Справа № 740/3754/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/367/21
Категорія - ч.2 ст.186, ст.395 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000792 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25 лютого 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець с. Червоні Партизани, Носівського району Чернігівської області, проживає у АДРЕСА_1 , розлучений, має на утриманні неповнолітню дитину, освіта середня, не працює, раніше неодноразово судимий, останній раз 22.05.2014 року Носівським районним судом Чернігівської області за ст.395, ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців,

засуджений за:

- ч.2 ст.186 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років;

- ст.395 КК України - до покарання у виді арешту на строк 3 місяці.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з дня його затримання.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили обрано у виді тримання під вартою, взявши його під варту негайно в залі суду.

Стягнуто зі ОСОБА_8 на користь держави 785,05 грн. процесуальних витрат. Долю речових доказів вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що ОСОБА_8 , маючи незняту та непогашену судимість, 15.05.2019 року, близько 01.00 год., перебуваючи біля будинку №116 по вул. Шевченка в м. Ніжині, з метою вчинення відкритого викрадення чужого майна, шляхом зняття з ОСОБА_10 , повторно, відкрито заволодів шкіряною сумкою чорного кольору «Ро1о» з ременем через плече, вартістю 275 грн., грошовими коштами в сумі 370 грн. та мобільним телефоном марки «Nokia», вартістю 1866,67 грн., що належать ОСОБА_10 , чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 2511,67 грн., після чого з викраденим з місця скоєння злочину зник, отримавши реальну можливість розпоряджатися викраденим майном на власний розсуд.

Крім того, постановою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08.10.2018 року щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено адміністративний нагляд строком на один рік та встановлено наступні обмеження:

- заборона виходити з будинку (квартири) з 22.00 год. до 06.00 год. щодобово;

- заборона відвідувати та перебувати в місцях продажу алкогольних напоїв на розлив;

- заборона виїзду в особистих справа за межі району (міста) без дозволу начальника поліції;

- реєстрація у відділі поліції кожного першого понеділка місяця.

22.11.2018 року ОСОБА_8 були доведені обмеження, визначені вказаним судовим рішенням.

Однак, усупереч вказаним у постанові суду обмеженням, ОСОБА_8 , без поважних причин, з метою ухилення від адміністративного нагляду з 15.02.2019 року по 23.05.2019 року залишив місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , чим умисно порушив правила адміністративного нагляду, встановлені постановою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08.10.2018 року.

Не погодившись із рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок місцевого суду, посилаючись на відсутність доказів вчинення ним грабежу. Зазначив, що місцевий суд не взяв до уваги показання єдиного свідка у кримінальному провадженні ОСОБА_11 . При цьому послався на необґрунтоване покладення в основу вироку, як доказу його вини, показань померлого свідка ОСОБА_12 , саме який і викрав майно потерпілого. Також указав на порушення закону при проведенні слідчих дій.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Послався на неповне з`ясування судом обставин справи та невідповідність викладених у вироку висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Вказав, що в основу вироку було покладено лише показання свідка ОСОБА_12 . При цьому, невинуватість ОСОБА_8 підтверджується показаннями свідка ОСОБА_11 , а також самого ОСОБА_10 . Зазначив, що саме ОСОБА_12 здав до ломбарду телефон потерпілого та отримав за нього грошові кошти. Вказав на відсутність доказів, які б підтверджували вину ОСОБА_8 у вчиненні грабежу.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити з наведених вище підстав; прокурора, котрий просив вирок суду залишити без змін, вважаючи його законним і обґрунтованим; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.395 КК України, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій у цій частині в апеляційній скарзі обвинуваченим та його захисником не оспорюються.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені судом і детально викладені у вироку суду.

Доводи сторони захисту з приводу недоведеності вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, є безпідставними та спростовуються матеріалами кримінального провадження.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, не визнав, наполягав на тому, що майном ОСОБА_10 він не заволодівав. Потерпілого не бив, барсетку і телефон не забирав. Пізніше побачив барсетку в руках ОСОБА_12 . Звідки останній її взяв, обвинуваченому невідомо.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_8 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, його винуватість знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, вона відображена низкою доказів, яким суд дав належну оцінку.

Так, допитаний у місцевому суді потерпілий ОСОБА_10 пояснив, що вночі 15 травня 2019 року він повертався з кафе «Корчма», що по вул. Шевченка в м. Ніжині. Повз нього проходило двоє незнайомців, один з яких його вдарив і пішов уперед, потерпілий при цьому впав на землю. Інший чоловік ( ОСОБА_8 ) підійшов до нього та спитав де телефон. ОСОБА_10 злякався і відповів, що в барсетці. Тоді обвинувачений зняв з нього барсетку, в якій знаходився мобільний телефон та грошові кошти в сумі 370 грн., і забрав.

Окрім показань потерпілого, вина обвинуваченого ОСОБА_8 підтверджується наступними дослідженими в судовому засіданні доказами:

- протоколом огляду місця події від 10.07.2019 року, згідно якого в присутності понятих потерпілим ОСОБА_10 було вказано місце вчинення кримінального правопорушення ділянка пішохідного тротуару по вул. Шевченка у м. Ніжині поблизу будинку № 116, де у нього 15.05.2019 року невідома особа відкрито викрала барсетку (а.к.п.102-103);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 13.06.2019 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_10 серед інших упізнав фото ОСОБА_8 як особи, яка 15.05.2019 року на вул. Шевченка в м. Ніжині відкрито заволоділа належною йому барсеткою (а.к.п.45-47);

- протоколом допиту свідка від 12.06.2019 року, згідно якого свідок ОСОБА_12 пояснив, що всередині травня 2019 року він із ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , близько 01 години, йшли по пішохідній доріжці вул. Шевченка в м. Ніжині, в напрямку від магазину «АТБ» до кафе «Прохлада», назустріч ішов незнайомий чоловік. Розминаючись, незнайомець штовхнув його плечем, після чого ОСОБА_12 вдарив останнього двічі кулаками в обличчя, від чого той упав. Упевнившись, що чоловік у свідомості, ОСОБА_12 пішов від нього, обігнавши ОСОБА_8 , який ішов попереду. Потім ОСОБА_8 і ОСОБА_11 наздогнали його і він побачив у руках ОСОБА_13 чорну сумку-барсетку, якої раніше в нього не було. ОСОБА_8 запропонував випити спиртного, дістав з барсетки телефон марки «Нокіа» і запропонував здати його в ломбард. Телефон здали у ломбард від імені ОСОБА_12 , оскільки у нього був у наявності закордонний паспорт. Куди поділась барсетка, він не пам`ятає (а.к.п.108);

- довідкою з ломбардного відділення ПТ «Ломбард Свіжа Копійка» на запит слідчого від 25.06.2019 року, якою підтверджується, що з приводу закладу майна - мобільного телефону «Nokia 3» (ТА-1032) Dual Sim 15.05.2019 року о 03.20 год. звертався ОСОБА_12 (а.к.п 109);

- протоколом огляду предмету від 13.06.2019 року, згідно якого зафіксовано факт добровільного надання ОСОБА_14 мобільного телефону марки "Nokia" моделі 3 DS (ТА-1032), який він придбав у магазині ломбарду по АДРЕСА_3 (а.к.п.111-112);

- висновком судової товарознавчої експертизи № 542 від 02.07.2019 року, згідно якого ринкова вартість мобільного телефону марки "Nokia" моделі 3 DS ТА-1032, у технічно справному стані без пошкоджень, станом на 15.05.2019 року могла становити 1866,67 грн. Ринкова вартість шкіряної сумки чорного кольору Polo моделі Videng з ременем через плече, без пошкоджень, станом на 15.05.2019 року могла становити 275 грн. (а.к.п.119-123).

Отже, місцевий суд, дослідивши, перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі вищевказані докази в їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, правильно дійшов висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), що належить ОСОБА_10 , вчинене повторно, з чим погоджується і колегія суддів.

Посилання апелянтів на те, що судовий розгляд проведено неповно, є необґрунтованими.

Так, за змістом ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження з`ясовано, що судовий розгляд у ньому проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, не виявлено.

У результаті перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у кримінально-караному діянні зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом у їх взаємозв`язку відповідно до приписів ст. 94 КПК України.

Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу показань самого обвинуваченого, який не заперечував факту викрадення в ОСОБА_10 барсетки і телефону, заперечуючи, що це зробив саме він; допитаного в судовому засіданні потерпілого, який зазначив, що телефон та барсетку забирала інша особа, не та що вдарила та збила його з ніг; та фактичних даних, що містяться у матеріалах справи, зокрема, протоколом впізнання, яким підтверджується та обставина, що потерпілий упізнав саме обвинуваченого ОСОБА_8 , як особу яка забирала в нього телефон та барсетку з грішми.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання належним та допустимим протоколу допиту свідка ОСОБА_12 від 12.06.2019 року, який підтвердив, що саме він ударив двічі кулаками в обличчя незнайомця, який ішов йому назустріч та штовхнув його плечем. Від цього чоловік упав, а ОСОБА_12 пішов далі. Коли ОСОБА_8 і ОСОБА_11 наздогнали його, він побачив у руках ОСОБА_13 чорну сумку-барсетку, якої раніше в нього не було.

Так, колегія суддів не знаходить підстав сумніватися в достовірності показань свідка ОСОБА_12 , вони є логічними, послідовними і узгодженими як з показаннями потерпілого, так і з іншими письмовими доказами у кримінальному провадженні, та всупереч доводам апеляційних скарг сторони захисту, в сукупності з іншими доказами підтверджують винуватість саме ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

У той же час, ні обвинуваченим, ні його захисником не було надано доказів, які б спростовували свідчення потерпілого та свідка ОСОБА_12 і доводили б невинуватість ОСОБА_8 у вчиненні грабежу.

При цьому, посилання обвинуваченого на неврахування місцевим судом показань єдиного свідка у кримінальному провадженні ОСОБА_11 є безпідставним, оскільки останній надав такі показання лише з метою допомогти ОСОБА_8 уникнути відповідальності за скоєне, переклавши всю вину на ОСОБА_12 , який на час розгляду кримінального провадження помер і не міг спростувати наведеного ОСОБА_11 .

Відтак, позицію сторони захисту колегія суддів вважає як захисну, з метою уникнення обвинуваченим відповідальності за скоєне, так як вона повністю спростовується вищенаведеними доказами, у зв`язку з чим не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та захисника у цій частині.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи ОСОБА_8 міру покарання, місцевий суд з достатньою повнотою врахував ступінь суспільної небезпеки скоєних кримінальних правопорушень; дані про його особу, який раніше судимий, за місцем проживання характеризується негативно, відсутність обставин, які пом`якшують покарання; обставини, які обтяжують покарання рецидив кримінальних правопорушень та повторність; урахував висновок органу пробації; та дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому остаточного покарання у виді позбавлення волі, що буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки його перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Ураховуючи, що ОСОБА_8 , будучи раніше неодноразово судимим за корисливі злочини, на шлях виправлення не став, і вчинив нове кримінальне правопорушення через короткий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі, що вказує на небажання останнього стати на шлях виправлення, колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення призначеного йому покарання.

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25 лютого 2021 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4