Ухвала

іменем України
16 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 740/3070/18
провадження № 51-3508 ск 21

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , відповідно до ст. 89 Кримінального кодексу України (далі КК) несудимого,
на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської областівід 26 січня 2021 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 06 травня 2021 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 26 січня 2021 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі КК) із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 06 травня 2021 року вирок щодо ОСОБА_5 залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 20 липня 2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження захиснику ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_5 за його касаційною скаргою на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 26 січня 2021 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 06 травня 2021 року.
За вироком суду першої інстанції, ОСОБА_5 визнаний винуватим у тому, що в не встановлений досудовим слідством день та час у кінці вересня 2017 року незаконно придбав на території нежилого господарства в с. Бурбурське Ічнянського району Чернігівської області висушену подрібнену речовину рослинного походження, а також рослини конопель з бічними гілками, листям та верхівками, які перемістив за місцем проживання в будинок АДРЕСА_1 , де у приміщенні будинку і господарських спорудах зберігав без мети збуту для власного вживання, та надалі періодично вживав їх шляхом паління.
23 січня 2018 року в період часу з 16:31 до 17:56 під час проведення санкціонованого обшуку за зазначеним місцем проживання ОСОБА_5 працівники поліції виявили та вилучили: у двох полімерних мішках у приміщенні сараю речовину рослинного походження у вигляді верхівкових частин та листя, а також у барабані пральної машини у ванній кімнаті частково подрібнену речовину рослинного походження з елементами верхівок, що, згідно з висновком експерта є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонений, канабісом, сухою вагою 2 379,2 г; у паперовому згортку в шафі приміщення коридору будинку подрібнену речовину рослинного походження зеленого кольору, що за висновком експерта є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонений, канабісом, сухою вагою 1,023 г; у паперових згортках у дорожній сумці та в глечику, в тумбі, в приміщенні коридору будинку, в рожевому полімерному пакеті в приміщенні гаража частково подрібнені речовини рослинного походження, що згідно з висновком експерта є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонений, канабісом сухою вагою 337,162 г; у пластиковому відрі в приміщенні сараю, у пластиковому відрі в холодильнику та пластиковому відрі й пластиковій банці під ванною в приміщенні будинку подрібнену речовину рослинного походження зеленого кольору, що за висновком експерта є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонений, канабісом сухою вагою 4 118,3 г.
Крім того, під час проведення обшуку було виявлено та вилучено у двох скляних банках на підставці для телевізора у приміщенні коридору будинку пилоподібну речовину рослинного походження темно-зеленого кольору з характерним запахом конопель із грудками продовгуватої форми, що згідно з висновком експерта є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонений, смолою канабісу масою 13,531 г.
Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 ставить питання про перегляд у касаційному порядку судових рішень щодо ОСОБА_5 з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, просить змінити судові рішення та призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк три роки із застосуванням положень статей 75, 76 КК. Скаргу розглянути з його участю та участю обвинуваченого.

На обґрунтування своїх доводів щодо призначення обвинуваченому надмірно суворого покарання у виді позбавлення волі, захисник посилається на неврахування судами:
відсутності обставин, що обтяжують покарання, даних про особу обвинуваченого, який за місцем роботи і проживання характеризується позитивно, що він утримує дружину та двох неповнолітніх дітей;

досудової доповіді органу пробації, якою визначені середні рівні ризиків вчинення ОСОБА_5 повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства із зазначенням можливості виправлення без позбавлення чи обмеження волі;

зокрема того, що ОСОБА_5 зарекомендував себе як досвідчений фахівець у своїй галузі, постійно прагнув до самовдосконалення, за характером спокійний і врівноважений, у колективі користувався повагою, сусіди ОСОБА_5 , які є незацікавленими особами, характеризують його як відповідального, морально стійкого, доброзичливого, працьовитого, такого, що бере участь у суспільному житті вулиці та не зловживає спиртним;

наявності у обвинуваченого міцних соціальних зав`язків, що він добровільно пройшов курс лікування від вживання наркотичних засобів;

обставин, що пом`якшують покарання щирого каяття та сприяння розкриттю злочину;

позиції прокурора в судовому засіданні, який просив суд призначити ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 75 КК.
При цьому, захисник у касаційній скарзі посилається на те, що суд апеляційної інстанції у своєму рішенні всупереч положенням статей 374, 420 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), не мотивував неможливості застосування до ОСОБА_5 положень ст. 75 КК та не врахував його щирого каяття і зразкової поведінки після вчинення злочину.
Мотиви Суду
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 та правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оскаржуються.
Доводи у скарзі щодо невідповідності призначеного обвинуваченому покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, а також безпідставного не призначення засудженому покарання на підставі положень ст. 75 КК, на думку Суду, є необґрунтованими з огляду на таке.
Відповідно до вимог ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Згідно зі ст. 75 КК якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як убачається з вироку, суд першої інстанції під час призначення ОСОБА_5 покарання врахував пом`якшуючі обставини, якими визнав щире каяття та перебування на його утриманні двох неповнолітніх дітей, відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Поряд із цим судом враховано:
ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК відноситься до категорії тяжких та пов`язаний із незаконним обігом особливо небезпечного наркотичного засобу канабісу, загальною масою 6 849,216 г, що значно перевищує особливо великий розмір;
обставини зберігання наркотичних засобів за місцем проживання обвинуваченого, де також проживали двоє неповнолітніх дітей, що не могло не впливати на формування їх свідомості і процес виховання, створюючи небезпеку для їх психічного та фізичного здоров`я, що у свою чергу свідчить про підвищений рівень суспільної небезпечності обвинуваченого.
Суд першої інстанції врахував також те, що ОСОБА_5 одружений і має двох неповнолітніх дітей, не мав судимостей згідно зі ст. 89 КК, працював, мав постійне місце проживання, відповідно до досудової доповіді позитивно характеризується, щодо нього визначені середні рівні ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства із зазначенням можливості виправлення без позбавлення чи обмеження волі, згідно з довідкою КЛПЗ «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» від 14 листопада 2018 року лікувався у цьому закладі з 05 по 23 березня 2018 року через вживання канабіноїдів, щиро розкаявся у вчиненому, має позитивну соціальну поведінку після вчинення кримінального правопорушення.
З урахуванням вищенаведених обставин, у тому числі і двох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість відповідно до положень ч. 1 ст.69 КК призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 3 ст. 309 КК.
Водночас суд першої інстанції дійшов висновку, що всі наведені дані про особу обвинуваченого та обставини, які визнані такими, що пом`якшують покарання і були враховані при призначенні покарання, у цьому конкретному випадку не є такими, які свідчать про можливість виправлення ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ним контролю за умов звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Посилання у скарзі захисника на не врахування судом як пом`якшуючої обставини активне сприяння обвинуваченим розкриттю вчиненого ним злочину є необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції, поряд із врахованими вище пом`якшуючими обставинами, не встановлено у провадженні наявності будь-яких дій обвинуваченого щодо сприяння під час досудового слідства, при цьому у вироку суду зазначено про вилучення наркотичного засобу за місцем проживання ОСОБА_5 під час обушку на підставі процесуальних документів досудового слідства.
Переглядаючи кримінальне провадження в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції з урахуванням пом`якшуючих покарання обставин утримання двох неповнолітніх дітей та щирого каяття, відсутності обставин, які обтяжують покарання, всіх установлених судом обставин, у тому числі й тих, які були зазначені в апеляційній скарзі, обґрунтовано призначено ОСОБА_5 покарання на підставі ч. 1 ст. 69 КК у виді позбавлення волі, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 3 ст. 309 КК, яке, як зазначив в ухвалі суд апеляційної інстанції є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Суд апеляційної інстанції також не знайшов підстав вважати, що призначене ОСОБА_5 покарання є явно несправедливим через суворість, та підстав для його звільнення від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК.
Наведеними висновками суду апеляційної інстанції спростовуються доводи касаційної скарги захисника про те, що суд апеляційної інстанції у своєму рішенні усупереч вимогам статей 374, 420 КПК не вмотивував неможливості застосування до ОСОБА_5 положень ст. 75 КК та не врахував його щирого каяття та зразкової поведінки після вчинення злочину.
Суд погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій, оскільки ці висновки достатньою мірою мотивовані і відповідають вимогам закону.
При цьому, як вбачається із судових рішень, суди першої та апеляційної інстанції під час призначення засудженому покарання врахували: ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжують, інші встановлені обставини, у тому числі й ті, що наведені у касаційній скарзі. Жодних інших обставин, що не були зазначені у судових рішеннях відносно ОСОБА_5 під час обрання йому розміру покарання, та які можуть бути підставами для призначення обвинуваченому іншого покарання, в касаційній скарзі захисником не наведено.
Доводи касаційної скарги захисника про те, що судом не враховано думку прокурора щодо необхідності звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, не свідчать про наявність порушень норм кримінального і кримінального процесуального закону, та в цілому не впливають на законність постановлених судових рішень у цій частині.
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які би свідчили про необхідність їх перевірки за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Прохання у скарзі захисника про розгляд скарги за його участю та участю засудженого, не може бути вирішено на цьому етапі провадження за скаргою, оскільки такі питання вирішуються судом касаційної інстанції у разі відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою та під час підготовки кримінального провадження до касаційного розгляду. Однак, Суд не знайшов підстав для відкриття касаційного провадження за скаргою.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Ніжинського міськрайонний суд Чернігівської області від 26 січня 2021 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 6 травня 2021 року відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_7 ОСОБА_2 ОСОБА_3