Справа № 149/1906/20
Провадження №1-кп/149/31/21
Номер рядка звіту 95
В И Р О К
і м е н е м У к р а ї н и

08.06.2021 м. Хмільник

Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмільник кримінальне провадження №0000287 від 14.07.2020 року по обвинуваченню
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України

В С Т А Н О В И В:
Досудовим розслідуванням установлено, що 14.07.2020 року близько 16:40 год. ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходився на території парку ім. Т. Г. Шевченка, який розташований по просп. Свободи у м. Хмільник Вінницької області. Перебуваючи на вищевказаній території, з метою задоволення природних потреб, ОСОБА_4 зайшов до громадської вбиральні, що розташована на вказаній території. Виходячи із приміщення громадської вбиральні, ОСОБА_4 помітив на землі рюкзак із речами ОСОБА_6 та дві сапи, які ОСОБА_6 залишила на вулиці перед тим, як зайти до вбиральні, під наглядом ОСОБА_7 , яка стояла неподалік.

В цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на викрадення чужого майна, а саме вищевказаного рюкзака.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів та метою, розуміючи протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_4 підійшов до вказаного рюкзака і, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв до рук даний рюкзак, який не представляє матеріальної цінності для ОСОБА_6 , в якому знаходився мобільний телефон марки «Huawei» серії «Y5 II», моделі «CUN-L01», вартість якого відповідно до висновку експерта № 5696/20-21 від 13.08.2020 року становить 471 грн., документи на ім`я ОСОБА_6 , банківські картки та засоби індивідуальної гігієни, і направився в сторону виходу із міського парку.

Однак ОСОБА_7 , помітивши дії ОСОБА_4 , почала викрикувати вимоги до останнього зупинитися та покласти чужі речі на місце, внаслідок чого його дії з таємного переросли у відкрите викрадення чужого майна.

В свою чергу ОСОБА_4 , розуміючи, що викритий ОСОБА_7 і його дії оцінюються останньою як викрадення, тобто усвідомлюючи, що його злочинні дії носять відкритий характер та є явними для сторонніх осіб, не зупинився та продовжив вчиняти злочин з метою відкритого заволодіння чужим майном та завершення свого злочинного умислу до кінця, а саме не реагуючи на крики ОСОБА_8 спробував продовжити рух в бік виходу з парку.

В цей час, почувши крики, із приміщення громадської вбиральні вийшла ОСОБА_6 , яка, помітивши, що її речі знаходяться у ОСОБА_4 в руках, підбігла до останнього та, висловлюючи вимоги повернути належні їй речі, вхопилася двома руками за рюкзак та почала відбирати його у ОСОБА_4 .

В свою чергу ОСОБА_4 , продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, діючи відкрито, умисно, розуміючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, шляхом застосування фізичної сили, схопившись рукою за шлейку рюкзака, здійснив два-три ривка в свій бік, таким чином спробувавши вирвати із рук ОСОБА_6 належний їй рюкзак із речами. Після цього ОСОБА_4 , розуміючи свою фізичну перевагу над жінкою, відпустивши шлейку рюкзака, схопив ОСОБА_6 рукою за праве плече та шляхом ривка звалив її на землю обличчям донизу, і відразу наніс два удари ногою в область тулуба, після чого підняв із землі одну із сап та, тримаючи її за дерев`яне руків`я, застосовуючи насильство, небезпечне для життя і здоров`я потерпілої, металевою частиною сапи (згідно зі зміненим в суді обвинуваченням) заподіяв один удар у ділянку життєво важливого органу голови ОСОБА_6 , тобто застосував до неї фізичне насильство, яке було небезпечним в момент його заподіяння і створювало реальну загрозу для життя потерпілої, в результаті чого спричинив потерпілій відповідно до висновку експерта № 35 від 20.07.2020 року тілесні ушкодження у вигляді синців та рани на голові, які належать до легких тілесних ушкоджень. В цей час до ОСОБА_4 підбігла ОСОБА_7 з метою відволікти його увагу від потерпілої, та повідомила йому, що вона викликала працівників поліції. У свою чергу ОСОБА_4 , зробивши кілька кроків в бік ОСОБА_7 , жбурнув в останню сапу, яку тримав в руках. ОСОБА_7 , відхилившись від сапи, продовжила відволікати увагу ОСОБА_4 до приїзду працівників поліції, які в подальшому затримали його безпосередньо після скоєння злочину.

У свою чергу ОСОБА_6 , скориставшись тим, що ОСОБА_4 , відволікшись на ОСОБА_7 , не спостерігав за її діями, піднявшись з землі та забравши свій рюкзак з речами, пішла до приміщення охорони парку, де їй було надано першу медичну допомогу.

Таким чином ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).

В судовому засіданні ОСОБА_4 вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України не визнав та в ході судового розгляду послідовно заперечував вчинення ним протиправних дій за досліджуваних обставин. Просив вибачення за ситуацію, що склалася.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повідомив, що 14.07.2020 року біля 16:30 він зайшов у громадську вбиральню парку ім. Т. Г. Шевченка у м. Хмільнику. Виходячи з приміщення, він помітив на газоні рюкзак, підійшов і взяв його в руки, маючи намір віднести до приміщення охорони. В цей час він відчув удар в спину. Обернувшись, він побачив жінку ( ОСОБА_7 ), яка вимагала в нього залишити речі. ОСОБА_4 пояснив, що має намір віддати знайдений рюкзак охороні і попросив жінку заспокоїтись, однак ОСОБА_7 завдала йому удар в плече дерев`яним руків`ям сапи. Після цього до них підійшла ОСОБА_6 , яка почала кричати, вимагати повернути речі, намагалася забрати з його рук рюкзак. Відійшовши назад та зрозумівши, що речі належать ОСОБА_6 , ОСОБА_4 спочатку тримав рюкзак в руках, потім поклав його на землю поруч із жінками. Коли ОСОБА_7 намагалася вдарити ОСОБА_4 сапою, він вихопив її з рук останньої і відкинув на газон. В ході усього конфлікту ОСОБА_4 намагався заспокоїти учасників, перебував на місці події до прибуття працівників поліції. При цьому заперечив заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_6 , їх походження йому невідомо, чи падала ОСОБА_6 він не бачив.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 повідомила суду, що працює в КП "Хмільниккомунсервіс", до її обов`язків належить догляд за територією парку. Влітку 2020 року вона перебувала після роботи в парку ім. Т. Г. Шевченка у м. Хмільник Вінницької області. Після закінчення роботи приблизно о 16:45 год. Вона разом з іншою співробітницею підприємства ОСОБА_7 вони рухалися в бік приміщення охорони парку аби здати городній інвентар, який використовували в роботі (сапи). Проходячи повз приміщення громадської вбиральні парку, що розташоване в тій же будівлі, що і охорона, ОСОБА_6 залишила біля входу до вбиральні свій рюкзак з особистими речами та дві сапи, і зайшла всередину приміщення. Через деякий час вона почула знадвору голос ОСОБА_7 . Вийшовши з приміщення вбиральні ОСОБА_6 побачила, що між ОСОБА_7 і незнайомим на той час їй чоловіком відбувається конфлікт, в ході якого вони тримають в руках рюкзак ОСОБА_6 . Вона підбігла до зазначених осіб і повідомила чоловіку, якого на час судового розгляду вона знає як ОСОБА_4 , що рюкзак належать їй, і намагалася відібрати у ОСОБА_4 належне їй майно. На що ОСОБА_4 кілька разів смикнув рюкзак до себе, повідомивши, що має намір передати рюкзак, який знайшов на землі навпроти входу до приміщення громадської вбиральні, охороні парку. Від таких дій ОСОБА_4 ОСОБА_6 впала на землю, а коли намагалася піднятися на ноги ОСОБА_4 схопив сапу, яка лежала поряд, і завдав нею удар ОСОБА_6 ззаду по голові, а також кілька ударів ногою в ділянку тулуба. Оскільки ОСОБА_6 перебувала до ОСОБА_4 в цей момент спиною, то не бачила, якою саме частиною сапи було завдано удар. Від ударів ОСОБА_4 вона відчула біль, а коли доторкнулася до ділянки голови, в яку було завдано удар сапою, відчула, що з рани тече кров. В цей час до них підбігла ОСОБА_7 і почала розмовляти з ОСОБА_4 про намір викликати поліцію. В подальшому ОСОБА_6 пішла до приміщення охорони парку, що знаходиться за рогом від місця, де відбувалися ці події, там їй було надано першу медичну допомогу і там вона чекала на прибуття працівників поліції.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні повідомила, що 14.07.2020 біля 16:40 -16:45 год. вона разом з потерпілою ОСОБА_6 несли інструменти в приміщення охорони, що розташоване в міському парку. Далі ОСОБА_6 залишила інструмент та рюкзак біля приміщення вбиральні та зайшла туди. На той час людей поблизу не було, після чого із вбиральні вийшов хлопець, побачив рюкзак та взяв його. На зауваження ОСОБА_7 про те, що вказаний рюкзак належить її знайомій, ОСОБА_4 повідомив, що це його рюкзак, а потім сказав, що занесе рюкзак до охорони, однак поніс його в іншу сторону. ОСОБА_7 покликала потерпілу ОСОБА_6 , яка вибігла з вбиральні та почала забирати рюкзак, однак ОСОБА_4 тримав і не віддавав його. Коли ОСОБА_6 вдалося забрати рюкзак, то ОСОБА_4 схопив її за плече та збив з ніг та коли вона впала він вдарив її ногами в бік два рази. ОСОБА_6 супротив не чинила, лише закривалась руками, лежала між тротуаром та землею. Коли вона встала, то ОСОБА_4 взяв сапу за держака та вдарив ОСОБА_6 в задню частину голови гострою частиною сапи. ОСОБА_7 почала викликати поліцію та в цей час ОСОБА_4 теж кинув в неї сапою, але та пролетіла повз неї. Крім того зазначила, що рана в ОСОБА_6 була рубленою завдовжки 5 см та розташована з лівого боку голови.

Також під час судового засідання за клопотанням захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 було оголошено зміст протоколу допиту свідка ОСОБА_7 та звернено увагу на розбіжності в показах наданих нею в судовому засіданні та під час досудового розслідування. Разом з тим, свідчення ОСОБА_7 безпосередньо дослідженні в судовому засіданні, в цілому не суперечать іншим дослідженим в судовому засіданні доказам.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні повідомила, що влітку 2020 року вони гуляли з братом та побачили ОСОБА_4 , поспілкувались з ним хвилин десять, після чого ОСОБА_4 пішов. Через деякий час, коли вона була в приміщенні охорони парку, почула як її гукає ОСОБА_10 ( ОСОБА_7 ). В цей час ОСОБА_9 побачила потерпілу, яка йшла, тримаючись за голову, та несла в руках рюкзак та інструменти. ОСОБА_4 стояв поруч та розмовляв з ОСОБА_10 , яка тримала телефон та казала, що зараз приїде поліція. Далі ОСОБА_6 пояснила, що в неї хотіли забрали рюкзак та ОСОБА_9 почала надавати їй першу медичну допомогу. Після чого ОСОБА_7 побачила, як ОСОБА_4 взяв сапу та кинув в сторону Валентини, яка пролетіла повз її руку.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні повідомив, що він є чоловіком ОСОБА_6 . Про отримані тілесні ушкодження ОСОБА_6 та її подруга ОСОБА_10 повідомила йому по телефону. Зокрема потерпіла йому сказала, що її в парку невідомий чоловік вдарив по голові та намагався заволодіти її рюкзаком. Біля 21:00 год. він повернувся додому, дружина вже була там, вона показала йому рану на голові та колінах та пояснила, що біля 17:00 год вона складала свої речі в підсобному приміщенні, після чого взяла рюкзак, поставила його та зайшла до вбиральні. Коли вона вийшла назовні, то побачила, що невідомий чоловік йшов з її рюкзаком в напрямку Будинку культури. Після того вона спробувала відібрати рюкзак та між ними виникла сутичка, в ході якої чоловік вдарив її сапою. Очевидцем подій кримінального правопорушення свідок ОСОБА_11 не був.

Свідок ОСОБА_12 повідомив, що влітку 2020 він проїжджав по парку в м. Хмільник та побачив знайомого ОСОБА_4 . Коли він під`їхав до ОСОБА_4 , останній розмовляв з іншою особою, а потерпіла ОСОБА_6 стояла поруч та трималася за голову. Також там знаходився ще невідомий чоловік, який намагався спровокувати конфлікт, однак ОСОБА_4 конфлікту з ним уникав. Очевидцем подій, що досліджуються судом, ОСОБА_12 не був.

В ході проведення 21.08.2020 року на території парку ім. Т. Г. Шевченка у м. Хмільнику слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_6 , відеозапис фіксації якого досліджено в судовому засіданні, (т. 1 а.с. 97-101) вона повідомила, що разом з колегою ОСОБА_10 ( ОСОБА_7 ) йшла в напрямку приміщення охорони парку. Біля приміщення громадської вбиральні вона залишила на землі садовий інвентар (сапи) та рюкзак з особистими речами, та пішла до вбиральні. Почувши слова Валентини, яка в той час перебувала ззовні будівлі, що її речі крадуть, потерпіла вийшла з приміщення і побачила, що її сумка знаходиться в руках невідомого їй чоловіка, який несе належні ОСОБА_6 речі в напрямку виходу з парку. Після чого вона підбігла до невідомого їй чоловіка ( ОСОБА_4 ) та намагалася вихопити в нього з рук сумку, чому він перешкоджав, зробивши в свій бік 2-3 ривка. При цьому ОСОБА_6 повідомила ОСОБА_4 , що речі належать їй, однак речі їй повернуті не були, на зауваження ОСОБА_6 . ОСОБА_4 не реагував.

Коли до них підбігла ОСОБА_7 , ОСОБА_6 вдалося вихопити рюкзак у ОСОБА_4 . При цьому він ухопив її рукою за плече та збив з ніг, внаслідок чого вона впала на спину. Коли перебувала на землі, ОСОБА_4 завдав їй два удари у ділянку печінки. Після цього вона намагалася підвестися на ноги, спираючись на коліна і руки, і в цей момент відчула ззаду удар сапою, однак яким чином удар було завдано вона не бачила. Сапа знаходилась поруч на землі, де її ОСОБА_4 і підібрав. Після удару рана на голові почала кровоточити, і ОСОБА_6 залишалась на місці події 3-4 хвилини, потім самостійно пішла до приміщення охорони парку. Подальших подій не пам`ятає через погане самопочуття.

В ході проведення 21.08.2020 року на території парку ім. Т. Г. Шевченка у м. Хмільнику слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_7 , відеозапис фіксації якого досліджено в судовому засіданні, (т. 1 а.с. 102-106) вона повідомила, що 14.07.2020 року біля 16:45 разом з колегою ОСОБА_6 йшла в напрямку приміщення охорони парку. Біля приміщення громадської вбиральні ОСОБА_6 залишила на бруківці садовий інвентар (сапи) та рюкзак з особистими речами, та пішла до вбиральні. Пройшовши далі до рогу будівлі громадської вбиральні і приміщення охорони ОСОБА_7 спостерігала за залишеними речами ОСОБА_6 . Вона побачила, як з приміщення вбиральні вийшов невідомий їй чоловік ( ОСОБА_4 ), взяв до рук рюкзак та почав рух у напрямку виходу з парку. ОСОБА_7 підбігла до ОСОБА_4 , сказала йому залишити чужі речі і покликала свою колегу. Вийшовши з приміщення вбиральні, ОСОБА_13 ( ОСОБА_6 ) підійшла до ОСОБА_4 ззаду і схопилася рукою за рюкзак, попросивши віддати її речі, на що ОСОБА_4 почав виривати рюкзак з рук Ніни, сказавши, що це його рюкзак. Після того, як ОСОБА_6 вдалося вирвати у ОСОБА_4 рюкзак, він схопив її за плече та одночасно ударом ноги об ногу збив потерпілу з ніг, від чого вона впала. В ході слідчого експерименту свідок ОСОБА_7 відтворила місце розташування ОСОБА_6 за цих обставин. Згодом ОСОБА_4 наніс ОСОБА_6 удар в плече і два удари ногою у ділянку живота, висловлюючись при цьому нецензурною лайкою. Коли ОСОБА_6 , знаходячись спиною до ОСОБА_4 , намагалася піднятися на ноги, спираючись на коліна і руки, ОСОБА_4 взяв до рук сапу, що знаходилась неподалік, та, замахнувшись, наніс удар ОСОБА_6 в ділянку голови. Від нанесеного удару в ОСОБА_6 почалася кровотеча, після чого вона через певний час пішла до приміщення охорони парку. Крім того, ОСОБА_4 кинув сапу у бік ОСОБА_7 , однак сапа впала на газон, не зачепивши останню.

Під час відтворення відеозапису, на якому зафіксовано хід слідчого експерименту (т. 1 а.с. 106) було виявлено технічну неможливість відтворення частини відеозапису (відео файлу S2490006.mp4), починаючи з 04:49 хв. (т. 1 а.с. 159). Суд відхиляє доводи захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 щодо визнання зазначеного доказу недопустимим, зважаючи на таке.

Відповідно до ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КПК України (ст. 86 КПК України). Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Недопустимими в силу вимог статті 87 КПК України є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Критерії такої істотності визначені в ч. 2 ст. 87 КПК України.

Відтворений в судовому засіданні відеозапис повністю фіксує хід проведеної слідчої дії. Суд вважає, що дефектність технічного носія та неможливість відтворення частини відеозапису, на якій зафіксовано безпосередньо складання протоколу слідчого експерименту, встановлених в його ході обставин не спростовує, та в цілому не свідчить про недопустимість доказу як такого.

В ході проведення 28.08.2020 року на території парку ім. Т. Г. Шевченка у м. Хмільнику слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , відеозапис фіксації якого досліджено в судовому засіданні, (т. 1 а.с. 107-111) він повідомив, що 14.07.2020 року біля 16:30 він зайшов у громадську вбиральню парку ім. Т. Г. Шевченка у м. Хмільнику, при цьому інших людей він не бачив. Виходячи з приміщення, він помітив на газоні рюкзак, підійшов і взяв його в руки, відчувши в цей час удар в спину. Обернувшись, він побачив жінку (свідка ОСОБА_7 ), яка вимагала в нього залишити речі, вважаючи це крадіжкою. В ході штурханини ОСОБА_7 завдала йому удар в плече дерев`яним руків`ям сапи. Після цього до них підійшла інша жінка ( ОСОБА_6 ), яка почала кричати, вимагати повернути речі, намагалася забрати з його рук рюкзак. Відійшовши назад та зрозумівши, що речі належать ОСОБА_6 , ОСОБА_4 поклав рюкзак на землю поруч із жінками. Коли ОСОБА_7 намагалася вдарити ОСОБА_4 сапою, він вихопив її з рук і відкинув на газон. Після цього до них підійшов невідомий йому чоловік, з яким виникла суперечка. В ході конфлікту ОСОБА_4 намагався заспокоїти учасників, перебував на місці події до прибуття працівників поліції. При цьому заперечив заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_6 , їх походження йому невідомо.

Згідно медичної довідки від 15.07.2020 року, ОСОБА_6 постановлено діагноз ЗЧМТ, струс головного мозку легкого ступеня, забій м`яких тканин потиличної ділянки голови (т. 1 а.с. 114).

З дослідженого в судовому засіданні висновку експерта №35 (т. 1 а.с. 92) судово-медичною експертизою, проведеною 15-20.07.2020 року встановлено, що у ОСОБА_6 мали місце тілесні ушкодження у вигляді синців на голові та лівому коліні, рани на голові. (наявність синця на лівому коліні ОСОБА_6 не покладено в основу пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення). На голові, в потиличній ділянці зліва, у верхній третині, синець слабо виражений, синюшно-фіолетового кольору, неправильно овальної форми, розміром 2,5х3,5 см. На фоні вказаного синця наявна поверхнева рана, яка не зяє, неправильної лінійної форми, довжиною до 0,5 см. Всі вказані тілесні ушкодження належать до легких тілесних ушкоджень, і виникли від дії (удару) твердого тупого предмета чи співударяння об такий, давністю утворення в межах трьох діб до моменту обстеження.

Допитаний в судовому засіданні за клопотанням сторони захисту експерт ОСОБА_14 повідомив, що тілесні ушкодження ОСОБА_6 характерні для таких, що одержані внаслідок дії тупого твердого предмета, імовірно негострої металевої частини сапи або дерев`яного руків`я, малоімовірно від падіння з висоти власного зросту. В присутності експерта судом було також досліджено речовий доказ сапу, якою було заподіяно тілесні ушкодження потерпілій. При цьому суд зауважує, що окремі недоліки, допущені при документуванні вказаного речового доказу, на які посилався захист, не можуть в цілому свідчити про недопустимість вказаного речового доказу.

За клопотанням сторони захисту в ході розгляду кримінального провадження судом було призначено судово-медичну експертизу. Згідно з висновком комісійної експертизи № 120-К, крововилив з раною потиличної ділянки голови в ОСОБА_6 міг виникнути від дії (удару) тупого твердого предмету (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею (тупа металева частина сапи). Локалізація та характер вказаних ушкоджень ОСОБА_6 допускає можливість утворення їх як від удару тупим предметом, так від співударяння об такий виступаючий предмет (щебінь, тощо) при падінні з положення стоячи горілиць.

Допитана в судовому засіданні за клопотанням сторони захисту експерт ОСОБА_15 повідомила, що отримані тілесні ушкодження ОСОБА_6 є ранами, що імовірно виникли внаслідок дії тупого твердого предмета, або від співударяння, і не характерні для тілесних ушкоджень, одержаних внаслідок дії гострого предмета (гострої металевої частини сапи).

Кваліфікуючи дії обвинуваченого ОСОБА_4 , суд керується тим, що розбій (ч. 1 ст. 187 КК України) з об`єктивної сторони є нападом на особу (потерпілого), що проявляється у психологічному або фізичному насильстві, яке має реальний характер та здатне подавити волю потерпілого і примусити його передати майно нападникові. Насильство при розбої застосовується з метою заволодіння майном або з метою його утримання.

Під нападом у складі розбою розуміється раптова, несподівана для потерпілого, короткочасна агресивна насильницька дія, спрямована на протиправне заволодіння чужим майном. Насильство при розбої застосовується до особи, яка зазнає нападу. Отже, в разі вчинення розбою посягання відбувається на два об`єкти - власність та життя і здоров`я потерпілої особи.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За встановлених в ході судового розгляду обставин суд не вбачає в діях ОСОБА_4 об`єктивної сторони складу злочину, інкримінованого йому згідно з пред`явленим зміненим обвинуваченням (ч. 1 ст. 187 КК України). Такий висновок суду ґрунтується на тому, що наданими суду доказами (показаннями потерпілої, обвинуваченого, свідків, які були очевидцями вказаних обставин, протоколами слідчих експериментів з додатками, матеріалами судових експертиз) не підтверджується, що ОСОБА_4 здійснив напад, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я ОСОБА_6 з метою заволодіння її майном.

Юридична оцінка діяння у межах висунутого обвинувачення належить до кола питань, що вирішуються судом під час ухвалення вироку (пункт другий частини першої статті 368 КПК). Судовий розгляд згідно зі статтею 337 КПК України проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Статтею 186 КК України передбачена кримінальна відповідальність за відкрите викрадення чужого майна - грабіж. Об`єктивною стороною складу злочину, передбаченого цією статтею, є вилучення майна в присутності власника або інших осіб, які усвідомлюють вчинення викрадення. При цьому особа, яка викрадає майно, усвідомлює, що її дії помічені іншими, оцінюються ними як викрадення, але вона їх ігнорує. Грабіж має місце і тоді, коли викрадення розпочалося таємно, але в процесі вчинення злочину переросло у відкрите і це усвідомлюється викрадачем. Грабіж вважається закінченим злочином з моменту заволодіння майном. Таким моментом визнається поява у злочинця реальної можливості розпорядитися вилученим майном. Якщо особа, котра протиправно заволоділа майном, такої можливості не мала, її дії слід розглядати як замах на грабіж (ст. 15 КК України). Кваліфікуючими ознаками грабежу є його вчинення із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого (ч. 2 ст. 186 КК України).

При грабежі, поєднаному із застосуванням насильства до потерпілого, основним об`єктом посягання виступає власність, і незважаючи на те, що у момент вчинення грабежу відбувається вплив на потерпілого, однак він є незначним, тому й не може бути мови про існування ще одного об`єкту - життя і здоров`я особи.

Метою насильства при розбої є намір одразу подолати опір потерпілого й упередити його протидію нападу. Агресивність й спрямованість таких дій на подолання опору по відношенню до особи, яка зазнала нападу, є відмінною ознакою від грабежу (Постанова ККС ВП від 31.07.2018 року у справі №405/3734/16-к).

В ході судового розгляду ОСОБА_4 послідовно заперечував умисел на заволодіння рюкзаком з особистими речами потерпілої. Проте дослідженими судом доказами (показаннями свідка ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_6 , матеріалами слідчих експериментів за їх участю, висновками судово-медичних експертиз, протоколом огляду місця події) в їх сукупності і взаємозв`язку підтверджено, що ОСОБА_4 , побачивши біля приміщення громадської вбиральні рюкзак, пересвідчившись, що за ним ніхто не спостерігає, усвідомлюючи, що речі йому не належать, взяв рюкзак, що лежав на землі в руки і почав рухатися в напрямку, протилежному приміщенню охорони парку. В подальшому, коли його помітила ОСОБА_7 , а згодом - потерпіла ОСОБА_6 , не зважаючи на вимогу власника припинити протиправну поведінку і повернути речі, ОСОБА_4 злочинну поведінку продовжив, речі не повернув, натомість вступив у конфлікт з ОСОБА_6 , в ході якого застосував до неї насильство, яке не було небезпечним для її життя чи здоров`я в момент заподіяння, завдавши удар сапою в ділянку голови потерпілої. В подальшому дії ОСОБА_7 , яка повідомила про виклик поліції, перешкодили ОСОБА_4 завершити злочин. Таким чином, обвинувачений виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але грабіж не був завершений з причин, що не залежали від його волі.

Ураховуючи вищевикладене, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України закінчений замах на грабіж, тобто на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, який не був завершений з причин, що не залежали від волі обвинуваченого.

За змістом кримінального процесуального закону при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК, що передбачають: «ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом… Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Суд відхиляє доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді травми на голові від падіння з висоти власного зросту з положення горілиць на щебінь, яким покрита доріжка, де відбувалися події кримінального правопорушення, оскільки такі висновки, з урахуванням зазначеного вище критерію доведення, належить оцінювати і досліджувати у взаємозв`язку з іншими доказами і обставинами справи. Ураховуючи те, що в ході судового розгляду ані свідки, які були очевидцями досліджуваних обставин, ані потерпіла, ані обвинувачений не повідомляли про падіння ОСОБА_6 в положенні, на яке вказує захист, такі посилання судом розцінюються як припущення. Відсутність висновку комплексного експертного дослідження вказаних висновків суду не спростовує. За таких обставин суд розцінює заперечення ОСОБА_4 умислу на заволодіння майном ОСОБА_6 , а також факту заподіяння їй будь-яких тілесних ушкоджень, як обраний ним спосіб захисту. Припущення щодо одержання тілесних ушкоджень внаслідок падіння з висоти власного зросту суд відхиляє як безпідставні.

Доводи сторони захисту щодо упередженості свідка ОСОБА_7 та суперечності її показів про заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 саме гострою частиною сапи висновку експерта, суд відхиляє. Зазначені розбіжності не спростовують встановлених в ході розгляду обставин та в цілому не свідчать про неналежність її показань в даному кримінальному провадженні.

Аналіз досліджених та оцінених по справі доказів свідчить про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчинені злочину повністю доведена зібраними у справі і дослідженими судом доказами (в тому числі, але не виключно, протоколом огляду, протоколами проведення слідчих експериментів, медичною довідкою, висновками судово-медичних експертиз, показаннями свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , показаннями потерпілої ОСОБА_6 ).

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд згідно з вимогами ст. 65, 68 КК України враховує: ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу винного, який раніше не судимий, до затримання працював, з середньою спеціальною освітою, позитивно характеризується за місцем проживання, одружений, має на утриманні малолітню дитину, не перебуває на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога, ступінь здійснення кримінально протиправного наміру та причини, внаслідок яких кримінальне правопорушення не було доведено до кінця (обвинувачений виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але грабіж не був завершений через виявлення його дій потерпілою і свідком).

Обставиною, що обтяжує покарання згідно зі ст. 67 КК України суд вважає вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння (т. 1 а.с. 80).

Обставин, що пом`якшують покарання згідно зі ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Згідно досудової доповіді ризик вчинення повторного кримінального правопорушення середній, виправлення особи без позбавлення або обмеження волі можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

Суд вважає, що згідно зі ст. 50, 65 КК України необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 і попередження нових кримінальних правопорушень є призначення покарання в межах санкції статті ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі. При цьому суд не знаходить підстав для призначення ОСОБА_4 іншого більш м`якого виду покарання.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу ОСОБА_4 , висловлену потерпілою позицію щодо міри покарання та інші обставини справи, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства та відбування покарання, і відповідно до ст. 75 КК України вважає за можливе звільнити його від відбування покарання з випробуванням, поклавши обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу суд не вбачає.

Питання про речові докази вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України. Питання щодо процесуальних витрат вирішити відповідно до ст. 124 КПК України, стягнувши витрати на проведення експертизи з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави. Цивільний позов не пред`являвся.

На підставі викладеного, керуючись ст.cт. 370-374, 376 КПК України, суд ,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Хмільницького міськрайонного суду від 15.07.2020 року на речовий доказ у кримінальному провадженні одну сапу, якою було нанесено удар потерпілій ОСОБА_6 .

Речові докази у кримінальному провадженні: телефон «Huawei» серії «Y5 II», моделі «CUN-L01», рюкзак з особистими речами ОСОБА_6 , а також чотири сапи, вилучені під час огляду - повернути власникам.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення товарознавчої експертизи в сумі 326,88 грн.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду через Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити прокурору і обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1