ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/845/21 Справа № 183/2426/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001484 від 19 травня 2017 року, щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Всесвятське Дніпропетровської області, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 246 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2021 року відмовлено в затвердженні угоди про визнання винуватості від 21 травня 2017 року, укладеної між прокурором ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_8 та захисником ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001484 19 травня 2017 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 246 КК України.
Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001484 19 травня 2017 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 246 КК України, повернуто прокурору для продовження досудового розслідування.

Мотивуючи ухвалене рішення суд посилався на те, що враховуючи, що у даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 246 КК України, прокурор не відмовляється від обвинувачення, а лише просить відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості та закрити кримінальне провадження на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із декриміналізацією ст. 246 КК України, суд вважає за необхідне відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування, оскільки закриття провадження на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України судом діючим КПК України не передбачено.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001484 19 травня 2017 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 246 КК України, закрити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Обґрунтовуючи свої вимоги прокурор посилається на те, що судом фактично не здійснено розгляд клопотання прокурора про закриття кримінального провадження, яке підтримали усі учасники провадження, чим порушено вимоги ч. 1 ст. 350 КПК України. Зазначає, що судом не взято до уваги вимоги п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення, просив ухвалу суду скасувати, кримінальне провадження закрити у зв`язку з декриміналізацією кримінального правопорушення.

Захисник ОСОБА_7 не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином, про поважні причини своєї неявки суду не повідомляв, заяв про відкладення розгляду провадження не надходило.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставами для скасування судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом закону, який підлягає застосуванню, тягне за собою скасування судового рішення.

Серед завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура та прийнято законне рішення як під час розслідування справи так і за результатами її судового розгляду.

З цією вимогою кореспондуються вимоги ст. 370 КК України про ухвалення компетентним судом згідно з вимогами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 350 КПК України клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження у судовому засіданні 20 січня 2021 року прокурором було заявлено клопотання про відмову у затвердженні угоди про визнання винуватості та про закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 246 КК України, у зв`язку з декриміналізацією зазначеного правопорушення відповідно до Закону України №2531-VIII від 06 вересня 2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо збереження українських лісів та запобігання незаконному вивезенню необроблених лісоматеріалів». Усі учасники судового засідання підтримали зазначене клопотання прокурора, після чого суд першої інстанції видалився до нарадчої кімнати, разом з тим, повернувшись з нарадчої кімнати, суд оголосив ухвалу, якою відмовив в затвердженні угоди про визнання винуватості та повернув кримінальне провадження на досудове розслідування.

При цьому, зі змісту оскаржуваної ухвали слідує, що суд взагалі не розглядав клопотання прокурора про закриття кримінального провадження, яке підтримали усі учасники судового провадження, та не зазначив свого рішення, прийнятого щодо клопотання прокурора, чим порушив вимоги ст. 350 КПК України.

Також, суд безпідставно послався на ч. 2 ст. 284 КПК України, якою не передбачено закриття провадження судом у зв`язку з набуттям закону, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою з огляду на наступне.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 314 КПК України передбачено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про закриття провадження у випадку встановлення підстав, передбачених п.п. 4-8, 10 ч. 1 або ч. 2 ст. 284 цього Кодексу.

При цьому відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 284 КК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо набрав чинності закон, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою.

Крім того, судом було порушено вимоги ч. 7 ст. 474 КПК України під час прийняття оскаржуваного рішення.

Так, ч. 7 ст. 474 КПК України передбачено обов`язок суду щодо перевірки угоди на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону і зазначені підстави, у разі встановлення яких суд відмовляє в затвердженні угоди.

Зазначеною нормою також передбачено, що у разі відмови в затвердженні угоди, досудове розслідування або судове провадження продовжується в загальному порядку.

Як слідує з роз`яснень, що містяться в п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 13 від 11 грудня 2015 року «Про практику здійснення кримінального провадження на підставі угоди», за наслідками розгляду угоди в судовому засіданні (під час підготовчого судового провадження або під час судового розгляду) суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, врахувавши доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, має прийняти одне із таких рішень: а) затвердити угоду про визнання винуватості чи про примирення, або б) відмовити у затвердженні угоди в разі встановлення підстав, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, та: повернути кримінальне провадження прокурору, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, для його продовження у порядку, передбаченому розділом III КПК; або продовжити судовий розгляд у загальному порядку, якщо угоду було укладено під час його здійснення; або призначити судовий розгляд для проведення судового провадження в загальному порядку, якщо до суду надійшов обвинувальний акт, а угоду було укладено під час підготовчого провадження, а також у випадку подання прокурором відповідного клопотання, пов`язаного з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 246 КК України, завершено досудове розслідування, надано доступ до матеріалів кримінального провадження, складено і вручено обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 283 КПК України однією з форм закінчення досудового розслідування є звернення до суду з обвинувальним актом.

Отже, при направленні обвинувального акта до суду досудове розслідування по кримінальному провадженню щодо ОСОБА_8 закінчено.

Всупереч вимогам ст. 474 КПК України та незважаючи на те, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_8 надійшов до суду разом з угодою про визнання винуватості, суд першої інстанції, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону, дійшов висновку про наявність підстав для відмови в її затвердженні, при цьому не з`ясував думку прокурора щодо можливості призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта, а також питання щодо його повернення, якщо останній не відповідає вимогам КПК України, як того вимагає кримінальний процесуальний закон України, повернувши матеріали кримінального провадження із угодою про визнання винуватості, чим позбавив сторону обвинувачення права висловити свої доводи з приводу того чи були зібрані під час судового розслідування докази, достатні для складання обвинувального акту та чи було завершено досудове розслідування, і вже в залежності від цього приймати відповідні рішення, передбачені ч. 3 ст. 314 КПК України. При цьому судом першої інстанції не встановлено будь-якої невідповідності обвинувального акту вимогам закону.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не врахував тих обставин, що досудове розслідування по вказаному кримінальному провадженню вже закінчено, здійснено відкриття матеріалів, складено обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування та вручено його копії, таким чином повернення кримінального провадження, в даному випадку, позбавлене будь-якого змісту, оскільки не буде досягнуто мети (продовження досудового розслідування), яке по факту є закінченим.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора є слушними, а ухвалу суду першої інстанції не можна визнати законною та обґрунтованою.

Згідно з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу.

Згідно обвинувального акта ОСОБА_8 пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ст. 246 КК України, який останнім скоєно 17 лютого 2017 року та заподіяно державі в особі Новомосковської районної державної адміністрації істотну матеріальну шкоду у розмірі 89 760, 93 грн.

Разом з тим 01 січня 2019 року набрав чинності Закон України №2531-VIII від 06 вересня 2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо збереження українських лісів та запобігання незаконному вивезенню необроблених лісоматеріалів».

Вказаним Законом внесено примітку до ст. 246 КК України, відповідно до якої істотною шкодою вважається така шкода, яка у дві тисячі і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, або інша істотна шкода, завдана навколишньому природному середовищу в частині забезпечення ефективної охорони, належного захисту, раціонального використання та відтворення лісів.

З набранням чинності цим законом змінилось поняття «істотної шкоди» як ознаки складу злочину, передбаченої ч. 1 ст. 246 КК України, що призвело до часткової декриміналізації.

При цьому Законом України №2708-VIII від 25 квітня 2019 року Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо збереження українських лісів внесено зміни до примітку до ст. 246 КК України.

Чинна редакція ст. 246 КК України охоплює істотну шкоду, яка досягла розміру, що у двадцять і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, або інша істотна шкода, завдана навколишньому природному середовищу в частині забезпечення ефективної охорони, належного захисту, раціонального використання та відтворення лісів.

З набранням чинності цим законом змінилось поняття «істотної шкоди» як ознаки складу злочину, передбаченої ст. 246 КК України, що призвело до посилення кримінальної відповідальності.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції враховуються вимоги ч. 4 ст. 5 КК України, відповідно до яких якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Тобто, судом розглядається кримінальне правопорушення, передбачене ст. 246 КК України, в редакції Закону України №2531-VIII від 06 вересня 2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо збереження українських лісів та запобігання незаконному вивезенню необроблених лісоматеріалів», яким частково декриміналізовано відповідальність.

Згідно з пунктом 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України для цілей кваліфікації кримінальних правопорушень неоподатковуваний мінімум доходів громадян обчислюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 цього Кодексу, - п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на один місяць), встановленого законом про державний бюджет на 01 січня відповідного року. І з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2021 року, встановленого статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» (2 270 грн.), податкова соціальна пільга у відповідному роді складає 1 135 грн. (половина розміру прожиткового мінімуму).

Відтак мінімальний розмір істотної шкоди як ознаки злочину, передбаченого ст. 246 КК України (в редакції Закону України Закон України №2531-VIII від 06 вересня 2018 року) має становити 2 270 000 грн., а згідно з обвинувальним актом ОСОБА_8 пред`явлено звинувачення у заподіянні державі в особі Новомосковської районної державної адміністрації матеріальної шкоди у розмірі 89 760, 93 грн.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з ч. 2 ст. 4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України передбачено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотню дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, в тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК Украіни кримінальне провадження закривається в разі, якщо, зокрема, набрав чинності закон, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою.

Таким чином, в даному випадку відбулася часткова декриміналізація покарання шляхом внесення змін до закону про кримінальну відповідальність (ст. 246 КК України), а саме, визначено розмір істотної шкоди (дві тисячі і більше неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інша істотна шкода навколишньому природному середовищу в частині забезпечення ефективної охорони, належного захисту, раціонального використання та відтворення лісів), тому підстави для притягнення ОСОБА_8 за ст. 246 КК України відсутні у зв`язку з декриміналізацією відповідальності за вчинення вказаного діяння, передбаченого цією статтею.

За таких обставин апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 246 КК України, підлягає закриттю на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, задовольнити.
Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2021 року щодо ОСОБА_8 скасувати.
Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001484 19 травня 2017 року, щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ст. 246 КК України, закрити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з декриміналізацією кримінального правопорушення.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4