Дата документу 03.03.2021 Справа № 311/3196/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
______________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/807/695/21 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 311/3196/20 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції з Василівським районним судом Запорізької області, матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 10 лютого 2021 року, якою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Новоолексіївки Генічеського району Херсонської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 289 КК України,
задоволено клопотання прокурора та продовжений строк тримання під вартою до 10 квітня 2021 року включно,

в с т а н о в и л а:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 10 лютого 2021 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 4 та 9 ч. 1 ст. 194 КПК України.

Апелянт, посилаючись на наявність у ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків, які, на його думку, полягають в наявності в обвинуваченого постійного місця проживання, відсутності будь-яких порушень обов`язків як підозрюваного, обвинуваченого, закордонних паспортів, бажання ухилятися, переховуватись від суду, вважає, що встановлені судом ризики, передбачені пунктами 1 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не підтверджені жодними доказами, як і неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, чим тримання під вартою.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги, захисника, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора із запереченнями проти доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить таких висновків.

З наданих апеляційному суду матеріалів вбачається, що на розгляді Василівського районного суду Запорізької області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 289 КК України.

Під час судового розгляду у даному кримінальному провадженні прокурором було заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке було задоволено судом першої інстанції, з чим погоджується й колегія суддів, з огляду на таке.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ст. 199 КПК України, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

При вирішенні питання щодо законності рішення суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, колегія суддів бере до уваги наявність певних особливостей, які істотно відрізняють порядок перевірки судового рішення у кримінальному провадженні, яке знаходиться на розгляді суду, від аналогічних рішень слідчого судді, які ухвалені на стадії досудового розгляду кримінального провадження.

Як вбачається із матеріалів провадження, питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою було вирішене на стадії судового розгляду, тобто, це питання вирішувалось на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на її заміну висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд, на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні.

Отже, при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового провадження, особливо на початкових етапах цього провадження, та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції, вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто, основною метою продовження застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на стадії підготовчого (судового) розгляду фактично є забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується.

Суд першої інстанції, перевіряючи доводи прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, правильно встановив, що заявлені ризики, передбачені п. 1 та п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 .

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, в якій його переслідують та міжнародними контактами.

Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку.

Згідно з матеріалами провадження, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 України, та тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, санкціями яких передбачено покарання на строк, відповідно до п`яти років позбавлення волі та від трьох до восьми років позбавлення волі.

Вказані обставини свідчать про те, що обвинувачений, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованих йому злочинів та покарання, яке йому загрожує в разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані йому злочини, тобто, про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також, з метою ухилення від покарання за злочини, у вчиненні яких ОСОБА_9 обвинувачується, останній може визнати, що негативні наслідки від спроби переховуватись від суду, створять для нього меншу шкоду, ніж ймовірність бути притягнутим до кримінальної відповідальності з призначенням відповідного покарання.

При цьому, колегія суддів вважає, що ризик переховування посилюється тим, що ОСОБА_9 не одружений та не має на утриманні неповнолітніх дітей або осіб, щодо яких він піклується, що свідчить про відсутність в нього стійких соціальних зв`язків, тобто, його ніщо не прив`язує до місця проживання.
Наявність в обвинуваченого постійного місця проживання,всупереч доводам захисника, не може слугувати дійсною гарантією відсутності в ОСОБА_9 наміру переховування від суду та не є підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Крім того, з матеріалів провадження вбачається, що хоча ОСОБА_9 раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, проте, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, що в цілому негативно впливає на репутацію обвинуваченого, свідчить про стабільність його антисуспільної поведінки, а у сукупності з даними про його особу, який не працевлаштований та не має постійного джерела доходів, на переконання апеляційного суду, свідчить про те, що останній може не тільки вдатися до спроб переховування від суду, а й до вчинення інших кримінальних правопорушень, в тому числі, аналогічних, у зв`язку з відсутністю засобів для існування.
Отже, на думку колегії суддів, існування ризиків, передбачених пунктами 1 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, ґрунтується на реальних фактичних даних, при цьому, наразі ці ризики не втратили своєї актуальності, не зменшилися та не перестали існувати, тобто, виправдовують тримання ОСОБА_9 під вартою.

За зазначених вище обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з`ясувавши і дослідивши всі обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, врахувавши характер і ступінь суспільної небезпечності кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_9 , дані про особу обвинуваченого, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, обґрунтовано продовжив строк тримання ОСОБА_9 під вартою, навівши в ухвалі мотиви прийнятого ним рішення.

З урахуванням викладеного колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду за доводами апеляційної скарги захисника.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 10 лютого 2021 року, якою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 задоволено клопотання прокурора та продовжений строк тримання під вартою до 10 квітня 2021 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: