Провадження №11-кп/801/411/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 лютого 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
за участі учасників провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міськогосуду Вінницької області від 10.02.2021 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002133, якою відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт у певний період доби, клопотання прокурора ОСОБА_6 задоволено, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебувають матеріали кримінального провадження №0002133 від 25.09.2019 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.
В судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб, яке мотивувала тим, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може продовжувати злочинну діяльність, усвідомлюючи суворість покарання, може вживати заходів, щодо переховування від суду, може вчинити інше кримінальне правопорушення, так як він схильний до вчинення кримінальних правопорушень, про що свідчить неодноразове притягнення його до кримінальної відповідальності. Також, наявні обставини, передбачені п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, зокрема, ризик незаконно впливати на потерпілу, свідків у даному кримінальному провадженні. Обвинувачений перебуваючи на волі, може схиляти свідків до давання завідомо неправдивих показів, так як зі свідками даного кримінального провадження обвинувачений давно знайомий.
Крім того, пояснила, що обвинувачений не має постійного місця роботи, соціально-стримуючих зв`язків, вчинив тяжкий злочин, тому застосування будь-якого іншого запобіжного заходу, крім тримання під вартою, є недієвим та недоцільним.
Просила продовжити обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб та визначити заставу в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Потерпіла ОСОБА_10 підтримала думку прокурора.
Обвинувачений ОСОБА_7 заперечив проти клопотання прокурора.
Захисник ОСОБА_8 заперечив проти клопотання прокурора щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Підтримав свого підзахисного, додатково доповнив, що враховуючи обставини справи, термін перебування під вартою, наявність місця проживання в м. Вінниці, на думку захисту, у суду відсутні підстави для подальшого тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, а ризики на які посилається прокурор не вмотивовані та не доведені, просив суд змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 з тримання під вартою на домашній арешт у певний період доби.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10.02.2021 року в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 з тримання під вартою на домашній арешт у певний період доби відмовлено.
Клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задоволено.
Продовжено ОСОБА_7 строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) діб.
Ухвала суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою діє з 10 лютого 2021 року по 10 квітня 2021 року включно.
Визначено ОСОБА_7 заставу в розмірі 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 181 600 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот) гривень. У разі внесення застави покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки:
- прибувати на виклики суду за першою вимогою;
-не відлучатись з населеного пункту, де він проживає, без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання, роботи або навчання, не відлучатись із місця проживання;
- утриматись від спілкування із особами, які являються свідками у даному кримінальному провадженні;
- носити електронний засіб контролю.
Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави вирішено визначити на час дії ухвали суду.
Виконання ухвали суду доручено прокурору ОСОБА_6 та начальнику Державної установи «Вінницька установа виконання покарань ( №1)».

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 10.02.2020 року скасувати, у продовженні застосування запобіжного заходу відмовити та звільнити його з зали суду.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, постановлене з порушенням вимог кримінального процесуального закону, так як клопотання прокурор про продовження застосування запобіжного заходу подала в день судового засідання, а не за 10 днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Також без врахування практики Європейського суду з прав людини та в порушення п.3 ст.5 Конвенції суд першої інстанції встановлюючи непомірний для обвинуваченого розмір застави, свідомо обмежив останнього у можливості на реалізацію права на заставу передбачену чинним законодавством. Розмір застави судом був визначений виключно, виходячи з суми можливої шкоди та тяжкості покарання, з метою унеможливлення внесення застави, оскільки ОСОБА_7 є непрацюючим та не має ні майна, ні заощаджень. Окрім того зазначає, що суд першої інстанції раніше 22.10.2020 фактично не вирішував питання щодо продовження відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому ухвала про застосування запобіжного заходу щодо нього фактично припинила свою дію 26.10.2020, у зв`язку з чим сторона обвинувачення мала звертатися до суду із клопотанням про обрання щодо обвинуваченого запобіжного заходу.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.
Обвинувачений ОСОБА_7 апеляційну скаргу свого захисника підтримав в повному обсязі і також просив її задовольнити, посилаючись на викладенні в ній доводи.
Прокурор заперечила проти задоволення апеляційної скарги захисника, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, вважає її законною та обґрунтованою.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого, заперечення прокурора, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Статтею 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження булла застосована належна правова процедура.
За частиною першою та п.9 ч.2 ст.131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.
Згідно ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.
Так, прокурор в обґрунтування необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 у своєму клопотанні вказала на незмінність та продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, на докази зібрані у даному кримінальному провадженні.
При вирішенні питання про відмову у задоволенні клопотання захисника щодо застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби та задовольняючи клопотання прокурора щодо продовження останньому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з визначенням застави в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд першої інстанції враховуючи вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, виходив з того, що обраний обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою необхідно продовжити, оскільки будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено. ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, відсутні соціально стримуючі фактори та міцність соціальних зав`язків, не має постійного місця роботи та будь-яких джерел доходу, у зв`язку з чим, більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти зазначеним ризикам.
Також суд першої інстанції з урахуванням майнового стану обвинуваченого, з метою надання права на альтернативний вид запобіжного заходу визначив заставу в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 181 600 гривень.
Так, у відповідності до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, суд, вирішуючи питання щодо продовження строків тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність продовження застосованого виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України віднесене до тяжкого злочину.
Це узгоджується також із нормою п.5 ч.2 ст.183 КПК України, за змістом якої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Наряду з вказаним, у п.42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, проте, при вирішенні питання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції правильно виходив не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України.
Апеляційний суд не може погодитися з доводами захисника щодо скасування обвинуваченому продовженого судом першої інстанції вказаного запобіжного заходу, так як при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати також і тяжкість звинувачення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_7 злочину, який є умисним тяжким злочином, свідчить про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого, який є раніше неодноразово судимою особою за вчинення аналогічних злочинів, за які відбував реальну міру покарання, востаннє засуджений 14.07.2015 вироком Вінницького міського суду Вінницької області до семи років позбавлення волі, наявність постійного місця проживання в м. Вінниці не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, вказують на обґрунтованість продовження застосованого до ОСОБА_7 саме виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою та в судове засідання апеляційного суду надані не були.

Також безумовних підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу та наявність обставин, які могли б бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку обвинуваченого та спростовували б встановлені судом ризики не було встановлено ні судом першої, ні апеляційної інстанції.
Крім того, ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б також свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, або ж про інші обставини, які б переважили встановлені ризики.
Продовження щодо ОСОБА_7 вказаного запобіжного заходу відповідає вимогам ст.ст.177, 178, 183 КПК України.
Судом щодо висловленої в судовому засіданні позиції захисника наведені достатні мотиви для відмови в обранні останньому більш м`якого запобіжного заходу, який зміг би запобігти встановленим в ході розгляду справи та доведеним в судовому засіданні прокурором ризикам. Зокрема, це тяжкість обвинувачення, відсутність істотних змін ризиків, обставин провадження та даних про особу обвинуваченого.
Окрім того, апеляційний суд не бере до уваги посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що 22.10.2020 суд першої інстанції не вирішував питання щодо продовження відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому ухвала про застосування запобіжного заходу щодо нього фактично припинила свою дію 26.10.2020, оскільки відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції від 10.02.2021, а судове рішення від 22.10.2020 щодо продовження відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не є у даному випадку предметом судового розгляду суду апеляційної інстанції. Окрім того, як пояснив захисник обвинуваченого, на ухвалу місцевого суду від 22.10.2020 ним подавалась апеляційна скарга, але з інших підстав ніж ті що зазначені ним у апеляційній скарзі що нині розглядається.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).
Таким чином колегія суддів вважає, що встановлені судом обставини у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення з урахуванням характеру протиправних дій, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , а також даними про особу обвинуваченого, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічні злочини та був засуджений за їх вчинення, відбував призначені покарання, що не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, відсутність постійного місця роботи, ведення антигромадського способу життя, вказують на обґрунтованість продовження застосованого до останнього саме виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою. А також дають підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Згідно положення ч.3 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Таким чином, апеляційний суд переконаний, що продовжуючи обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції на законних підставах правильно визначив розмір застави, врахувавши обставини кримінального провадження, та вимоги ст.ст.177, 178 КПК України.
Порушень правових позицій Європейського суду з прав людини чи істотних процесуальних порушень у цьому провадженні апеляційним судом не виявлено.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційної скарги викладені в ній висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького міськогосуду Вінницької області від 10.02.2021 року щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4