справа № 462/4567/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2021 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,
потерпілого: ОСОБА_4 ,.
обвинуваченого: ОСОБА_5 ,
захисника: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження № 60001370 про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, українця, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, неодруженого, із середньою спеціальною освітою, військовозобов`язаного, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, суд

в с т а н о в и в :

11 червня 2020 року близько 10 години 50 хвилин ОСОБА_5 , перебуваючи поблизу ПП «Антикорсервіс», що знаходиться на вул. Любінська, 168-1 у м. Львові, на ґрунті особистих неприязних відносин, маючи умисел на заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, умисно завдав удар кулаком правої руки в область лівої вушної раковини ОСОБА_4 , чим заподіяв йому фізичного болю.

У судовому засіданні допитаний обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України визнав повністю, не заперечив фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, у вчиненому щиро розкаюється, просить суд його суворо не карати.

Враховуючи те, що учасники судового розгляду не оспорюють обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам судового провадження положення ст. 349 КПК України, ухвалив провести судовий розгляд даної справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил ч.3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів у справі, оскільки на цьому не наполягали учасники судового розгляду, а фактичні обставини справи ніким не оспорювалися.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що вина ОСОБА_5 доведена повністю, дії обвинуваченого органом досудового слідства кваліфіковано вірно за ч. 1 ст. 126 КК України, так як обвинувачений вчинив умисне завдання удару, яке завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особу винного.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, який є кримінальним проступком, вчиненим умисно, особу винного, який раніше до кримінальної відповідності не притягувався, визнав свою вину та розкаявся у вчиненому кримінальному проступку, на обліках в психоневрологічному та у медичному центрі превенції та терапії узалежнень не перебуває /матеріали кримінального провадження а.с.52, 53/, обставини, які обтяжують покарання судом не встановлені.

Виходячи із наведеного, суд приходить до переконання, що ОСОБА_5 слід обрати покарання у виді штрафу в межах санкції ч.1 ст. 126 КК України, беручи також до уваги висловлену позицію прокурора, яка просила обрати покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, оскільки така міра покарання на думку суду є достатньою для виправлення обвинуваченого, його перевиховання, запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, відповідає особі обвинуваченого і досягне ціль покарання, що передбачене ч.2 ст. 50 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Витрати, пов`язані із залученням експерта - відсутні.

На підставі ч.9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Відтак, питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 50, 65-67, 126 КК України, ст. 100, 368, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 /п`ятдесяти/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850,00 /вісімсот п`ятдесят/ гривень.

Речовий доказ цифровий носії, а саме диск з відеофайлами /матеріалами кримінального провадження а.с.20-23/ залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: ОСОБА_1