Провадження №11-сс/824/2819/2021 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,
за участю:
захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали клопотання за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 08 квітня 2021 року, якою накладено арешт на майно в рамках кримінального провадження №0000457 від 31.05.2014 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.258-3, ч.3 ст.258, ч.1 ст.258-3, ч.1 ст.447, ч.2 ст.425, ч.1 ст.263, ч.3 ст.425, ч.4 ст.407, ч.2 ст.403, ч.3 ст.402, ч.3 ст.426, ч.1 ст.115, ч.4 ст.425, ст.113, ч.1 ст.114, ч.1 ст.27 ст.113, ч.2 ст.28 ч.2 ст.437, ч.3 ст.110, ч.2 ст.28 ч.1 ст.437, ч.3 ст.258-5, ч.2 ст.28 ч.2 ст.438, ч.2 ст.263-1, ч.4 ст.27 ч.1 ст.111, ч.1 ст.438, ч.1 ст.258-5, ч.2 ст.260, ч.5 ст.260 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

02 квітня 2021 року старший слідчий в ОВС 1 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_8 за погодженням з прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0000457 від 31.05.2014 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.258-3, ч.3 ст.258, ч.1 ст.258-3, ч.1 ст.447, ч.2 ст.425, ч.1 ст.263, ч.3 ст.425, ч.4 ст.407, ч.2 ст.403, ч.3 ст.402, ч.3 ст.426, ч.1 ст.115, ч.4 ст.425, ст.113, ч.1 ст.114, ч.1 ст.27 ст.113, ч.2 ст.28 ч.2 ст.437, ч.3 ст.110, ч.2 ст.28 ч.1 ст.437, ч.3 ст.258-5, ч.2 ст.28 ч.2 ст.438, ч.2 ст.263-1, ч.4 ст.27 ч.1 ст.111, ч.1 ст.438, ч.1 ст.258-5, ч.2 ст.260, ч.5 ст.260 КК України, а саме: на майно підозрюваного ОСОБА_7 , шляхом заборони його відчуження, розпорядження та користування, а саме: мобільний телефон «Apple iPhone 11 Pro max», ІМЕІ НОМЕР_1 , з цифровою сім-картою ІМЕІ НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , з метою збереження речового доказу.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 08 квітня 2021 року клопотання слідчого задоволено. Обґрунтовуючи своє рішення слідчий суддя послався на врахування доведеності того, що вилучене у підозрюваного майно відповідає критеріям, передбаченим ст.98 КПК України.

На вказану ухвалу слідчого судді захисник підозрюваного ОСОБА_7 ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з ухвалою, вважає її незаконною, необґрунтованою та невмотивованою. На думку апелянта, під час розгляду клопотання не доведено, що мобільний телефон є речовим доказом у кримінальному провадженні те відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК України, суть клопотання зводиться лише до того, що стосовно ОСОБА_7 здійснюється кримінальне провадження та останній може будь-яким способом вплинути на мобільний телефон. Тому, просить скасувати ухвалу слідчого судді від 08 квітня 2021 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про поважність причин своєї неявки суду не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце апеляційного розгляду, при цьому, від прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні ОСОБА_10 надійшли письмові заперечення в яких міститься прохання відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника та залишити без змін ухвалу слідчого судді, як законну та обґрунтовану. Тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності прокурора, оскільки це не суперечить положенням ч.4 ст.405 КПК України.

Заслухавши:
доповідача суддю апеляційного суду;
захисника підозрюваного ОСОБА_7 ОСОБА_6 , який підтримав свою апеляційну скаргу;
ознайомившись з матеріалами клопотаннята обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого висновку.

Як вбачається з матеріалів клопотання та ухвали слідчого судді, Головним слідчим управлінням СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000457 від 31.05.2014 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.258-3, ч.3 ст.258, ч.1 ст.258-3, ч.1 ст.447, ч.2 ст.425, ч.1 ст.263, ч.3 ст.425, ч.4 ст.407, ч.2 ст.403, ч.3 ст.402, ч.3 ст.426, ч.1 ст.115, ч.4 ст.425, ст.113, ч.1 ст.114, ч.1 ст.27 ст.113, ч.2 ст.28 ч.2 ст.437, ч.3 ст.110, ч.2 ст.28 ч.1 ст.437, ч.3 ст.258-5, ч.2 ст.28 ч.2 ст.438, ч.2 ст.263-1, ч.4 ст.27 ч.1 ст.111, ч.1 ст.438, ч.1 ст.258-5, ч.2 ст.260, ч.5 ст.260 КК України.

19 березня 2021 року в рамках кримінального провадження №0000457 складено повідомлення про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України.

31 березня 2021 року підозрюваного ОСОБА_7 затримано в порядку ст.ст.191, 208 КПК України. Під час затримання у підозрюваного ОСОБА_7 виявлено та вилучено мобільний телефон «Apple iPhone 11 Pro max», ІМЕІ НОМЕР_1 , з цифровою сім-картою ІМЕІ НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 .

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 08 квітня 2021 року накладено арешт на мобільний телефон «Apple iPhone 11 Pro max», ІМЕІ НОМЕР_1 , з цифровою сім-картою ІМЕІ НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , який належить підозрюваному ОСОБА_7 .

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про те, що вилучений у ОСОБА_7 мобільний телефон не містить ознак речового доказу у кримінальному провадженні, колегією суддів встановлено, що 01 квітня 2021 року вилучений мобільний телефон оглянуто та постановою старшого слідчого в ОВС 1 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_8 вказаний мобільний телефон визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000457, оскільки він містить відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Тобто, вказане майно має значення речового доказу у даному кримінальному провадженні, оскільки містить відомості та можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, проведення експертиз.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що посилання у клопотанні про необхідність накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речового доказу, так як на майні можуть зберігатися дані необхідні для встановлення обставин кримінального провадження, знаходять підтвердження.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів, які б свідчили про будь-які логічні та об`єктивні підстави вважати зазначений мобільний телефон, який є матеріальним об`єктам, що містить відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки слідчим доведено, що вказане майно відповідає критеріям, передбаченим ст.98 КПК України, є матеріальним об`єктом, що містить відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, його визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, а метою арешту є забезпечення зберігання речових доказів.

Посилання апелянта на те, що слідчим суддею не надано належної оцінки щодо причетності ОСОБА_7 до обставин, викладених в клопотанні про арешт майна, суд апеляційної інстанції зазначає, що у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього кодексу.

Тому, розглядаючи клопотання слідчого про накладення арешту на майно, у відповідності до ст.173 КПК України слідчий суддя правильно встановив обґрунтованість визнання вказаного майна таким, що містить відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та прийшов до правильного висновку про те, що не застосування арешту може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

Втручання у право власності на майно ОСОБА_7 , який є підозрюваним у кримінальному провадженні №0000457, пов`язано зі здійсненням кримінального провадження і необхідністю забезпечити збереження речового доказу, а отже таке обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності, оскільки досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, аніж арешт майна.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, задовольняючи клопотання слідчого про арешт майна, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, таприходить до висновку, що апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 ОСОБА_6 , необхідно залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 08 квітня 2012 року, залишити без змін, як законну та обґрунтовану.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.309, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 08 квітня 2021 року, якою накладено арешт на майно в рамках кримінального провадження №0000457 від 31.05.2014 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.258-3, ч.3 ст.258, ч.1 ст.258-3, ч.1 ст.447, ч.2 ст.425, ч.1 ст.263, ч.3 ст.425, ч.4 ст.407, ч.2 ст.403, ч.3 ст.402, ч.3 ст.426, ч.1 ст.115, ч.4 ст.425, ст.113, ч.1 ст.114, ч.1 ст.27 ст.113, ч.2 ст.28 ч.2 ст.437, ч.3 ст.110, ч.2 ст.28 ч.1 ст.437, ч.3 ст.258-5, ч.2 ст.28 ч.2 ст.438, ч.2 ст.263-1, ч.4 ст.27 ч.1 ст.111, ч.1 ст.438, ч.1 ст.258-5, ч.2 ст.260, ч.5 ст.260 КК України, а саме: на майно ОСОБА_7 , шляхом заборони його відчуження, розпорядження та користування, а саме: мобільний телефон «Apple iPhone 11 Pro max», ІМЕІ НОМЕР_1 , з цифровою сім-картою ІМЕІ НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ ________________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4