Справа № 750/3459/21
Провадження № 1-кп/750/193/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2021 року Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:
головуючого: судді ОСОБА_1 ,
з участю: секретаря ОСОБА_2 ,
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
представника потерпілого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000252 від 10.11.2020 стосовно:
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, українця, громадянина України, з середньою освітою, працює водієм тролейбусу КП «Чернігівське тролейбусне управління» Чернігівської міської ради, неодруженого, несудимого в силу ч. 2 ст. 90 КК України, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

10.11.2020, близько 17 години 50 хвилин, ОСОБА_10 , керуючи тролейбусом ЗіУ-682Г-016, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Рокоссовського у напрямку від вул. Шевченка до вул. Всіхсвятська у м. Чернігові.

Рухаючись у вказаному напрямку, ОСОБА_10 о 17 годині 51 хвилині, знаходячись поблизу буд. 14 по вул. Рокоссовського, проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, яка склалась, та при виникненні небезпеки для руху у виді пішохода ОСОБА_11 , котрий перетинав проїзну частину вул. Рокоссовського по регульованому пішохідному переході зліва направо на заборонений сигнал світлофора, яку об`єктивно був спроможний виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, унаслідок чого здійснив наїзд на потерпілого.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді внутрішньочерепної травми (садна обличчя, крововиливи в шкірно-м`язевий лоскут голови; лінійні переломи потиличної, правої тім`яної, скроневої, основної, лобної кісток, субарахноідальні крововиливи, субдуральні крововиливи, вогнища забою головного мозку), закритої травми грудної клітки з переломами ребер, правобічного гемопневмотораксу; саден верхніх кінцівок, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень та мають прямий причинний зв`язок із настанням його смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 у лікувальному закладі.

Смерть ОСОБА_11 настала внаслідок набряку головного мозку, який виник внаслідок внутрічерепної травми.

У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_10 , порушив вимоги п. 2.3 (б) (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі), п. 12.3 (у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, що є причиною та умовою виникнення та настання даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які настали в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнав повністю та показав, що 10.11.2020, керуючи тролейбусом, рухався по вул. Рокоссовського за маршрутом №8. На острівку безпеки між смугами руху зустрічного напрямку бачив двох людей, які стояли. Він рухався на зелений сигнал світлофора. Рухаючись у середній смузі руху та під`їжджаючи до пішохідного переходу, приблизно за два метри перед тролейбусом він побачив людину на пішохідному переході. Він одразу застосував екстрене гальмування та повернув ліворуч, однак не зміг уникнути наїзду на пішохода, який перетинав проїзну частину зліва направо відносно його руху по пішохідному переходу на забороняючий для пішохода сигнал світлофора. Від моменту коли він побачив пішохода до наїзду на нього пройшла 1 секунда. Потерпілий рухався повільно, навіть не намагався пришвидшитися для уникнення наїзду на нього тролейбуса. Як рухався потерпілий по лівій смузі руху попутного для тролейбусу напрямку та як потерпілий опинився перед тролейбусом, він не бачив. Зіткнення відбулось правою стороною тулуба потерпілого та передньою правою частиною тролейбуса, правим нижнім кутом лобового скла. Внаслідок удару потерпілий упав на асфальт. Він вибіг до потерпілого, перевірив пульс, який відчувався на шиї. Одночасно кондуктор зупинила карету швидкої допомоги, що проїжджала повз, а він викликав працівників поліції на місце ДТП. На момент ДТП він був тверезий. Після ДТП він два дні працював кондуктором, а потім почав зловживати алкоголем через те, що сталося. Раніше він був засуджений Печенізьким районним судом Харківської області до 3 років 7 днів позбавлення волі; протягом двох місяців він чекав удома, що його заберуть для виконання вироку, однак за ним не прийшли, тому він поїхав у м. Чернігів, його ніхто не шукав з метою виконання вироку. Просив призначити покарання без позбавлення волі, у скоєному щиро розкаюється, просив вибачення у потерпілих.

Допитаний як потерпілий ОСОБА_7 показав, що він є сином потерпілого ОСОБА_11 . Про обставини ДТП за участю тролейбуса, який збив його батька, йому нічого не відомо. ОСОБА_10 не відшкодовував їм ні витрати на поховання, ні моральну шкоду. Зважаючи на обставини ДТП вважає, що ОСОБА_10 слід призначити нежорстоке покарання.
Потерпіла ОСОБА_6 на підставі ст. 63 Конституції України відмовилась від дачі показань.
Згідно протоколів огляду документів від 12.11.2020, від 25.11.2020 та від 15.12.2020, а також з переглянутих у судовому засіданні відеозаписів з камер зовнішнього відеоспостереження системи «Мережа безпеки» слідує, що пішохід, який ідентифікований у судовому засіданні як потерпілий ОСОБА_11 , вийшов на проїзну частину дороги на забороняючий для його руху червоний сигнал світлофора, рухався не швидко, не прискорився, незважаючи на наближення до нього тролейбуса, який рухався на зелений сигнал світлофора. Коли потерпілий ОСОБА_11 знаходився на середній смузі руху, на нього здійснив наїзд тролейбус, який рухався також по середній смузі руху та за секунду до наїзду на пішохода почав зміщуватися ліворуч для уникнення ДТП.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому суд враховує, що обвинувачений та інші учасники судового провадження вірно розуміють зміст цих обставин, не має сумнівів стосовно добровільності їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку, вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Допитавши обвинуваченого та потерпілого, дослідивши матеріали кримінального провадження в обсязі, узгодженому сторонами кримінального провадження, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого у вчиненні злочину доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Відповідно до статті 65 КК України при визначенні виду та міри покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання.
Зокрема, відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_10 , є тяжким злочином.
Згідно з матеріалами кримінального провадження ОСОБА_10 вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 05.03.2014 був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у вигляді 100 годин громадських робіт; вироком Печенізького районного суду Харківської області від 21.09.2015 ОСОБА_10 був визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 389 КК України, та йому призначено покарання у виді 3 років 7 днів позбавлення волі, вирок набрав законної сили 22.10.2015 року. Згідно обліків МВС і показань обвинуваченого в судовому засіданні останній вирок не був виконаний, доказів ухилення ОСОБА_10 від його виконання під час судового розгляду не було надано.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано протягом 5 років при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин.
Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 24.12.2015 у справі № 5-324кс15, стаття 80 КК передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання. Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання. Водночас засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.
Зважаючи на відсутність доказів про ухилення ОСОБА_10 від відбування покарання, призначеного вироком Печенізького районного суду Харківської області від 21.09.2015, а також відсутність даних про вчиненням ним з дня набрання зазначеним вироком законної сили нового злочину протягом п`ятирічного строку, суд приходить до висновку, що ОСОБА_10 від відбування покарання за вказаним вироком звільняється у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.
За змістом ч. 2 ст. 90 КК України якщо вирок не було виконано, судимість погашається по закінченні строків давності виконання вироку.
Отже, ОСОБА_10 є несудимим в силу ч. 2 ст. 90 КК України.
З наданих у судовому засіданні матеріалів вбачається, що ОСОБА_10 за інформацією Управління патрульної поліції в Чернігівській області до адміністративної відповідальності не притягувався; за медичною допомогою в психіатричне диспансерне відділення та наркологічне диспансерне відділення КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» не звертався; за місцем роботи в КП «Чернігівське тролейбусне управління» ЧМР характеризується посередньо.
Обставиною, що пом`якшує покарання згідно ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття обвинуваченого.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

Згідно досудової доповіді, складеної Новозаводським РВ філії ДУ «Центр пробації» в Чернігівській області стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 , ризик учинення повторно кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як середній; орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та становить середню небезпеку для суспільства (у т.ч. для окремих осіб).
Суд також враховує роз`яснення, викладені в пункті 20 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», згідно з якими при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення кримінального правопорушення, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
З урахуванням викладеного, конкретних обставин кримінального провадження, зокрема, суд зважає на порушення потерпілим ОСОБА_11 п.п. 4.4, 4.9, 8.7.3 «е» Правил дорожнього руху, чим останній створив небезпеку для руху тролейбусу під керуванням обвинуваченого ОСОБА_10 ; а також ураховуючи особу обвинуваченого, його ставлення до вчинених діянь, його необережну форму вини, суд вважає, що достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження вчинення як ним, так і іншими особами, нових злочинів, буде покарання у виді позбавлення волі на певний строк у мінімальних межах санкції статті, якої передбачена відповідальність за вчинений злочин.

З огляду на те, що внаслідок порушення Правил дорожнього руху настала смерть потерпілого ОСОБА_11 , з метою попередження спричинення ОСОБА_10 шкоди здоров`ю іншим особам внаслідок порушення ним вимог Правил дорожнього руху, суд вважає за доцільне застосувати до нього додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Разом з тим, зважаючи, що обвинувачений раніше несудимий; вчинив злочин з необережності та щиро розкаявся у вчиненому; враховуючи ставлення потерпілого ОСОБА_7 і його представника про призначення несуворого покарання зі звільненням від відбування покарання з випробуванням; суд вважає можливим виправлення ОСОБА_10 без ізоляції від суспільства та приходить до переконання про можливість звільнення ОСОБА_10 на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного за цим вироком покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк, із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Зважаючи на положення ст. 377 КПК України та враховуючи, що обвинувачений звільняється від відбування покарання з іспитовим строком, його слід звільнити з-під варти в залі суду. Застосований стосовно ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою слід змінити на запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Накладений ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12.11.2020 арешт на тролейбус ЗіУ-682Г-016 «TROLZA», реєстраційний номер 477, який ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14.01.2021 скасований в частині заборони користування таким транспортним засобом, слід скасувати повністю.

Процесуальні витрати в сумі 5230 грн. 40 коп., пов`язані із залученням експертів, документально підтверджені довідками про витрати на проведення комплексної інженерно-транспортної та фототехнічної експертизи 2615,20 грн., інженерно-транспортної експертизи 1307,60 грн., інженерно-транспортної експертизи 1307,60 грн., слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Керуючись ст. ст. 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_10 наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

-виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Застосований стосовно ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою змінити на особисте зобов`язання до набрання вироком законної сили, поклавши на нього обов`язок повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та місця роботи.
Звільнити ОСОБА_10 з-під варти в залі суду.
Стягнути з ОСОБА_10 на користь держави 5230 грн. 40 коп. процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертів.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12.11.2020, на тролейбус ЗіУ-682Г-016 «TROLZA», реєстраційний номер 477, який ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14.01.2021 скасований в частині заборони користування таким транспортним засобом, скасувати повністю.

Речові докази після набрання вироком законної сили:

-тролейбус ЗіУ-682Г-016 «TROLZA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , залишити в розпорядженні КП «Чернігівське тролейбусне управління» ЧМР;

-куртку та штани ОСОБА_11 залишити в розпорядженні потерпілої ОСОБА_6 ;

-2 відеозаписи з камер зовнішнього відеоспостереження № 130.219 системи «Мережа безпеки», що міститься на оптичному носії DVD-R диск VIDER EXELLENTI 4.7 GB 120 MIN, та відеозапис з камер зовнішнього відеоспостереження № 130.220 та № 130.221 системи «Мережа безпеки», що міститься на оптичному носії DVD-R диск VIDER EXELLENTI 4.7 GB 120 MIN зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Суддя ОСОБА_1