ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/361/21 Справа № 204/7759/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2020 року про відмову у задоволенні подання Державної установи Дніпровська установа виконання покарань (№4) про застосування ст. 82 КК України стосовно засудженого ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2020 року було відмовлено у задоволенні подання Державної установи Дніпровська установа виконання покарань (№4) про застосування ст. 82 КК України стосовно засудженого ОСОБА_9 .
Суд першої інстанції зазначив, що обґрунтування необхідності заміни ОСОБА_7 основного призначеного покарання на більш м`яке, з огляду на його позитивне характеризування за місцем відбування покарання та відсутність стягнень, не може саме по собі свідчити про виправлення засудженого, оскільки сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, але й те, що засуджений усвідомив скоєне, розкаявся і, як наслідок, зробив самостійні кроки на усунення наслідків свого правопорушення шляхом відшкодування шкоди потерпілому.

Судом першої інстанції також зазначено, що обставини справи свідчать про наявність в діях засудженого ОСОБА_7 , як позитивних (отримання одного заохочення), так і негативних чинників (ухилення від виконання вироку суду, в зв`язку з чим його було оголошено у державний розшук), які не дають змогу суду з впевненістю дійти висновку про те, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою довів, що остаточно став на шлях виправлення та виховання, що є основною підставою для застосування пільги, яка передбачена ст. 82 КК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 10 грудня 2020 року.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було відмовлено в застосуванні стосовно нього ст. 82 КК України без пояснення причин та доводів.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного провадження, вивчивши надані матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, коли особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона була засуджена до позбавлення волі.
Відповідно до роз`яснень п. 2 Постанови № 2 від 26 квітня 2002 року Пленуму Верховного Суду України Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність, що засуджений став на шлях виправлення.
З характеристики на засудженого, яка міститься в матеріалах справи вбачається, що ОСОБА_7 засуджений вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2015 року за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді 2 років 1 місяця позбавлення волі.
За час відбування покарання в Державній установі Дніпровська установа виконання покарань №4 ОСОБА_7 характеризується позитивно, дотримується встановлених правил поведінки та розпорядку дня, дисциплінарних стягнень не має, за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці має одне заохочення. У відношенні до представників адміністрації установи ввічливий, виконує їх законні вимоги. Бере особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі. До виховних заходів відноситься відповідально. Працевлаштований кухонним робітником установи. До праці ставиться добре, виконує норми виробітку, виявляє корисну ініціативу. Дбайливо ставиться до виробничого обладнання, майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою. Не допускає порушення вимог пожежної безпеки та техніки безпеки праці, виконує правила виробничої санітарії. Вину у скоєному злочині усвідомив.

З матеріалів справи вбачається, що раніше ОСОБА_7 був засуджений за вчинення умисного корисливого злочину, проте на шлях виправлення не став, знову вчинив умисний корисливий злочин, що характеризує засудженого як особу, яка схильна до систематичної злочинної діяльності.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що наявність у ОСОБА_7 одного заохочення та відсутність стягнень не є підставою для застосування до нього положень ст. 82 КК України, оскільки відповідно ст. 9 КВК України, неухильне додержання правил поведінки, які передбачені для засуджених, є обов`язком засудженого, і виконання даних обов`язків є лише одним з критеріїв, які в своїй сукупності дають підстави вважати, що засуджений довів своє виправлення.

Колегія суддів вважає, що хоча засуджений ОСОБА_7 має позитивну характеристику за час перебування в Державній установі Дніпровська установа виконання покарань №4 і дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, проте це не вказує на факт його виправлення.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції у тому, що подальше виправлення засудженого ОСОБА_7 неможливе в умовах обмеження волі, тому вважає, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 407, 419, 539 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2020 року про відмову у задоволенні подання Державної установи Дніпровська установа виконання покарань (№4) про застосування ст. 82 КК України стосовно засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2020 року про відмову у задоволенні подання Державної установи Дніпровська установа виконання покарань (№4) про застосування ст. 82 КК України стосовно засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4