ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1088/21 Справа № 204/1575/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_5 на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2021 року про закриття кримінального провадження № 0000182 щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 358, ч.2 ст.190 КК України, -
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_5
В С Т А Н О В И В :
За ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2021 року закрито кримінальне провадження № 0000182 та звільнено ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 358, ч.2 ст.190 КК України на підставі п.п. 2,3 ч. 1 ст. 49 КК України.
Суд першої інстанції прийшов до висновку, що з дня вчинення ОСОБА_6 , інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 190 КК України, які відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 12 КК України, віднесене до категорії злочинів невеликої тяжкості та середньої відповідно, минув визначений законом строк давності, крім того, по справі відсутні обставини, які б зупиняли або переривали його перебіг, а тому, з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України і п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язковим видом звільнення.

В апеляції:
- потерпілий просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
В обґрунтування вказує, що ухвала є необґрунтованою і винесена передчасно, без встановлення дійсних обставин скоєного кримінального злочину, суд не дав належної оцінки зібраним на досудовому слідстві доказам. Крім того, потерпіла сторона мала намір надати суду нові докази та довести, що умисні дії обвинуваченого повинні бути кваліфіковані за ч.4 ст.190 КК України. Зазначає, що відносно ОСОБА_6 вже було ухвалено вирок, який був скасований з формальних підстав.
Заслухавши обвинуваченого та його захисника, прокурора, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, потерпілого, який підтримав доводи і вимоги своєї апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
За приписом п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язковим видом звільнення.
За вимогами ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.
Вказаних вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.
Згідно матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції відповідно до обвинувального акту встановлено, що злочини у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 190 КК України вчинений 14 січня 2016 року.
Відповідальність за ч. 4 ст. 358 КК України передбачена у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років; за ч. 2 ст. 190 КК України у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк від одного до двох років, або обмеженням волі на строк до п`яти років, або позбавленням волі на строк до трьох років, та які відносяться до категорій невеликої та середньої тяжкості відповідно.
Отже, з моменту вчинення інкримінованих ОСОБА_6 злочинів пройшло більше трьох та п`яти років, а тому відповідно до вимог п.п. 2,3 ч. 1 ст. 49 КК України, обвинувачений підлягає звільненню від кримінальної відповідальності.
Колегія суддів зважає, що вирішуючи питання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд встановлює наявність певного обвинувачення, закінчення відповідних строків, передбачених ст. 49 КК України, і за таких умов зобов`язаний задовольнити клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності.
При цьому звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності є нереабілітуючою підставою, та однією з умов його застосування є згода обвинуваченого, отже цю згоду може бути виражено клопотанням такої особи про звільнення від відповідальності або підтримкою в будь-якій формі відповідного клопотання прокурора, або захисника.
Відповідно до оскаржуваного рішення та наявної в матеріалах кримінального провадженнях заяви, ОСОБА_6 погодився із закриттям кримінального провадження з нереабілітуючих підстав.
Доводи апеляційної скарги потерпілого, що судом не встановлено дійсних обставин скоєного кримінального злочину, не дав належної оцінки зібраним на досудовому слідстві доказам, колегія суддів вважає хибними і безпідставними, оскільки при закритті провадження по справі з вказаної підстави, питання щодо встановлення вини особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, судом не вирішується. Така правова позиція узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема сформульованою у рішенні по справі «Грабчук проти України» від 26 вересня 2006 року, відповідно до змісту якого у разі закриття провадження по справі з нереабілітуючих обставин, питання про доведеність вини особи не вирішується.
Щодо доводів потерпілого, що він мав намір надати суду нові докази та довести, що умисні дії обвинуваченого повинні бути кваліфіковані за ч.4 ст.190 КК України, є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки обвинувачення пред`явлене за ч. 2 ст. 190 КК України, і тому суд відповідно до вимог ст. 337 КК України розглядав дане кримінальне провадження і питання щодо закриття кримінального провадження з підстав закінчення строків притягнення до кримінальної відповідальності в межах обвинувачення.
Апеляційний суд зважає, що у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності згідно із ст. 49 КПК України, суд не має права перебирати на себе функцію обвинувачення та встановлювати склад кримінального правопорушення, винність обвинуваченого та чи підлягає останній покаранню.
Таким чином, судом першої інстанції наведені фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_6 злочинів, перевірені підстави щодо його звільнення від кримінальної відповідальності, дані щодо строків давності та дійшов обґрунтованого висновку про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_6 у разі його звільнення від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.
З огляду на викладене, колегія суддів, вважає ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою, вмотивованою та такою, що не підлягає скасуванню з мотивів наведених в апеляційній скарзі потерпілого, а тому в її задоволенні необхідно відмовити.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2021 року про закриття кримінального провадження № 0000182 щодо ОСОБА_6 , за ч.4 ст. 358, ч.2 ст.190 КК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4