ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №622/182/18 Головуючий І інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11кп/818/1291/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.119 КК України

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

- головуючого ОСОБА_2 ,

- суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

- при секретарі ОСОБА_5 ,

- за участю прокурора ОСОБА_6 ,

- обвинуваченого ОСОБА_7 ,

- захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження №11кп/818/1291/21 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури на вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 26 листопада 2020 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком затверджено угоду від 26 листопада 2020 року про примирення між потерпілою ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_7 і

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Перемога Золочівського району Харківської області, громадянина України, із неповною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, маючого на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_10 2009 року народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

засуджено за ч.1 ст.119 КК України та призначено йому узгоджене угодою покарання 3 роки обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 рік з покладенням на нього ряду обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Як установив суд, 10 грудня 2017 року ОСОБА_7 , о 15.00 годині перебував на торгівельній площадці, розташованій на території магазинку «Мінімаркет» за адресою: Харківська область, Золочівський район, смт. Золочів, вул. П. Комунарів, 22 «б», де зустрів раніше невідомого йому ОСОБА_11 .
Під час спілкування між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , на підґрунті раптово виниклих неприязних відносин виникла сварка, в ході якої ОСОБА_7 лівою рукою схопив ОСОБА_11 за праву руку та з силою став тягнути до себе, спричинивши згідно висновку судово-медичної експертизи № 133-зл/15 від 16.02.2017 ОСОБА_11 по одному синцю на тильній поверхні правої кисті та в ділянці першої фаланги 4 пальця правої кисті, садно на тильній поверхні 4 пальця правої кисті, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Утримуючи лівою рукою ОСОБА_11 , ОСОБА_7 правою рукою, а саме тильною поверхнею правої кістки, наніс один удар потерпілому в область носа, спричинивши згідно висновку експерта № 133-зл/15 від 16.02.2017 травму носа у вигляді відриву хрящів носу від носових кісток з наявністю синця в ділянці спинки носа, крововиливи та забиті рани у лівій навколоочній ділянці, крововилив у центрі лобної кістки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.
З метою припинення противоправних дій ОСОБА_7 , а саме нанесення ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, ОСОБА_12 підійшов до ОСОБА_7 , схопив його ззаду за куртку та почав відтягувати нападника від ОСОБА_11 .
ОСОБА_7 , не усвідомлюючи, що від його подальших дій може бути заподіяно шкоду здоров`ю потерпілого, діючи необережно, не передбачаючи настання смерті потерпілого, внаслідок злочинної недбалості, ліктем правої руки наніс ОСОБА_11 один удар в область правої скроневої області, спричинивши згідно висновку судово-медичної експертизи № 133-зл/15 від 16.02.2017 травму голови у вигляді субарахноідального крововиливу (крововиливу у м`які ділянки) лівих лобних та скроневих часток мозку з переходом на базальну їх поверхню, міст та довгастий мозок з наявністю синця в лівій навколоочній ділянці, трьох забитих ран на верхній та нижній повіці лівого ока та в ділянці зовнішнього кінця лівої брові, крововилив у м`які покрови голови з боку їх внутрішньої поверхні в правій скроневій ділянці, синець в центрі лобної ділянки.
Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_11 втратив свідомість та, впавши на землю, вдарився головою об бордюрний камінь та через деякий час помер.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 133-зл/15 від 16.02.2017 причиною смерті ОСОБА_11 стала травма голови у вигляді масивного лівостороннього субарахноідального (під м`які мозкові оболонки) та внутрішньожелудочкового крововиливів, крововилив у м`які покрови голови та в праву скроневу м`язу та має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, по критерію небезпеки для життя в момент спричинення.

В апеляційній скарзі перший заступник керівника Харківської обласної прокуратури посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначив, що суд затверджуючи угоду про примирення не прийняв до уваги, що поняття «потерпілий» у кримінальному та процесуальному праві за змістом не є тотожними. Так, в кримінальному законі це поняття вжито у його кримінально-правовому розумінні, як особа якій безпосередньо спричинено шкоду кримінальним правопорушенням і саме ця особа має виразити свою волю щодо примирення, а потерпілий у кримінальному процесі має власні права, проте він не наділений правом примирюватися чи не примирюватися з винним замість безпосередньої жертви кримінального правопорушення, якій заподіяно смерть. Указав, що згідно правовим висновкам Верховного Суду у провадженні №13-66кс18 від 16.01.2019 року, якщо жертви злочину вже не існує, то ніхто інший не може висловити її волю під час вирішення питань, пов`язаних з відшкодуванням шкоди у вигляді смерті, рівно як і її ставлення до звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.3 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах поданої апеляційної скарги.

Доводи першого заступника керівника обласної прокуратури про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, позбавленні підстав.

Згідно вимог, передбачених ч.3 ст.469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до висновків, які містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року по справі №436/397/17, поняття «потерпілий» у матеріальному кримінальному праві та у кримінальному процесі за змістом не є тотожними. У кримінально-правовому розумінні потерпілий - це особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо заподіюється фізична, моральна та/або матеріальна шкода (або існує безпосередня загроза її заподіяння). Поняття «потерпілий» у кримінально-правовому розумінні це жертва посягання, яке виникає з моменту вчинення цього посягання.

Частиною 1 статті 55 КПК України встановлено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Потерпілий у кримінальному процесі має власні процесуальні права, проте він не наділяється правом примирюватися чи не примирюватися з винним замість безпосередньої жертви кримінального правопорушення, якій заподіяно смерть, під час вирішення питання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України.

Відповідно до викладених вище міркувань термін «потерпілий» у ст.46 КК України вжито у кримінально-правовому розумінні - «як особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо заподіюється фізична, моральна та/або матеріальна шкода (або існує безпосередня загроза її заподіяння)». Право на примирення в контексті цієї статті - це особисте право потерпілого.

Тобто, Великою Палатою Верховного Суду зроблено висновок про те, що потерпілий, визначений в порядку передбаченому ч.6 ст.55 КПК України, не наділяється правом примирюватися чи не примирюватися з винним замість безпосередньої жертви кримінального правопорушення, якій заподіяно смерть, саме у випадку вирішення питання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.46 КК України.

Разом з цим, зі змісту вищевказаної постанови Великої Палати Верховного Суду слідує, що потерпілий, у контексті процесуального права, визначається відповідно до положень ст.55 КПК України, має власні процесуальні права. У разі загибелі потерпілого, якому заподіяно шкоду кримінальним правопорушенням процесуальні права потерпілого делегуються відповідно до положень ч.6 ст.55 КПК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження потерпіла ОСОБА_9 , яка визнана потерпілою відповідно до вимог ч.6 ст.55 КПК України, та обвинувачений ОСОБА_7 уклали угоду про примирення відповідно до вимог ст.ст.468-476 КПК України, яка відповідає загальним вимогам, які закріплені у ст.472 КПК України.

Отже, потерпіла та обвинувачений склавши угоду про примирення, діяли в межах саме кримінального процесуального закону, який наділяє їх таким процесуальним правом, а незгода прокурора із наявністю такого процесуального права в потерпілої, суперечить загальним засадам кримінального процесуального закону та істотно порушує процесуальні права, як потерпілої, так і обвинуваченого, оскільки така позиція істотно звужує коло осіб, які можуть користуватися процесуальним правом на укладення угоди про примирення.

Затвердження цієї угоди судом першої інстанції, не може бути розцінене як недотримання висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року по справі №436/397/17, оскільки на підставі цієї угоди обвинувачений ОСОБА_7 не був звільнений від кримінальної відповідальності на підставі кримінального закону, зокрема ст.46 КК України, а навпаки вироком суду його визнано винним у вбивстві через необережність, а також йому призначено покарання, яке було узгоджено сторонами кримінального провадження.

До того ж, судом першої інстанції, перед затвердженням угоди про примирення та постановлення вироку, було перевірено угоду на відповідність вимогами КПК України та КК України, з`ясовано обставини, які дають змогу впевнитися в тому, що обвинувачений усвідомлює свої права, наслідки укладення і затвердження угоди, характер обвинувачення, вид покарання, яке буде до нього застосовано, а також переконатися, що укладення угоди є добровільним, встановлено, що узгоджене сторонами покарання відповідає загальним правилам призначення покарань, передбаченим КК України, а тому суд дійшов до обґрунтованого висновку про те, що підстав для відмови у затвердженні угоди, які передбачені ч.7 ст.474 КПК України, відсутні.

За таких обставин, підстави для скасування вироку суду та задоволення апеляційної скарги першого заступника керівника обласної прокуратури - відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 26 листопада 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: