строку, призначеного попереднім вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 24.10.2019 року.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, який з огляду на встановлені обставини, оцінюючи їх в сукупності, дійшов обґрунтованого висновку, що необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення нових злочинів буде призначення ОСОБА_7 покарання лише у виді позбавлення волі з урахуванням вимог ст.71 КК України щодо призначення покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання не відбутого покарання за попереднім вироком.
Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що доводи обвинуваченого викладені в апеляційній скарзі, були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.
Крім того, апеляційний суд враховує те, що ОСОБА_7 раніше судимий, скоїв інкримінований йому злочин під час іспитового строку за попереднім вироком, що свідчить про те, що обвинувачений належних висновків для себе не зробив та на шлях виправлення не став.
Відповідно до припису п.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Отже, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та зміни вироку в частині призначення покарання немає, оскільки суд першої інстанції обґрунтовано призначив обвинуваченому покарання у межах санкції ч.2 ст.185 КК України з застосуванням вимог ст.71 КК України.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,
постановив
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 22.03.2021 року, у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою у той же час, з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4