Справа № 522/5683/21
Провадження № 1-кс/522/3140/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2021 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у залі суду клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0008975 від 03.10.2014 року, за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209 КК України,

встановив:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшло вищевказане клопотання ОСОБА_3 , в якому остання просить скасувати арешт накладений згідно ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04.02.2015 року (справа № 761/2817/15-к) у рамках кримінального провадження № 0000515 на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:2522 (номер запису про обтяження 8737887 від 14.02.2015).

Клопотання про скасування арешту обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 , є спадкоємицею її покійного чоловіка - ОСОБА_4 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, що підтверджується довідкою про склад спадкоємців у спадковій справі № 197/2014, виданою Лиманською районною державною нотаріальною конторою Одеської області 02.03.2021 №261/02-14.

За життя ОСОБА_4 був власником земельної ділянки по АДРЕСА_1 (державний акт на право власності на землю серії КЖ № 723164 від 30.04.2009, кадастровий номер ділянки :02:001:2522).

Під час оформлення спадщини заявниці стало відомо, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04.02.2015 (справа № 761/2817/15-к) у рамках кримінального провадження № 0000515 за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191 та ч. З ст. 209 КК України, на вищевказану земельну ділянку накладено арешт.

У подальшому кримінальне провадження №0000515 разом з кримінальним провадженням №000485 об`єднано в кримінальне провадження № 0008975, а матеріали досудового розслідування передані до СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області.
Заявниця у заяві про скасування арешту вказує на те, що з моменту накладення арешту минуло більше шести років.
Зазначає про відсутність будь-яких фактичних даних, які б свідчили про її причетність та/або причетність її покійного чоловіка до вчинення злочинів, за фактами яких здійснюється досудове розслідування.
Посилається на те, що питання щодо звернення стягнення ПАТ «АБ «Порто- Франко» на вищевказану земельну ділянку було предметом судового розгляду в межах цивільної справи № 504/50/15-ц, за результатами розгляду якої рішенням Комінтернівського районного суду від 09.03.2016 у задоволенні позову АБ «Порто-Франко» відмовлено повністю. Це рішення оскаржене АБ «Порто-Франко» в апеляційному порядку, однак ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19.09.2016 року апеляційну скаргу повернуто апелянту.
Відтак, рішення Комінтернівського районного суду від 09.03.2016 вступило в законну силу, і будь-які правові можливості звернення стягнення на належну покійному земельну ділянку у ПАТ «АБ «Порто-Франко» та його правонаступників вичерпано.

Вбачаючи вищевикладене, а також з огляду на те, що, як на думку заявниці, потреби у подальшому застосуванні арешту майна немає, натомість, наявність ухвали слідчого судді про арешт майна перешкоджає можливості реалізувати права останньої як спадкоємиці ОСОБА_5 , заявниця і звернулася до суду з вищевказаним клопотанням про скасування арешту.

В судове засіданні учасники справи не з`явились. Були належним чином повідомлені. Від заявниці заяв, клопотань не надійшло.

Від прокурора надійшло клопотання щодо вирішення питання про скасування арешту за його відсутності.

Дослідивши клопотання про скасування арешту майна, докази, на які посилається заявник в обґрунтування вищевказаних вимог клопотання, суд приходить до висновку, що воно підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_3 , є спадкоємицею її покійного чоловіка - ОСОБА_4 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, що підтверджується довідкою про склад спадкоємців у спадковій справі № 197/2014, виданою Лиманською районною державною нотаріальною конторою Одеської області 02.03.2021 №261/02-14.

Згідно наявному в матеріалах справи витягу державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:2522 є ОСОБА_4 .

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04.02.2015 року (справа № 761/2817/15-к) у рамках кримінального провадження № 0000515 на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:2522 (номер запису про обтяження 8737887 від 14.02.2015) було накладено арешт.

В провадженні СВ відділу поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області перебуває об`єднане кримінальне провадження № 0008975 від 03.10.2014 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених, ч. 1 ст. 358, ч. 5 ст. 191, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209 КК України.
У вказаному кримінальному провадженні повідомлення про підозру ОСОБА_4 не складалось та як наслідок не повідомлялось, цивільний позов в рамках кримінального провадження до вказаної особи не заявлявся.
Відповідно до ч. 6 ст. 100 КПК України, речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню: повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.
Ст. 17 Загальної декларації прав людини, проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення. Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції встановлено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права».
Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Крім того, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема: наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
При цьому, слідчим суддею враховується, що на даний час вбачається необхідність заявниці вчинити заходи щодо спадкування вищевказаного майна, а в подальшому провести державну реєстрацію успадкованої земельної ділянки. Врахувавши вказане слідчий суддя приходить до переконання, що в даному випадку відсутня об`єктивна необхідність у подальшому існуванні арешту нерухомого майна, власник якого помер.
Крім того, виходячи з положень п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України сторона обвинувачення та/або суд вправі прийняти єдине можливе рішення про закриття кримінального провадження, якщо підозрюваний, обвинувачений помер. Виключенням з цього випадку є лише необхідність реабілітації померлого, що може закінчитися виключно виправдувальним вироком суду. Постановлення обвинувального вироку суду у даному випадку неможливе за законом, що виключає легальну можливість застосування судом будь-якої конфіскації майна, у тому числі спеціальної (статті 96-1, 96-2 КК України) та майнового стягнення.
Виходячи з ч. 3 ст. 132 КПК України, доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого, прокурора.
Частина 1 ст. 173 КПК України покладає обов`язок доведеності необхідності арешту на особу, що подала таке клопотання.
Слідчий суддя, враховуючи доводи клопотання та надані в його обґрунтування матеріали, заяву прокурора щодо розгляду справи за його відсутності, а також вищевикладені приписи закону, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог вищевказаного клопотання.
Керуючись ст. ст. 170 - 174, 372 КПК України, суд

ухвалив:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна задовольнити.
Арешт накладений згідно ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04.02.2015 року (справа № 761/2817/15-к) у рамках кримінального провадження № 0000515 на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:2522 (номер запису про обтяження 8737887 від 14.02.2015) скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: