Справа № 212/8429/19
У Х В А Л А

16 червня 2021 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі кримінальні провадження № 00001801 від 13.08.2019; № 0001439 від 26.06.2019 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України,-
ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває вищевказана справа.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 посилаючись на ризики можливості вчинення нових злочинів, переховування від суду.
Обвинувачена надала клопотання про зміни запобіжного заходу на особисту зобов`язання чи на домашній арешт, обґрунтовуючи тим, що вона не є наркозалежною особою та її вина недоведена.

Захисник заперечував проти продовження строків тримання під вартою, просив його змінити та підтримав клопотання обвинуваченої.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що обвинуваченій ОСОБА_6 ухвалою суду від 27.04.2021 року, було продовжено запобіжний захід тримання під вартою до 24.06.2021 року.

При вирішенні заявлених клопотань стороною обвинувачення та захисту суд вказує, що на даний час судовий розгляд справи триває і не може бути закінчений з об`єктивних передумов, не вчинені всі необхідні дії для встановлення об`єктивної істини у справі та перевірки показів обвинуваченої.
Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про продовження, зміну запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачений ст. 177 КПК України, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам зазначених прокурором.
Також, суд враховує, що обвинувачена до затримання не працювала, доходу не мала, у неї відсутні міцні соціальні зв`язки. А також те, що вона обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення в період іспитового строку, та під час розгляду іншої справи в суді. Вказані підстави вказують, що обвинувачена може у подальшому вчинити інше кримінальне правопорушення та переховуватися від суду.
При цьому суд, виходить з того, що не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим лише тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням органів досудового розслідування (попереднього слідства). Також, Європейський суд з прав людини у справі «Фокс, Кембел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.
Відомості, що дають підстави обґрунтованого обвинувачення підозрювати ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих їй злочинів наведені прокурором у клопотанні із посиланням на відповідні матеріали досудового розслідування.
Оцінюючи наведені обставини, суд вважає, що існують ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченій, а саме ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, переховування від суду.
При цьому, суд зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07. 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Отже, на підставі викладеного суд, дійшовши висновку про продовження існування вказаних вище ризиків, виходячи з положень статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вимог статті 199 КПК України, вважає, що обраний відносно обвинуваченої запобіжний захід відповідає характеру і тяжкості діянь, яке їй інкримінуються, а разом з іншим, допомагає уникнути ризиків, існування яких доведено, і які не зменшилися, є реальними, тому суд приходить до висновку про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим строком на 60 днів з визначення розміру застави на підставі ст. 182,183 КПК України,двадцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в сумі 45400,00 гривень.

Суду не підтверджені доводи сторони захисту про наявність міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання.
Матеріали кримінального провадження не містять переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченої під вартою та стороною захисту в судовому засіданні такі відомості не надані.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 199, 392 КПК України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 13.08.2021 року, включно.

Одночасно визначити заставу ОСОБА_6 у розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 45400,00 гривень, яка може бути внесена як самою обвинуваченою так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок ТУ ДСА у Дніпропетровській області протягом дії ухвали.

Покласти на обвинувачену, у разі внесення застави, наступні обов`язки: прибувати на виклики до суду, в провадженні якого перебуває кримінальне провадження, не відлучатись із населеного пункту, де вона мешкає.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити до 13.08.2021 року.

Роз`яснити обвинуваченій, що у разі внесення застави у визначеному розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок має бути наданий уповноваженій особі установи виконання покарання.

У разі внесенні застави та з моменту звільнення обвинуваченої ОСОБА_6 з-під варти внаслідок внесення застави, вважається такими, що до неї застосовано запобіжний захід у виді застави, та вона зобов`язана виконувати покладені обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Строк дії ухвали до 13.08.2021 року включно.

Відмовити у задоволенні клопотання обвинуваченої про зміну запобіжного заходу.

Копію ухвали вручити сторонам кримінального провадження, направити уповноваженій особі за місцем ув`язнення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1