ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/8855/21
провадження № 1-кп/753/1334/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2021 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:
головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

захисник ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) № 0001206, за обвинуваченням

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

с. Андрушівка Погребищенського району Вінницької

області, який зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання у м. Києві,

раніше судимого, востаннє вироком

Бориспільського міськрайонного суду Київської області

від 19 квітня 2016 року за ч. 3 ст. 185, на підставі ч. 4

ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі

на строк шість років,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі КК України),

встановив:

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, надійшов до Дарницького районного суду м. Києва 05 травня 2021 року.

Відповідно до висунутого обвинувачення ОСОБА_5 вчинив злочин за таких обставин.

ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що він 20 квітня 2021 року приблизно о 09 год. 50 хв., знаходячись за адресою: м. Київ, Дарницький район, вул. Автопаркова у лісосмузі, помітив ОСОБА_6 , яка прямувала з велосипедом марки «UP «Underprice» 12Ш (30 см) Clifford» жовтого кольору, у цей момент ОСОБА_5 , маючи мету та прямий злочинний умисел на повторне відкрите викрадення чужого майна з метою вчинення повторного, відкритого викрадення чужог майна, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого та реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно, підійшов до потерпілої ОСОБА_6 та з метою подолання можливості її опору, використовуючи заздалегідь взятий з собою предмет ззовні схожий на газовий балон, використовуючи який в якості знаряддя злочину використав його, та розпилив в обличчя ОСОБА_6 вміст балончика, дратівлива дія якого на очі та дихальні шляхи потерпілої викликали короткочасну втрату ним орієнтації.

У подальшому, ОСОБА_5 , усвідомлюючи факт застосування до потерпілої насильства, користуючись її короткочасною дезорієнтацією, вирвав з рук ОСОБА_6 велосипед марки «UP «Underprice» 12Ш (30 см) Clifford» жовтого кольору, вартістю 3 357,90 грн, після чого ОСОБА_5 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись відкрито викраденим майном на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 3 357,90 грн.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого, вчинений повторно, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винним себе за ч. 2 ст. 186 КК України визнав повністю та показав, що дійсно біля трьох місяців тому, точної дати не пам`ятає, побачив потерпілу з велосипедом, і вирішив вказаним велосипедом заволодіти, оскільки потребував грошей на своє лікування. Підійшов до потерпілої, відібрав у неї велосипед та залишив місце події. Щиро розкаюється у вчиненому.

Показання ОСОБА_5 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Також відповідно до п. 6 розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Стосовно спрощення кримінального правосуддя» рекомендується, що оскільки при процедурі «заява підсудного про визнання вини» від обвинуваченого вимагається явка до суду на ранній стадії провадження, щоб заявити в суді публічно чи приймає він чи спростовує обвинувачення проти себе, то суд в таких випадках має вирішувати, обійтися без всього процесу розслідування або його частини чи негайно перейти до розгляду особи правопорушника, ухвалення вироку та, по можливості, вирішення питання щодо компенсації.

Отже, за згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме матеріалів, що характеризують обвинуваченого.

Вина обвинуваченого ОСОБА_5 повністю підтверджується його показаннями, в яких він не оспорював вчинення злочину за викладених у обвинувальному акті обставин, щирим каяттям у вчиненому тощо.

Щодо кримінально-правової кваліфікації дій, то суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 186 КК України за ознакою, що кваліфікує злочин, повторно.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним вчиненому і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення нових злочинів.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до вчиненого (вину визнав повністю, щиро розкаявся), особу обвинуваченого, а саме: на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, неодноразово судимий, вчинив злочин маючи незняту та непогашену судимість, до затримання не працював, має на утриманні неповнолітню дитину, страждає на невиліковне захворювання.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, суд вважає щире розкаяння обвинуваченого.

Обставиною, яка обтяжує покарання, є рецидив злочинів.

З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи ОСОБА_5 , наявних обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, конкретних обставин кримінального провадження щодо вчинення цього злочину, суд щодо призначення основного покарання не знаходить підстав для застосування положень статей 75, 76 КК України, як про це просив захисник.

Застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням не носить загального характеру. З урахуванням всіх обставин вчиненого та особи винного суд не вбачає підстав вважати, що цей випадок є виключним, а обвинувачений заслуговує на державне вибачення та що його виправлення є можливим без ізоляції від суспільства.

Не є вирішальною у цьому випадку й думка потерпілої, яка відмовилась заявляти цивільний позов у зв`язку з фактично поверненням їй відкрито викраденого майна.

Тому суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому міру покарання у виді позбавлення волі, але з урахуванням обставини, яка пом`якшує покарання, стану здоров`я обвинуваченого, суд призначає покарання у мінімальних межах санкції статті.

Запобіжний захід ОСОБА_5 слід залишити обраний до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого.

Долю речових доказів у провадженні вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, статтями 100, 368371, 373, 374 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

У строк відбування покарання зарахувати строк тримання під вартою у цьому провадженні, починаючи з дня затримання, а саме з 20 квітня 2021 року до 11 червня 2021 року включно.

Залишити обраний ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Стягнути з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати у провадженні на залучення експерта у розмірі 951,80 грн.

Після набрання вироком законної сили речові докази у провадженні, а саме:

оптичні диски із записом процесуальних дій у цьому провадженні зберігати у матеріалах кримінального провадження;

велосипед марки «UP «Underprice» 12Ш (30 см) Clifford», залишити власнику за належністю.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1