Дата документу 29.04.2021 Справа № 314/4215/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/807/719/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №314/4215/20Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 квітня 2021 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 19 січня 2021 року про відмову в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням щодо засудженого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Коломійці Покровського району Дніпропетровської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який відбуває покарання в ДУ «Вільнянська виправна колонія (№20),

ВСТАНОВИЛА
Вказаною ухвалою районного суду відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.

В апеляційній скарзі засуджений просив замінити йому невідбуту частину покарання більш м`яким покаранням, оскільки він став на шлях виправлення.

Заслухавши доповідь судді, захисника, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_8 засуджено вироком Красноармійського міського районного суду Донецької області від 03.11.2017 року за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 7 років 10 місяців позбавлення волі.

Засуджений ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні даного клопотання, виходив з того, що поведінка засудженого за весь час відбування покарання не була стабільно позитивною та активною, що свідчить про те що засуджений не став на шлях виправлення, а тому підстави для задоволення його клопотання відсутні.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з такого.

Згідно з положеннями ст.82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці - участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків.

Виходячи з ч.1 ст.6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Отже, зі змісту вказаних норм випливає, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків у період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання. При цьому слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної колонії, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці тощо.

Розглядаючи клопотання засудженого, суд першої інстанції з достатньою повнотою перевірив наявні в матеріалах справи документи, які свідчать про поведінку засудженого протягом усього часу його перебування в установі відбування покарання та роботу, і належним чином мотивував в ухвалі свої висновки про те, що ОСОБА_8 не довів своє безумовне виправлення.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_8 відбуває покарання за вчинення тяжкого злочину.

За весь час відбування покарання засуджений ОСОБА_8 мав лише 1 заохочення за виконання покладених обов`язків та дотримання правил поведінки. Натомість на засудженого було накладено 6 стягнень і хоча ці стягнення є погашеними, проте вони характеризують поведінку засудженого під час відбування покарання.

Також з наданої виправною колонією характеристики вбачається, що засуджений ОСОБА_8 не завжди дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, не бере участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі, у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених та у роботі самодіяльних організацій, не приймає участі у суспільно корисній праці та роботах з благоустрою, не підвищує свій загальноосвітній рівень.

Крім того, з довідки про працевлаштування засудженого встановлено, що з січня 2019 року по жовтень 2020 року ОСОБА_8 працював лише у вересні 2020 року. Між тим, сумлінна поведінка та ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого на протязі усього періоду відбуття покарання, а не лише у певний період часу.

Поряд з цим з матеріалів провадження встановлено, що комісією установи засудженому ОСОБА_8 було відмовлено в застосуванні до нього ст.101 КВК України та ст.82 КК як такому, що не став на шлях виправлення.

Враховуючи зазначене колегія суддів вважає обґрунтованими встановлені в ухвалі підстави для відмови у задоволенні клопотання засудженого та погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_8 на шлях виправлення не став, що свідчить про відсутність підстав для заміни невідбутої ним частини покарання більш м`яким покаранням.

Переконливих аргументів, які би доводили неправильність висновків суду першої інстанції, в апеляційній скарзі засудженого не наведено.

Відтак ухвала суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 19 січня 2021 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4