Справа № 478/440/21 Провадження № 1-в/478/125/2021
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 квітня 2021 року. Казанківський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представника Казанківської ВК № 93 ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Казанка в режимі відеоконференції з Казанківською виправною колонією № 93 Миколаївської області заяву засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, раніше судимого, на теперішній час засудженого:
- 13.02.2019 року вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області за ч.2 ст.190, ст.71 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі,
- 03.10.2019 року вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області за ч.2 ст.309, ч.ч.1, 4 ст.70 КК України до 2 років 5 місяців позбавлення волі,
про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,
В с т а н о в и в:
Вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 13.02.2019 року, ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України та на підставі ст.71 КК України призначено покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

Вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 03.10.2019 року, ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України та на підставі ч.ч.1,4 ст.70 КК України призначено покарання у виді 2 років 5 місяців позбавлення волі.

На момент розгляду заяви, невідбутий засудженим строк покарання складає 6 місяців 21 день.

Засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду із заявою про умовно-дострокове звільнення від покарання, вказуючи на те, що він позитивно ставиться до праці, за що має ряд заохочень та довів своє виправлення.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення засудженого та представника Казанківської ВК № 93, які підтримали заяву, з`ясувавши думку прокурора, який проти задоволення заяви засудженого заперечував, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У свою чергу, відповідно до ч.1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Згідно п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» судам рекомендовано ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування. Пояснення зазначених осіб і думка прокурора мають бути відображені в протоколі судового засідання.
Таким чином, із системного аналізу чинного законодавства можна зробити висновок, що під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги режиму утримання у колонії, не допускав порушень, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації установи відбування покарань ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційовано-виховного впливу.
Але, сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає в стримуванні від порушень режиму відбування покарання, правил внутрішнього розпорядку, а й активна форма його поведінки, як то, активна участь в суспільному житті, сумлінне виконання громадських доручень, підвищення свого загальноосвітнього рівня, гарна поведінка в побуті, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин.
Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти, що засуджений працевлаштований, самостійно без додаткової мотивації виходить на роботу, належно її виконує, бережно ставиться до робочого інструменту і не порушує правил техніки безпеки, свідомо бере постійну участь в суспільно корисній праці, систематично виконує і перевиконує виробничі завдання, якісно виконує доручену роботу і не відмовляється від неї.
Крім цього, дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є його обов`язком відповідно до ст. 9 КВК України.

Тому, сама по собі лише належна поведінка, яка полягала у недопущенні порушень режиму утримання, не може бути вирішальним фактором на користь умовно дострокового звільнення. Вона має буди поєднана із сумлінним ставленням до праці у сукупності.
При цьому, питання про умовно-дострокове звільнення у кожному конкретному випадку вирішується індивідуально і відноситься до дискреційних повноважень суду, а тому оцінивши усі наявні відомості, які мають пряме та опосередковане значення для правильного вирішення питання у контексті сумлінного відношення засудженого до праці та його зразкової поведінки, слід вказати на таке.
Зокрема, за весь період відбування покарання засуджений ОСОБА_6 має заохочення за сумлінне ставлення до праці та зразкову поведінку, які застосовані до нього 30.10.2019 року, 15.07.2020 року, 15.10.2020 року, а останнє 25.01.2021 року.
Також, до засудженого ОСОБА_6 було застосовано стягнення у вигляді догани, за зберігання двох мобільних телефонів.
Наведене підтверджується довідкою про заохочення та стягнення, яка міститься в матеріалах заяви та особової справи засудженого.
Наведене свідчить про те, що заохочення засудженого за сумлінне ставлення до праці і зразкову поведінку носять не систематичний характер, у той час, як останнє з них застосовано безпосередньо перед виникненням права на умовно-дострокове звільнення.
Як вбачається з подання від 15.10.2020 року, засудженого ОСОБА_6 переведено до дільниці соціальної реабілітації при Казанківській ВК № 93, оскільки його визнано таким, що характеризується позитивно. З 17.09.2020 року засуджений почав приймати участь в програмі диференційованого виховного впливу Духовне відродження».
В подальшому, як вбачається з витягу з протоколу № 1 від 20.01.2021 року та характеристики від 04.01.2021 року, поведінка засудженого ОСОБА_6 змінилася в негативну сторону.
Так, відповідно до витягу з протоколу № 1 від 20.01.2021 року, засудженому ОСОБА_6 було відмовлено в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким відповідно до вимог ст.82 КК України, як такому, що не стає на шлях виправлення.
Згідно характеристики від 04.01.2021 року, яка міститься в матеріалах особової справи, засуджений ОСОБА_6 прибувши до виправної колонії був працевлаштований різноробочим. До роботи ставиться позитивно, але допускає порушення вимог безпеки праці, посередньо відноситься до виконання робіт по благоустрою установи виконання покарань, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Вимоги представників адміністрації виправної колонії виконує тільки під контролем. Загальноосвітній рівень не підвищує, на заходи виховного впливу реагує посередньо, не завжди робить правильні висновки. У колективі засуджених скритний та брехливий. Зовні не завжди охайний, вимог санітарії та гігієни дотримується тільки під контролем представників адміністрації.
Також судом встановлено, що засуджений ОСОБА_6 припинив приймати участь в програмі диференційованого виховного впливу, відповідно до довідки виправної колонії від 04.01.2021 року, яка міститься в матеріалах особової справи.
Станом на 31.03.2021 року, поведінка засудженого змінилася в позитивну сторону, про що свідчить характеристика з якої вбачається, що ОСОБА_6 до роботи ставиться добре, приділяє увагу до необхідності дбайливого ставлення до майна установи та предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання тільки за призначенням. Відповідально відноситися до виконання робіт по благоустрою установи виконання покарань, вбачає суспільну необхідність у їх виконанні. Не допускає вимог безпеки праці, відповідально відноситься до виконання робіт по благоустрою установи виконання покарань.
У скоєному злочині розкаюється повністю, визначену судом міру вважає справедливою. У відносинах з представниками адміністрації ввічливий та тактовний, виконує їх законні вимоги без контролю. На заходи виховного впливу реагує позитивно. У колективі відкритий, не брехливий, не конфліктний. Вимог гігієни та санітарії дотримується без контролю представників адміністрації установи виконання покарань, утримує в чистоті своє спальне місце.
Таким чином, з наведеного слід зробити висновок, що засуджений хоча й був працевлаштований із самого початку відбування покарання, проте, до праці ставився не завжди сумлінно і змінив ставлення до неї фактично лише у березні 2021 року, тобто безпосередньо перед пільгою на умовно-дострокове звільнення.
В контексті поведінки засудженого, суд відмічає те, що остання не є зразковою протягом усього строку відбування покарання, що простежується із наявних у матеріалах справи характеристик.
Стосовно ставлення засудженого до учиненого, то суд не може бути достеменно переконаний у його щирому розкаянні, оскільки як вбачається з характеристик, засуджений в період відбування покарання був скритним та брехливим.
Тому, на час розгляду цієї заяви, можна стверджувати, що засуджений ОСОБА_6 лише почав ставати на шлях виправлення, проте, не довів його, оскільки для цього потрібен певний час, якого у цій ситуації сплило занадто мало, щоб можливо було б констатувати, що цілі призначеного йому покарання, саме у визначеному судом розмірі, вже досягнуті.
Судом також враховується, що засуджений ОСОБА_6 раніше неоднократно звільнявся умовно-достроково, а саме, 03.11.2005 року, 14.04.2009 року, 02.07.2013 року, а останній раз 20.08.2018 року, після чого продовжив вчиняти кримінальні правопорушення.
Так, вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 14.03.2017 року, ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України та призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі. 20.08.2018 року засудженого ОСОБА_6 звільнено умовно-достроково з Казанківської ВК № 93 за постановою суду, з невідбутим терміном покарання 7 місяців 4 дні.
При цьому, незважаючи що до засудженого було застосовано чергову пільгу у вигляді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, останній на шлях виправлення знову відмовився стати та протягом невідбутої частини покарання вчинив нові злочини, передбачені ч.2 ст.190, ч.2 ст.309 КК України, за які його засуджено на теперішній час вироками суду.
Таким чином, наведені обставини в сукупності із встановленими судом даними про особу, його поведінкою за весь час відбуття покарання, тяжкістю вчиненого ним злочинів, неодноразових судимостей, та того, що до нього вже було застосовано численні умовно-дострокові звільнення від відбування покарання, дає підстави вважати про неготовність його до сприйняття встановлених в суспільстві норм та правил поведінки. При цьому, сам по собі факт відсутності дисциплінарних стягнень та наявність періодичних заохочень, не може бути самостійною та єдиною підставою для протилежного висновку.
Враховуючи наведене, заяву засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст.537, 539 КПК України, суд,

П о с т а н о в и в:
В задоволенні заяви ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом семи днів з моменту її проголошення через Казанківський районний суд Миколаївської області до Миколаївського апеляційного суду.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Казанківського районного суду
Миколаївської області ОСОБА_1