№ 336/4072/20
Пр. № 1-кп/336/267/2021
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2021 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, неодруженого, непрацевлаштованого, з середньою освітою, що має статус учасника бойових дій, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , такого, що не має судимостей;

- обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений вчинив відкрите викрадення чужого майна за таких обставин.

1 липня 2020 року, близько 22 години 20 хвилин, обвинувачений, керуючись умислом на грабіж, на кінцевій зупинці транспорту загального користування, а саме: трамваю № 15, «Зелений Яр» по вулиці Верещагіна в м. Запоріжжі, застосовуючи насильство, яке виразилось в нанесенні одного удару кулаком правої руки по обличчю потерпілого ОСОБА_5 , який зумовив падіння потерпілого, відкрито заволодів сумкою чорного кольору, яку зірвав з плеча потерпілого, з мобільним телефоном «Fly» моделі DS 125, імей 1: НОМЕР_1 , імей 2: НОМЕР_2 вартістю 125 грн., багатофункціональним пристроєм «QCR Smart MP 3 Headphones Q 1 Pro» в корпусі чорного кольору вартістю 584 грн. 40 коп., що знаходилися всередині сумки, а також велосипедом «Winner Gladiator 26,», номер рами НОМЕР_3 , сірого кольору вартістю 4400 грн.

Отримані потерпілим внаслідок удару та падіння тілесні ушкодження у вигляді садна в ділянках верхньої та нижньої губ праворуч, лівого плечового суглоба, лівого ліктьового суглоба, лівого колінного суглоба кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Описаними діями потерпілому спричинено майнову шкоду в сумі 5109 грн. 40 коп.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений повністю визнав винуватість у вчиненні відкритого заволодіння чужим майном за вказаних в обвинуваченні обставин і дав показання про мотиви і фактичні обставини вчинення кримінально караного діяння.

Пояснив, що в день, до якого відноситься подія злочину, він перебував на узбережжі р. Дніпро в товаристві свого приятеля на ім`я ОСОБА_7 , під час відпочинку приятелі вживали спиртні напої. Повернувшись в Шевченківський район, вони мали намір продовжувати відпочинок за розпиттям спиртного та він залишив товариша на кілька хвилин, щоб купити цигарок в кіоску. Коли повернувся до того місця, де залишив ОСОБА_7 , побачив поряд з ним потерпілого і через нездатність адекватно сприймати обстановку у зв`язку із сильним сп`янінням вирішив, шо потерпілий завдав образи його супутнику, та наніс удар потерпілому по обличчю. Під час падіння потерпілий вхопився за сумку обвинуваченого і відірвав на ній ручки. Означені дії потерпілого роздратували обвинуваченого, він зірвав з плеча потерпілого сумку, сів на велосипед ОСОБА_5 та поїхав з місця пригоди. В цей же вечір він був затриманий співробітниками поліції, які вилучили у нього предмети викрадення.

У вчиненні злочину щиро розкаявся. Пояснив, що повністю усвідомив протиправність вчиненого і щиро жалкує про те, що сталося.

Потерпілий в суді підтвердив показання обвинуваченого щодо фактичних обставин вчинення кримінально караного діяння та пояснив, що у вказаний час він їхав додому на велосипеді, перебуваючи у стані сп`яніння. Коли він зупинився в районі кінцевої зупинки трамваю № 15, щоб передохнути, до нього підійшов обвинувачений та наніс йому удар кулаком по обличчю, зірвав з плеча сумку з телефоном та багатофункціональним пристроєм, сів на його велосипед і уїхав. Потерпілий, у якого в кишені одягу знаходився ще один телефон, зателефонував в поліцію, а по мірі прибуття поліцейських відправився з ними на пошуки обвинуваченого, якого згодом виявили неподалік від місця події.

Вартість викраденого майна встановлено на підставі судової товарознавчої експертизи, висновок якої наданий суду (а. с. 38-48).

Предмети викрадення, а також речі, які не становлять для потерпілого майнової цінності, що знаходились в сумці потерпілого, визнані речовими доказами на підставі постанов слідчого (а. с. 49-54).

Наведені судом фактичні дані належні до кримінального провадженні, здобуті у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку, тому є допустимими, у своїй сукупності відтворюють подію кримінально караного діяння, у зв`язку з чим у суду немає підстав піддавати сумніву їхню достовірність.

Таким чином, з`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими у відповідності до вимог закону, суд кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.

При призначенні покарання суд у відповідності до ст. 65 КК України виходить із ступеня тяжкості вчиненого діяння, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Як випливає із змісту ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

За змістом роз`яснення п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України випливає, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК), призначаючи покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання, а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.

З урахуванням наведених положень законодавства при призначенні покарання суд враховує, що ОСОБА_6 скоїв тяжкий злочин.

Разом з цим суд бере до уваги і зміст обвинувачення, яке утворює один епізод грабежу.

Бере до уваги суд і ту обставину, що у вчиненому обвинувачений щиро покаявся, активно сприяв суду у встановленні фактичних обставин справи, через повернення потерпілому викрадених речей усунено спричинену шкоду.

Перелічені обставини суд визнає такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого.

Обтяжуючих покарання ОСОБА_6 обставин судом не встановлено.

Сукупність згаданих пом`якшуючих обставин, відсутність обтяжуючих обставин, відомості про особу винного, який не має судимостей, має постійне місце проживання, є вільним від звичок, що становлять небезпеку для суспільства, що свідчить про достатній рівень його соціалізації, його молодий вік, в силу якого обвинувачений має об`єктивну можливість повернутися до суспільних та моральних цінностей, статус учасника бойових дій та отримані у зв`язку з цим почесні нагороди, висловлена потерпілим в судовому засіданні думка про можливість застосування до обвинуваченого несуворого покарання дають суду підстави для призначення мінімального покарання у виді позбавлення волі, що передбачено санкцією частини статті обвинувачення, а також для звільнення від відбування покарання з мінімальним строком випробування, що, на думку суду, не зашкодить реалізації цілей покарання, якими, як зазначено, є не лише кара, а й виправлення особи.

Питання звільнення від відбування покарання з випробуванням внормоване статтею 75 КК України, відповідно до якої, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Застосування згаданого інституту звільнення від відбування покарання, яке, як зазначено, має бути індивідуальним щодо кожної особи, на думку суду, не зашкодить реалізації цілей покарання з урахуванням таких міркувань.

Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає із ст. 61 Конституції, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до ст. 8 Основного Закону в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права вимагає від держави його втілення шляхом запровадження ідей соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у своєму Рішенні від 30 січня 2003 р. № 3-рп/2003 у справі «Про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора», відповідно до якої правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Наведені міркування дають суду підстави дійти висновку про недоцільність застосування до обвинуваченого за вироком найбільш суворого заходу примусу, без надання особі можливості виправлення без ізоляції від суспільства.

Долю речових доказів належить вирішити у порядку ст. 100 КПК України. Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлений.

Процесуальні витрати з проведення судової товарознавчої експертизи, відомості про які надані суду, у відповідності до ст. 124 КПК України належить стягнути з ОСОБА_6 у доход держави.

У відсутність клопотань учасників кримінального провадження щодо застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, строк дії якого сплив, суд вважає за можливе не застосовувати до ОСОБА_6 запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, що передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнити, якщо обвинувачений протягом іспитового строку тривалістю в один рік не скоїть нового злочину і виконає покладені на нього в силу ст. 76 КК України обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноваженому органу з питань пробації про зміну місця проживання, навчання та роботи.

Запобіжний захід до обвинуваченого до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Речові докази мобільний телефон «Fly» моделі DS 125, багатофункціональний пристрій «QCR Smart MP 3 Headphones Q 1 Pro» в корпусі чорного кольору, велосипед «Winner Gladiator 26,», номер рами НОМЕР_3 , сірого кольору, сумку чорного кольору, дріт білого кольору, ключі у кількості 4 штук, викрутку жовтого кольору, сім-карту оператора стільникового зв`язку «Водафон», передані на зберігання потерпілому ОСОБА_5 , - повернути потерпілому за належністю.

Речові докази сумку чорного кольору, військовий квиток на ім`я ОСОБА_6 , мобільний телефон «Нокіа Люмія», банківську картку «Ощадбанк» (№ НОМЕР_4 ), банківську карту «Приватбанк» (№ НОМЕР_5 ), передані на зберігання ОСОБА_6 , - повернути йому за належністю.

Стягнути з ОСОБА_6 у доход держави витрати з проведення судової експертизи в сумі 980 грн. 70 коп.

На вирок суду може бути подана апеляція до Запорізького апеляційного суду області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1