Справа № 562/2993/17
УХВАЛА

02 березня 2021 рокум. Рівне

Колегія суддів Рівненського міського суду під головуванням судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду обвинувальний акт по кримінальному провадженні № 0000325 від 08.05.2017 відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
У провадженні колегії суддів Рівненського міського суду перебуває кримінальне провадження № 0000325 від 08.05.2017 про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України
Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 10.05.2017 року обрано ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, і на даний момент вказаний запобіжний захід неодноразово було продовжено колегією суддів Рівненського міського суду, строк якого закінчується 12.04.2021.
Під час розгляду кримінального провадження захисник подав письмове клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт у певний період доби з покладенням відповідних обов`язків та наданням можливості лікуватись, оскільки ОСОБА_6 має тяжкі захворювання: атеросклероз, оклюзія стегнево-підколінно-гомілкового сегменту правої нижньої кінцівки. ХАН правої н/кінцівки ІІІ-ІV ст.. за Покровським, що не дає можливості проходження лікування в умовах ДУ «Рівненський слідчий ізолятор».
Обвинувачений повністю підтримав свого захисника, просив задоволити клопотання з підстав викладених у ньому.
Прокурор в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт з покладенням на обвинуваченого обов`язків та можливістю лікування, вказавши на його необґрунтованість, оскільки в матеріалах справи відсутня інформація про неможливість подальшого лікування ОСОБА_6 в умовах слідчого ізолятору.
Перевіривши надані матеріали клопотання, дослідивши докази по даних матеріалах, заслухавши думку прокурора, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу необхідно задовольнити, виходячи з наступних підстав.
Статтею 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Відповідно до ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема, переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується особа.
Під час розгляду клопотання захисника про зміну запобіжного заходу судом визначається можливість застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків, обставини, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного питання.

Згідно Постанови N 14 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.12.2014 р. «Про узагальнення судової практики застосування судами першої та апеляційної інстанції процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою» відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. У ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи.

ЄСПЛ визнав, що абстрактна можливість перешкоджання кримінальному провадженню є недостатньою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Як зазначено в п. 143 Рішення ЄСПЛ «Бойченко проти Молдови» одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказання підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню по справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатніми для ухвалення рішення про тримання заявника під вартою (аналогічні справи «Беччієв проти Молдови» та «Сарбан проти Молдови»).
Стосовно загрози втечі, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, чи обвинувачений можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці Ризик втечі не виникає лише за відсутності постійного місця проживання («Сулаоя проти Естонії», «Панченко проти Росії») та зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою («Ноймайстер проти Австрії»).
Сама по собі тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа не може бути безумовною підставою для обрання щодо цієї особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту (рішення ЄСПЛ у справі "Ніколова проти Болгарії"). Відповідно до рішення ЄСПЛ по справі "Ноймайстер проти Австрії" позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого у майбутньому вироку про позбавлення волі.
При обранні запобіжного заходу у виді взяття під варту необхідно переконатися, що його застосування не призведе до погіршення стану здоров`я особи. Коли підозрюваний, обвинувачений тяжко хворий і в умовах слідчого ізолятора не має можливості здійснювати необхідне лікування, до нього не варто застосовувати такий запобіжний захід.
Як зазначено в Постанові N 14 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.12.2014 р. «Про узагальнення судової практики застосування судами першої та апеляційної інстанції процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою» врахування стану здоров`я обвинуваченого у разі необхідності стаціонарного лікування у зв`язку з тяжкими хронічними захворюваннями.
Слід звернути увагу і на практику ЄСПЛ з цього питання. Так, однією із підстав порушення п. 1 ст. 5 Конвенції у справі «Барило проти України» (рішення ЄСПЛ від 16.05.2013) стало те, що у заявниці було наявне тяжке захворювання (третя група інвалідності), у зв`язку з чим вона потребувала спеціального лікування, дієти і постійного медичного нагляду.
При вирішенні клопотання щодо зміни дії запобіжного заходу, суд враховує тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_6 у разі визнання його вини у кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, наявність у останнього постійного місця проживання, реєстрації та стійкість соціальних зв`язків, а також його стан здоров`я.
Як вбачається із наданої ДУ «Рівненський слідчий ізолятор» довідки від 18.02.2021 року, обвинувачений ОСОБА_6 має діагноз: Атеросклероз. Оклюзія стегнево-підколінно-гомілкового сегменту правої н/кінцівки. ХАН правої н/кінцівки ІІІ-ІV ст. за Покровським.
12.02.2021 госпіталізований в стаціонар РММЧ, отримує призначене лікування (призначення судинного хірурга РОКЛ). Ефект від лікування відсутній, загальний стан хворого погіршився, посилився біль в правій гомілці, збільшився набряк, з`явився ексудат, самостійно не може пересуватися.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що на даний час відсутні будь-які переконливі підстави, що обвинувачений ОСОБА_6 може ухилятись від суду, чи іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки обвинувачений допитаний в судовому засіданні, свою вину визнав повністю, щиро розкаявся. Свідки та потерпілі також допитані судом та досліджено матеріали кримінального провадження.
Таким чином, суд вважає за можливе змінити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який домашній арешт в період з 21 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв.
Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі. Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це слідчому або суду. Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених не неї зобов`язань.
Суд вважає, що саме такий запобіжний захід як домашній арешт забезпечить дотримання обвинуваченим ОСОБА_6 процесуальних обов`язків під час судового розгляду кримінального провадження.
Керуючись ст. ст. 176 - 178, 183, 201, 331 КПК України, колегія судів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу задоволити.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючому за адресою АДРЕСА_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт у певний період доби з 21 год. до 06 год. 00 хв. на строк 60 (шістдесят) днів з 02 березня 2021 року до 01 травня 2021 року, звільнивши його з-під варти у залі суду.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України наступні обов`язки: прибувати до прокурора, суду за першою вимогою; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в"їзд в Україну; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.
Строк дії ухвали та термін дії обов`язків, покладених судом, визначити до 01 травня 2021 року.
Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення та обвинувачений ОСОБА_6 негайно доставляється до місця свого проживання.
Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_6 передати на виконання до відділення поліції №6 Рівненського районного управління поліції (м. Здолбунів); контроль за виконанням покласти на прокурора.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_2