Справа № 156/1321/20
Номер провадження: 1-кп/156/44/21
У Х В А Л А

Іменем України

22 квітня 2021 року смт Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області, в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 0000228 від 20.11.2020 року відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пятикори, Локачинського району, Волинської області, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, мешканця: АДРЕСА_1 , не працюючого, не одруженого, раніше судимого:

1.06.08.2002 року Локачинським районним судом Волинської області за ст.ст. 185 ч. 3, 94, 420, 421 КК України. Ст.ст. 416, 420 КПК України, застосування примусових мір медичного характеру: помістити в психіатричну лікарню з загальними режимом нагляду;

2.08.04.2004 року Локачинським районним судом Волинської області за ст.ст. 185 ч. 3, 186 ч. 3, ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на 4 роки;

3.07.05.2008 року Локачинським районним судом Волинської області за ст.ст. 162 ч. 1, 185 ч. 3, 15 ч. 3, ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на 3 роки; Відповідно до ст. 71 КК України частково приєднано покарання за вироком Локачинського районного суду Волинської області від 08.04.2004 року, остаточно призначено до відбуття 4 роки позбавлення волі.

4.24.05.2012 року Локачинським районним судом Волинської області за ст. 185 ч. 3, 185 ч. 2, 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на 4 роки. Ст.ст. 416, 420 КПК України, застосування примусових мір медичного характеру: помістити в психіатричну лікарню за місцем відбуття покарання;

5.10.07.2017 року Іваничівським районним судом Волинської області, ч. 2 ст. 289 КК України. Ст.ст. 416, 420 КПК України, застосування примусових мір медичного характеру: помістити в психіатричну лікарню з загальними режимом нагляду;

6.11.04.2018 року Ківерцівським районним судом Волинської області, ч. 1 ст. 394 КК України. Ст.ст. 416, 420 КПК України, застосування примусових мір медичного характеру: помістити в психіатричну лікарню з загальними режимом нагляду;

7.21.10.2020 року Волинським апеляційним судом, ч. 3 ст. 185 КК України. Ст.ст. 416, 420 КПК України, застосування примусових мір медичного характеру: помістити в психіатричну лікарню з загальними режимом нагляду;
8.07.12.2021 року Іваничівським районним судом Волинської області, ч. 3 ст. 185 КК України. Ст.ст. 416, 420 КПК України, застосування примусових мір медичного характеру: помістити в психіатричну лікарню з загальними режимом нагляду.
про вчинення суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора - ОСОБА_4 ,

особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

До Іваничівського районного суду Волинської області надійшло клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом відносно ОСОБА_3 .

Як встановлено в ході судового розгляду, ОСОБА_3 на початку червня 2020 року, перебуваючи на території господарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , через незачинені вхідні двері, проник до підсобного приміщення вказаного господарства, звідки таємно викрав бувшу у використанні кутову шліфовану машинку, марки «ДНІПРО-М» моделі «GS-85», ринкова вартість якої, згідно висновку судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/103-20/9662-ТВ від 07.12.2020 року станом на 01.06.2020 року могла складати 553,47 грн., чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 матеріальної шкоди на вказану суму.

Крім того, в ніч з 19.11.2020 року на 20.11.2020 року, перебуваючи на території господарства розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , повторно, шляхом злому навісного замка вхідних дверей, ОСОБА_3 проник до приміщення літньої кухні вказаного господарства, де із морозильної камери таємно викрав 9,160 кг. м`яса свинини, ринкова вартість якого, згідно довідки виданої ПП «Західний Буг-2» станом на 18.02.2020 року становила 105,00 грн. за 1 кг; 1,105 кг. пельменів, вартістю 60,00 грн. за 1 кг.; 0,83 кг. млинців, вартістю 50,00 грн. за 1 кг., чим спричинив потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 1 077,1 грн.

Суспільно-небезпечні дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про застосування відносно ОСОБА_3 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації останнього до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

ОСОБА_3 в режимі відеоконференції, перебуваючи в лікарні в психіатричному закладі, в присутності захисника, у судовому засіданні спочатку заперечував факт вчинення ним даних крадіжок, однак згодом визнав такий. Зазначив, що більше вчиняти крадіжок не буде.

Захисник, зважаючи на наявність у кримінальному провадженні висновку судово-психіатричної експертизи, вважає доцільним застосування до ОСОБА_3 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом. Витрати на залучення експертів просив залишити за рахунок держави, долю речових доказів вирішити згідно ст. 101 КПК України.

Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. У матеріалах кримінального провадження наявна заява потеріплої, у якій просить розгляд справи проводити без її участі, не заперечує проти задоволення клопотання про застосування до ОСОБА_3 заходів медичного характеру. Просить повернути їй викрадені речі після ухвалення рішення.

Потерпіла ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. У матеріалах міститься заява, у якій просить розгляд справи проводити у без його участі, претензій матеріального характеру до ОСОБА_3 не має.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши зібрані у справі докази та оцінивши їх в сукупності, приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Факт вчинення ОСОБА_3 суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, стверджується доказами, що містяться у матеріалах кримінального провадження і досліджені в судовому засіданні, зокрема:

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію № 3063 від 03.12.2020 року;

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію № 2952 від 20.12.2020 року;

- постановами про визнання осіб потерпілими від 20.11.2020 року та від 04.12.2020 року;

- протоколом огляду місця події від 20.11.2020 року з ілюстративною таблицею до нього;

- протоколом огляду місця події від 20.11.2020 року з відеозаписом до нього;

- актами зважування від 20.11.2020 року;

- протоколом огляду місця події від 03.12.2020 року з ілюстративною таблицею до нього;

- протоколом огляду предмету від 20.11.2020 року з ілюстративною таблицею до нього;

- постановою про визнання та приєднання до провадження речових доказів від 20.11.2020 року;

- протоколом огляду предмету від 03.12.2020 року з ілюстративною таблицею до нього;

- постановою про визнання та приєднання до провадження речових доказів від 03.12.2020 року;

- розпискою потерпілої ОСОБА_7 , згідно якої остання 20.11.2020 року отримала 9 кг. 160 грам м`яса свинини, 830 грам напівфабрикатів, а саме: млинців та 1 кг. 105 грам напівфабрикатів - пельменів;

- висновком судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/103-20/9662-ТВ від 07.12.2020 року, проведеної у кримінальному провадженні № 0000232;

- висновком трасологічної експертизи № СЕ-787 від 04.12.2020 року, проведеної у кримінальному провадженні № 0000228.

Дослідивши у судовому засіданні зібрані у кримінальному провадженні докази, суд вважає, що вони повністю узгоджуються між собою і доводять вчинення ОСОБА_3 суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, які мали місце при обставинах, зазначених вище.

Так, згідно вимог ст. 18, ст. 19 КК України осудність є обов`язковою ознакою суб`єкта злочину, що характеризується таким психічним станом особи, при якому вона під час вчинення злочину здатна усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Здатність особи під час вчинення злочину усвідомлювати свої дії (бездіяльність) означає правильне розуміння фактичних об`єктивних ознак злочину - об`єкта посягання, суті діяння, обстановки, часу і місця, способу його вчинення, його суспільно небезпечних наслідків тощо. Така здатність повинна бути пов`язана з можливістю контролювати, керувати своїми вчинками. Тут свідомість і воля взаємозалежні й лише в сукупності виступають передумовою визнання особи винною.

Натомість неосудною визнається така особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого КК України, не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.

Поняття неосудності включає в себе співвідношення медичного (біологічного) і юридичного (психологічного) критеріїв. Медичний критерій полягає у наявності у особи психічного захворювання, що істотно впливає на свідомість і волю людини (хронічне психічне захворювання, тимчасовий розлад психічної діяльності, недоумство, інший хворобливий стан психіки). Юридичний - у нездатності особи під час вчинення суспільно-небезпечного діяння усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними. При цьому юридичний критерій виражається двома ознаками: 1) інтелектуальною - особа не може усвідомлювати фактичну сторону своїх дій (бездіяльності) та/або не здатна усвідомлювати їх суспільно небезпечний характер; 2) вольовою - особа не може керувати своїми діями (бездіяльністю) внаслідок руйнування психічною хворобою її вольової сфери.

Особу може бути визнано неосудною тільки тоді, коли встановлена одна з ознак критерію юридичного на підставі хоча б однієї з ознак критерію медичного.

Відповідно до дослідженого судом висновку судово-психіатричної експертизи № 341 від 14.12.2020 року ОСОБА_3 , в період скоєння інкримінованих йому протиправних дій, виявляв як і виявляє на даний час ознаки помірної розумової відсталості з вираженими поведінковими порушеннями. Внаслідок цього ОСОБА_3 не міг і не може в даний час усвідомлювати свої дії та керувати ними і може бути визнаний неосудним. Наявний у ОСОБА_3 психопатологічний синдром обумовлює пасивний тип його суспільної небезпечності, що з урахуванням характеру інкримінованого йому протиправного діяння визначає потребу у застосуванні до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Враховуючи, що стан неосудності пов`язаний з відсутню у особи інтелектуальної та вольової ознак, з ним несумісні наявність у свідомості особи чітко сформованих мети й мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину, тому встановлення будь-якої форми вини (умислу чи необережності) у діях неосудної особи об`єктивно є неможливим. Юридична оцінка суспільно небезпечному діянню в такому випадку повинна надаватись, виходячи з фактичних обставин скоєного та наслідків, що настали.

З врахуванням вказаних обставин суд дійшов висновку про вчинення ОСОБА_3 суспільно-небезпечних діянь, що підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а саме: протиправне вилучення - викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище, вчинене у стані неосудності та, як наслідок, необхідність застосування щодо останнього примусових заходів медичного характеру.

При вивченні особи ОСОБА_3 встановлено, що він раніше судимий, не одружений, не працює, на обліку у наркологічному диспансері не перебуває.

Крім того, відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 341 від 14.12.2020 року ОСОБА_3 на теперішній час відповідно до свого психічного стану потребує застосування примусових заходів медичного характеру - госпіталізації до психіатричного закладу із загальним наглядом.

Відповідно до ст. 18 КК України, суб`єктом злочину є фізична осудна особа.

Частиною 2 ст. 19 КК України передбачено, що не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Відповідно до ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб: 1) які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння; 2) які вчинили у стані обмеженої осудності злочини; 3) які вчинили злочин у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання.

Згідно ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Визнавши доведеним, що особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру, з підстав, передбачених ч. 2 ст. 513 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 513 КПК України під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які. При цьому, при виборі виду примусових заходів медичного характеру суд оцінює суспільну небезпеку хворого та керується принципом необхідності і достатності для попередження скоєння хворим повторного суспільно небезпечного діяння. Ступінь суспільної небезпеки психічно хворого визначається на підставі аналізу тяжкості вчиненого діяння і типу його суспільної небезпеки (активний тип чи пасивний). Першою ознакою, що впливає на вибір виду примусового заходу медичного характеру, є тяжкість діяння. Для визначення виду примусового заходу медичного характеру суд приймає також до уваги ступінь суспільної небезпеки розладу психіки, як і тяжкість скоєного.

В справі № 158/3106/18 від 04.12.19 року Верховний Суд висловив позицію: «Висновок експерта не має наперед встановленої сили для суду та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності. Згідно з ч. 1 ст. 94 КК України, обрання судом певного виду примусового заходу медичного характеру залежить від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб.»; «п. 5 ч. 1 ст. 513 КПК України покладає саме на суд обов`язок під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру, у разі застосування таких заходів, визначати їх вид. Визначаючи тип психіатричної лікарні, в яку необхідно помістити неосудну особу, суд повинен виходити не тільки з її психічного стану, а й з характеру вчиненого нею суспільно небезпечного діяння».

Верховний Суд по справі № 51-5807км18 від 30.05.19 року висловив позицію, що «Статтею 94 КК України визначено три критерії, які суд має враховувати при призначенні певного виду примусових заходів медичного характеру: медичний (характер і тяжкість захворювання), юридичний (тяжкість вчиненого діяння) та соціальний (ступінь небезпечності психічно хворого для себе чи інших осіб). При цьому ступінь небезпечності психічно хворого містить оцінку: суспільної небезпеки вчиненого діяння, характеру вчиненого, можливих або тих, що настали, суспільно небезпечних наслідків та інших подібних обставин; психічного стану особи на момент розгляду справи судом і небезпечності цього хворого для оточуючих, що випливає з характеру захворювання. Колегія суддів звертає увагу на те, що метою примусових заходів медичного характеру є не тільки обов`язкове лікування особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, але й запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь (ст. 92 КК України). Для досягнення цієї мети суд має визначити конкретний вид примусового заходу, враховуючи всі передбачені ст. 94 КК України критерії в їх сукупності».

За роз`ясненнями, що містяться у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 "Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування" від 03 червня 2005 року слідує, що для визначення, відповідно до ч. ч. 3-5 ст. 94 КК України типу психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного, необхідно виходити як з його психічного стану, так і з характеру, вчиненого ним суспільно небезпечного діяння. Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб (ч. 1 ст. 94 КК України) суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме).

На важливість висновку експерта в таких категоріях справ, звертав увагу і Європейський суд по правам людини (справа «Ходжич проти Хорватії» (заява №28932/14), де Суд зазначив: «У такій складній сфері як психічний стан людини і передбачення того, наскільки небезпечною може бути ця людина, важко оскаржити висновок експерта без допомоги іншого експерта.».

Психіатричний заклад із загальним наглядом призначений для психічно хворих, які за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребують тримання у психіатричному закладі і лікування у примусовому порядку.

Здійснюючи висновок про застосування відносно ОСОБА_3 примусового заходу медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із загальним наглядом, судом враховано, що ОСОБА_3 вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки тяжкого суспільно-небезпечного діяння, а також взято до уваги досліджені в судовому засіданні матеріали, які характеризують психічний стан хворого ОСОБА_3 , зокрема висновок судово-психіатричної експертизи № 314 від 14.12.2020 року, з якого вбачається, що ОСОБА_3 в період скоєння інкримінованих йому протиправних дій, виявляв, як і виявляє на даний час ознаки помірної розумової відсталості з вираженими поведінковими порушеннями. Внаслідок цього ОСОБА_3 не міг і не може в даний час усвідомлювати свої дії та керувати ними і може бути визнаний неосудним. Наявний у ОСОБА_3 психопатологічний синдром обумовлює пасивний тип його суспільної небезпечності, що з урахуванням характеру інкримінованого йому протиправного діяння визначає потребу у застосуванні до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.

Судом установлено, що прояви такого психічного розладу у ОСОБА_3 спостерігались і в минулому, що вбачається з довідки про судимість.

Таким чином, аналізуючи вищезазначені та встановлені судом обставини, суд вважає, що за своїм психічним станом і характером діяння, вчиненого ОСОБА_3 , останній на теперішній час потребує застосування примусових заходів медичного характеру - госпіталізації до психіатричного закладу із загальним наглядом, що узгоджується і з висновком судово-психіатричної експертизи № 341 від 14.12.2020 року.

Враховуючи наведене, суд вважає, що клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_3 підлягає задоволенню, оскільки останній вчинив суспільно небезпечне діяння у стані неосудності і до нього можливо застосувати примусові медичні заходи у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із загальним наглядом, оскільки за своїм психічним станом та характером вчинених суспільно-небезпечних діянь він і на теперішній момент не може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Цивільних позовів у кримінальному провадженні не заявлено.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_3 вчинив суспільно-небезпечні діяння у стані неосудності, підстав для покладання на нього наявних по справі судових витрат в зв`язку з проведенням судової товарознавчої експертизи у розмірі 653,80 грн, суд не вбачає.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 101 КПК України.

Керуючись ст.ст. 101, 369, 372, 503, 512, 513, 516 КПК України, ст.ст. 19, 93, 94 КК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру в кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000228 від 20.11.2020 року, відносно ОСОБА_3 - задовольнити.

Визнати доведеним, що ОСОБА_3 , перебуваючи в стані неосудності, вчинив суспільно-небезпечні діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Застосувати до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пятикори Володимир-Волинського (колишнього Локачинського) району Волинської області, мешканця АДРЕСА_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Витрати на залучення експертів віднести за рахунок держави.

Скасувати накладений ухвалою слідчого судді Горохівського районного суду Волинської області від 25.11.2020 року арешт на майно, а саме: м`ясо свинини вагою 9,160 кг, пельмені 1,105 кг, млинці 0,83 кг, які знаходяться на зберіганні під розписку у потерпілої ОСОБА_7 , а також навісний замок марки «NO.1 Security», який знаходиться в камері зберігання речових доказів Іваничівського ВП ГУНП у Волинській області.

Речові докази: м`ясо свинини вагою 9,160 кг, пельмені 1,105 кг, млинці 0,83 кг, що знаходиться на зберіганні у потерпілої ОСОБА_7 , згідно із збережною розпискою від 20.11.2020 року - залишити у володінні останньої; навісний замок марки «NO.1 Security» - повернути ОСОБА_7 .

Кутову шліфувальну машинку марки «ДНІПРО-М GS-85» повернути ОСОБА_6 .

Копію ухвали негайно вручити прокурору та учасникам судового провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Іваничівський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а ОСОБА_3 в цей же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1