ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/1472/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2021 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:
головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

учасники судового провадження:

прокурори ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинувачений ОСОБА_6 ,

потерпілий ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) № 0001390, за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Фастов

Київської області, який зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 ,

та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 Кримінального кодексу України (далі КК України),

встановив:

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, надійшов до Дарницького районного суду м. Києва 16 червня 2021 року.

Відповідно до висунутого обвинувачення ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що він 08 травня 2021 року приблизно о 21 год. 30 хв., будучи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем своєї роботи, а саме на СТО «Київ Мотор Гараж», що розташована за адресою: м. Київ, вул. Лугова, 87, помітив раніше залишений на ремонт автомобіль марки «Lexus» моделі «RX 300», державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2003 року випуску, що належить ОСОБА_7 .

У цей момент у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, а саме автомобілем марки «Lexus» моделі «RX 300», державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2003 року випуску.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_6 , маючи при собі ключі від вказаного автомобіля, які він забрав зі службового приміщення СТО «Київ Мотор Гараж», за допомогою сигналізаційного брилка відкрив автомобіль, сів за його кермо і за допомогою ключів привів двигун в дію.

У подальшому, ОСОБА_6 на вказаному автомобілю покинув територію СТО «Київ Мотор Гараж», що за адресою: м. Київ, вул. Лугова, 87, та зник у невідомому напрямку.

Тим самим ОСОБА_6 , діючи умисно, протиправно, незаконно заволодів транспортним засобом марки «Lexus» моделі «RX 300», державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2003 року випуску, вартістю 262 416,47 грн, що належить ОСОБА_7 .

Таким чином, органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що він своїми умисними діями вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом, вартість якого становить 231 неоподатковуваний мінімум доходів громадян, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 винним себе за ч. 2 ст. 289 КК України визнав повністю та показав, що дійсно 08 травня 2021 року ввечері взяв ключі від автомобіля, що залишився на СТО на час проведення його ремонту, завів двигун й поїхав у своїх справах, у дорозі авто зламалось, що стало наслідком ДТП з пошкодженням транспортного засобу. Вказав, що продовжує працювати на цьому ж СТО, зобов`язався відремонтувати повністю це авто, з потерпілим примирився та останній претензій до нього не має. Надалі підтвердив, що за домовленістю з потерпілим до 20 липня 2021 року завершив обумовлені ремонтні робти. Щиро шкодує про вчинене.

Показання ОСОБА_6 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Також відповідно до п. 6 розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Стосовно спрощення кримінального правосуддя» рекомендується, що оскільки при процедурі «заява підсудного про визнання вини» від обвинуваченого вимагається явка до суду на ранній стадії провадження, щоб заявити в суді публічно чи приймає він чи спростовує обвинувачення проти себе, то суд в таких випадках має вирішувати, обійтися без всього процесу розслідування або його частини чи негайно перейти до розгляду особи правопорушника, ухвалення вироку та, по можливості, вирішення питання щодо компенсації.

Отже, за згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: матеріалів, що характеризують обвинуваченого, та матеріалів щодо залучення експертів й витрат на їх проведення, постанови про речові докази тощо.

Вина обвинуваченого ОСОБА_6 повністю підтверджується його показаннями, в яких він не оспорював вчинення кримінального правопорушення за викладених у обвинувальному акті обставин, щирим каяттям у вчиненому тощо.

Щодо кримінально-правової кваліфікації дій обвинуваченого, то суд вважає її правильною та кваліфікує його дії як незаконне заволодіння транспортним засобом, вартість якого становить 231 неоподатковуваний мінімум доходів громадян, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним вчиненому і сприяти виправленню обвинуваченої та запобіганню вчинення нових злочинів.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до вчиненого (вину визнав, розкаявся, добровільно усунув заподіяну злочином шкоду), особу обвинуваченого, а саме: вперше притягується до кримінальної відповідальності, молодого віку, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, працює.

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування збитків потерпілому, що останній підтвердив у засіданні.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

З огляду на те, що санкція статті містить один вид покарання у виді позбавлення волі, то суд вважає за необхідне призначити йому покарання у мінімальних межах вказаної санкції частини статті, що є домірним вчиненому.

Разом з тим, суд, з урахуванням ступеня тяжкості цього кримінального правопорушення, особи ОСОБА_6 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, молодого віку, працює, конкретні обставини вчинення ним цього злочину, наявності всіх вказаних вище обставин, які пом`якшують покарання, та водночас відсутності обставини, які обтяжують покарання, вважає, що застосування положень ст. 75 КК України щодо його звільнення від відбування покарання з випробуванням будуть правильними, оскільки останній не є таким, що не зможе виправитися без ізоляції від суспільства та потребує певного прощення державою без реального відбування покарання.

Суд, приймаючи рішення про застосування положень ст. 75 КК України, зважує й на думку потерпілого, який його вибачив, відмовився від заявлення цивільного позову, підтримав думку прокурора про звільнення від відбування покарання з випробуванням тощо.

Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Долю речових доказів у провадженні слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, статтями 100, 368371, 373, 374 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю два роки.

На підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати під час досудового розслідування на загальну суму 2 745,92 грн, а саме за проведення судової автотоварознавчої експертизи № СЕ-19/111-21/23456-АВ від 03 червня 2021 року.

Речовий доказ, а саме автомобіль марки «Lexus», моделі «RX 300», державний номерний знак НОМЕР_1 , що переданий під зберігальну розписку потерпілому ОСОБА_7 , залишити останньому як власнику за належністю.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1