ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/6055/20 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/1104/21 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
з секретарем - ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 12 листопада 2020 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 04.08.2017 року ОСОБА_7 засуджений за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі.

Початок строку: 12.09.2018 року, кінець строку: 12.09.2021 року.

Засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від покарання відповідно до вимог ст.81 КК України. В обґрунтування клопотання, зокрема посилався на поганий стан здоров`я, наявність тяжких захворювань, у зв`язку з чим також просив застосувати до нього ч.2 ст.84 КК України.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 12 листопада 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення.
Суд обґрунтував прийняте рішення тим, що на даний час засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою і ставленням до праці не довів свого виправлення, а також матеріали особової справи і дані про особу засудженого не дають суду достатніх підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого від подальшого відбування покарання. Крім того, зазначив, що в матеріалах відсутні докази на підтвердження наявності у ОСОБА_7 тяжкої хвороби, що перешкоджає відбуванню покарання.
Не погодившись з рішенням районного суду засуджений подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, ухвалити нове рішення, яким задовольнити його клопотання та застосувати до нього умовно-дострокового звільнення у відповідності до ст.81 КК України, а також застосувати до нього ст.84 КК України. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він став на шлях виправлення, має охайний вид, добровільно виконує роботи по благоустрою колонії. Також вказує, що суд не вірно зазначив в своєму рішенні, що йому було відмовлено комісією на представлення його з поданням за ст.ст.81, 82 КК України, як особу яка не стала на шлях виправлення, оскільки комісією йому роз`яснено було, що ще рано. Окрім цього, посилається на те, що він має захворювання, у зв`язку з чим перебуває на мед. профілактичному обліку в установі. Дані про діагноз хвороби внесені в особову справу.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, вивчивши матеріали провадження та особової справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 04.08.2017 року за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі.

Відповідно до вимог ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до матеріалів особової справи та характеристики, засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 15.09.2018.

Під час тримання в державній установі «Полтавська установа виконання покарань (№23)», характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав.

З 02.10.2018 року відбуває строк покарання в державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)». За час відбування покарання характеризується негативно. За порушення режиму тримання притягувався до дисциплінарної відповідальності два рази, одне з яких не зняте та не погашене у встановленому законом порядку, адміністрацією установи заохочувався один раз для стимулювання право слухняної поведінки.

Намагається підтримувати рівні взаємовідносини з іншими засудженими. Намагається дотримуватися правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом установи.

Свідомо не утримує у чистоті і порядку своє спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд, допускає порушення форми одягу.

Намагається дбайливо ставитися до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд, використовує їх тільки за призначенням.

Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Намагається виконувати роботи із самообслуговування, має достатні навички для самостійного їх виконання.

Свідомо уникає від виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні.

Дотримується вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Відповідно до ст.123 КВК України бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Освіта», до реалізації програми ставиться байдуже.

Відповідно до ст.ст.110, 113 КВК України підтримує соціально-корисні зв`язки з матір ю, шляхом листування та телефонних розмов.

Окрім цього, згідно Витягу з протоколу засідання комісії від 09.10.2019 року, було розглянуто питання щодо можливого застосування до засудженого ОСОБА_7 ст.ст.100, 101 КВК України, комісією установи було вирішено відмовити у застосуванні даних статей, як особі яка не стає на шлях виправлення.

Відповідно до Витягу з протоколу засідання комісії від 08.04.2020 року, по розгляду матеріалу про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, згідно ст.82 КК України, комісія вирішила не направляти такий матеріал відносно ОСОБА_7 до суду, оскільки засуджений не став на шлях виправлення.

Згідно Витягу з протоколу засідання комісії від 07.10.2020 року, було розглянуто питання щодо можливого застосування до засудженого ОСОБА_7 ст.81 КК України, комісією установи було вирішено відмовити у застосуванні данної статті, як особі яка не стає на шлях виправлення.

За вироком суду має сплатити цивільний позов на суму 3300,00 грн. Засуджений ОСОБА_7 до відшкодування ставиться байдуже, не вбачає у цьому суспільну необхідність.

На профілактичних обліках не перебуває. Вину визнав, у скоєному злочині розкаюється.

Згідно висновку з наданої суду характеристики начальника ДУ «Темнівська виправна колонія № 100» за час відбування покарання засуджений ОСОБА_7 не довів своє виправлення, застосування умовно - дострокового звільнення від відбування покарання відповідно до ст. 81 КК України не доцільно.

Отже, матеріали особової справи не відображають процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, зміст вищезазначених матеріалів не свідчить, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 04.08.2017 року.

З огляду на наведене, матеріали особової справи на засудженого не містять об`єктивних даних, які б давали безсумнівні підстави колегії суддів вважати, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Зазначені вище дані про особу засудженого та його поведінка за період відбування покарання в ДУ «Темнівська виправна колонія № 100» свідчать про те, що на час звернення із клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, засуджений не став на шлях виправлення та не довів свого остаточного виправлення.

Згідно із п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України від 26 квітня 2002 року за №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.
Щодо апеляційних доводів засудженого про застосування до нього положень ч.2 ст.84 КК України, то вони є безпідставними, оскільки при дослідженні матеріалів справи та особової справи засудженого встановлено, що вони не містять будь-яких доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_7 тяжкої хвороби, що перешкоджає відбуванню покарання.
Посилання в апеляційній скарзі засудженого на те, що суд не вірно зазначив в своєму рішенні, що йому було відмовлено комісією на представлення його з поданням за ст.ст.81, 82 КК України, як особу яка не стала на шлях виправлення, оскільки комісією йому роз`яснено було, що ще рано, є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах особової справи доказами.
Таким чином, висновки суду на час розгляду клопотання, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення і не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від покарання та застосування щодо нього ч.2 ст.84 КК України, є обґрунтованими.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 12 листопада 2020 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: