Справа № 447/759/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/10/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 26 листопада 2020 року,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,
встановила:
цим вироком

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.2 ст. 342 КК України до одного року шести місяців позбавлення волі; за ч.3 ст. 296 КК України до двох років шести місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено покарання у виді двох років шести місяців позбавлення волі.

Відповідно до ст. 71 КК України до покарання призначеного за новим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 08 листопада 2018 року та остаточно визначено покарання у виді трьох років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 постановлено рахувати з часу його фактичного затримання.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 , будучи раніше судимим за злочини проти громадського порядку та моральності, а саме 08 листопада 2018 року Миколаївським районним судом Львівської області засуджений за ч.2 ст. 296, ч.1 ст. 296 КК України до одного року позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком один рік, однак на шлях виправлення не став, і під час іспитового строку вчинив новий злочин.

Так, 08 березня 2019 року біля 09:30 год. ОСОБА_6 , перебуваючи у приміщенні Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області, що на площі Ринок, 9 в м. Миколаєві, Львівської області, усвідомлюючи, що перед ним знаходяться працівники Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУ НП у Львівській області, які виконують покладені на них обов`язки Законом України "Про Національну поліцію" та при цьому були одягнені в формений одяг з відповідними знаками розрізнення, в ході з`ясування обставин адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП (дрібне хуліганство), поводив себе агресивно та не виконував законні вимоги працівників поліції протягом тривалого часу, шарпав працівників поліції за формений одяг, штовхав їх та виражався нецензурною лайкою, у зв`язку із чим поліцейський ОСОБА_8 , спробував припинити протиправні дії ОСОБА_6 , однак він законних вимог не виконував, продовжував штовхати ОСОБА_8 , вириватись, пручатись, шарпати його за форменний одяг, внаслідок чого відірвав лівий погон. У зв`язку із цим, поліцейським ОСОБА_9 застосовано до ОСОБА_6 спецзасіб "кайданки", чим припинено протиправні дії останнього, під час застосування яких, ОСОБА_6 продовжував пручатись.

Окрім цього, ОСОБА_6 , 22 жовтня 2019 року, близько 21:30 год., знаходячись у громадському місці, а саме: на дитячому майданчику, навпроти буд. АДРЕСА_1 , діючи умисно, із хуліганських мотивів, грубо порушуючи громадський порядок та виражаючи явну неповагу до суспільства, існуючих правил поведінки у суспільстві й інших соціальних цінностей, що супроводжувалось особливою зухвалістю, з метою самовираження себе в очах оточуючих, за рахунок приниження інших осіб, та за рахунок порушення прав інших осіб, будучи в стані алкогольного сп`яніння, безпричинно почав словесно чіпатись до групи неповнолітніх осіб, які відпочивали, а саме до неповнолітнього ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_12 , 13 вересня 2004 року, ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , при цьому шарпаючи ОСОБА_10 за одяг на грудях. В подальшому, свою агресивність спрямував на неповнолітнього ОСОБА_11 , намагаючись його зловити рукою за одяг, однак останньому вдалось втекти, тоді не припиняючи хуліганських дій, ОСОБА_6 підійшов до неповнолітнього ОСОБА_12 безпричинно схопив його рукою за одяг на грудях та завдав удар коліном в пах, завдавши фізичного болю. В подальшому продовжуючи свої хуліганські дії ОСОБА_6 почав бігти за вищевказаними особами, при цьому погрожуючи їм, які намагались втекти та уникнути протиправних дій ОСОБА_6 . В цей же час, ОСОБА_6 вирвав дерев`яну частину огорожі клумби, яка знаходиться поблизу дитячого майданчика та почав нею замахуватись на ОСОБА_14 , який побачивши протиправні хуліганські дії ОСОБА_6 намагався їх припинити, внаслідок чого між ними відбулась шарпанина, оскільки ОСОБА_6 почав чинити опір. В подальшому, місцевими мешканцями викликано працівників поліції, які припинили хуліганські дії ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 покликається на те, що вирок суду необхідно змінити, у зв`язку із однобічністю і неповнотою судового слідства та розгляду.

Вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, а призначене без застосування положень ст. 75 КК України покарання не відповідає його особі та тяжкості інкримінованих кримінальних правопорушень.

Наголошує, що вину у вчиненому визнав повністю та щиро розкаявся; попросив вибачення у потерпілих і у них немає до нього претензій.

Просить змінити вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 26 листопада 2020 року та призначити йому покарання із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора про заперечення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та залишення вироку суду без зміни, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягають виходячи з наступного.
Вина ОСОБА_6 за обставин, викладених у вироку є доведеною і ґрунтується на доказах, стосовно тих фактичних обставин справи, які ніхто у судовому засіданні не оспорював. За цих обставин, за згодою обвинуваченого та інших учасників судового провадження, слухання справи у суді першої інстанції відбувалось у порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України. Наслідки такого порядку розгляду учасникам судового провадження було роз`яснено у встановленому законом порядку.
Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 342, ч.3 ст. 296КК України.
Відтак, колегія суддів вважає, що відповідно до ч.2 ст. 394 КПК України, відсутні апеляційні підстави піддавати сумніву правильність встановлення судом першої інстанції фактичних обставин кримінального провадження та правову кваліфікацію.
Так, призначення покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання.

Відповідно до принципів співмірності та індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи та різного роду факторів і критеріїв, що впливають на покарання.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів та особу обвинуваченого.

Крім цього, судом враховано обставину, яка пом`якшує ОСОБА_6 покарання, а саме щире каяття, на що покликається і обвинувачений в апеляційній скарзі.

Також враховано і обтяжуючі покарання обставини, якими є вчинення злочину обвинуваченим у стані алкогольного сп`яніння та вчинення такого у зв`язку з виконанням потерпілим службового обов`язку.

На думку колегії суддів, вищенаведеним обставинам у їх сукупності суд першої інстанції дав належну правову оцінки.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_6 раніше судимий за злочини проти громадського порядку та моральності і злочини, за які обвинувачений засуджений оскаржуваним вироком, останній вчинив під час іспитового строку, що свідчить про небажання ОСОБА_6 стати на шлях виправлення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що у даному випадку звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням не сприятиме досягненню мети покарання, яка також полягає у запобіганні вчиненню нових злочинів обвинуваченим та виконанню завдань кримінального судочинства щодо захисту прав і свобод людини від злочинних посягань.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65, 70, 71 КК України, є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, і не вбачає підстав для зміни вироку суду та застосування положень ст.ст. 75, 76 КК України.

Таке судове рішення не приведе до порушення засад виваженості, що включають наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.
Окрім цього, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування постановленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
постановила:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 26 листопада 2020 року відносно ОСОБА_6 без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4