У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000124 за апеляційною скаргою прокурора Окружної прокуратури м. Миколаєва ОСОБА_5 на ухвалу Центрального районного суду м.Миколаєва від 13 квітня 2021 року у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новокиївка Снігурівського району Миколаївської області, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

-обвинуваченого за ч. 1 ст. 125 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

захисник ОСОБА_8

обвинувачений ОСОБА_6

потерпіла ОСОБА_9 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 квітня 2021 року обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000124, відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, повернуто прокурору Окружної прокуратури м.Миколаєва у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить ухвалу скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Вважає, що оскаржувана ухвала винесена з порушенням вимог кримінального процесуального законодавства України. Апелянт вважає, що підставами для повернення обвинувального акта прокурору для усунення недоліків, згідно загальних засад кримінального провадження, є лише грубі порушення вимог КПК України, які зачіпають та порушують законні права та інтереси сторін, що унеможливлює всебічне, повне і неупереджене дослідження обставин кримінального провадження.

На переконання апелянта, не зазначення ступеню тяжкості нанесених тілесних ушкоджень, а саме легкого тілесного ушкодження в правовій кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 , є технічною помилкою, оскільки ступінь тяжкості нанесених тілесних ушкоджень вказана при викладенні фактичних обставин кримінального провадження та у формулюванню обвинувачення. Апелянт вважає, що питання доведеності кримінального правопорушення, правильності його кваліфікації, в тому числі щодо його об`єктивної та суб`єктивної сторони, суд має вирішувати під час розгляду справи по суті та постановлення вироку в нарадчій кімнаті.

Узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження.

Захисник ОСОБА_8 просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення. Вважає, що відсутність в обвинувальному акті чіткого та правильного викладення правової кваліфікації позбавляє особу, що обвинувачується, права на захист, а також унеможливлює судовий розгляд, оскільки суд першої інстанції здійснює розгляд лише в межах висунутого обвинувачення.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Як вбачається з обвинувального акта, дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч.1 ст. 125 КК України "як спричинення умисного тілесного ушкодження". Однак, диспозиція частини 1 ст. 125 КК України передбачає відповідальність за "умисне легке тілесне ушкодження".

Суд першої інстанції встановив, що обвинувальний акт містить протиріччя в правовій кваліфікації кримінального правопорушення із положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що порушує право на захист обвинуваченого.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, заперечення захисника та обвинуваченого проти апеляційної скарги, думку потерпілої, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до змісту п. 3 ч. 2 ст. 283, ст. 291 КПК України, обвинувальний акт є підсумковим процесуальним документом досудового слідства, за допомогою якого здійснюється функція обвинувачення, та в якому викладається його сутність і підстави, дається юридична оцінка та кваліфікація дій підозрюваного (обвинуваченого), визначаються межі судового розгляду.

Вичерпний перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт, визначено ч. 2 ст. 291 КПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Таким чином, у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт перевіряється на відповідність саме вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен обов`язково містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Ці вимоги закону враховані судом першої інстанції при прийнятті рішення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, до суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000124 від 22.02.2021, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Як вбачається обвинувального акта, дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України як спричинення умисного тілесного ушкодження, тоді як диспозиція частини 1 ст. 125 КК України передбачає відповідальність за умисне легке тілесне ушкодження.

Таким чином, як правильно встановлено судом першої інстанції, обвинувальний акт містить протиріччя в правовій кваліфікації кримінального правопорушення із положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що порушує право на захист обвинуваченого.

Зазначені недоліки обвинувального акта порушують право обвинуваченого, передбачене ст. 42 КПК України, знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення він обвинувачується, що унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист, чим істотно порушується право на захист обвинуваченого.

Отже, встановлений недолік обвинувального акта є безумовною підставою для повернення обвинувального акту прокурору на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України. Тому, апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 532 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора Окружної прокуратури м. Миколаєва ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 квітня 2021 року про повернення прокурору обвинувального акта у відношенні ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 125 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3