У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря: ОСОБА_4

розглянув матеріали за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 04.02.2021року, якою щодо ОСОБА_5 обвинуваченого за ч.2 ст.15 п.13 ч.2 ст.115 КК України

- продовжено строк тримання під вартою до 03 квітня 2021 року включно.

учасники судового провадження:
прокурор: ОСОБА_6
обвинувачений: ОСОБА_5
захисник: ОСОБА_7 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Апелянт просить скасувати оскаржувану ухвалу, постановити свою, якою призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Ухвалою задоволено клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 до 03.04.2021 р. включно.
____________________________________________________________________
провадження № 11-кп/812/332/21 головуючий у 1 інстанції : ОСОБА_8
категорія:пр. строків тримання під вартою доповідач у апеляц. інстанції : ОСОБА_1 .

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
Апелянт вважає, що ухвала суду є незаконною.
Зазначає, що не вчинював інкримінованого йому злочину. В судових засіданнях ні свідки, ані потерпіла не вказали на нього, як на особу, що вчинила злочин.
Вважає, що кримінальне провадження щодо нього слід закривати, оскільки воно сфабриковано.
Не погоджується з наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

В провадженні суду перебувають матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 п.13 ч.2 ст.115 КК України.

Прокурором подано клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 03 квітня 2021 р. включно.

Суд першої інстанції, прийшовши до висновку про необхідність продовження ОСОБА_5 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивував це рішення тим, що дотепер наявні такі ризики, які наведені в клопотанні прокурора, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд прийшов до наступного.

Суд першої інстанції, задовольняючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою дійшов висновку, що ризики передбачені ч.1 ст.177 КПК України, які враховувались при обранні ОСОБА_5 такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, на даний час продовжують існувати та не зменшились.

А саме, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_5 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків обвинувачення ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які ще не були допитані в судовому засіданні. Тяжкість покарання, яке може бути призначено обвинуваченому ОСОБА_5 при визнанні його вини за вироком суду, може викликати його втечу.

Як слідує із наданих суду матеріалів, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні замаху на вчинення особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років, також він безпосередньо знайомий зі свідками.

Наведені обставини дають можливість припускати, що обвинувачений ОСОБА_5 дійсно може переховуватись від суду, та впливати на свідків по справі, та свідчать про наявність певних ризиків, передбачених ч.1 статті 177 КПК України.
Беручи до уваги доведеність обґрунтованості підозри, наявність певних ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винним у вчиненні злочину, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 з тримання під вартою на інший, більш м`який запобіжний захід.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Окрім того, ризик того, що обвинувачений може переховуватися від суду, підтверджується тим, що ОСОБА_5 на даний час притягується до кримінальної відповідальності Городищенським районним судом Черкаської області за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених п.6 ч.2 ст. 115, ч.4 ст.187 КК України, по даній справі відносно ОСОБА_5 обирався запобіжний захід у виді тримання під вартою, який було змінено на домашній арешт, та в подальшому обвинувачений ОСОБА_5 в судові засідання по вказаній справі не з`являвся, тому судом неодноразово виносилися ухвали про примусовий привід та було оголошено останнього в розшук.

Згідно матеріалів клопотання, ОСОБА_5 продовжував ухилятися від суду, і як наслідок Городищенський районний суд Черкаської області виносить

ухвали від 14.05.2020р., 22.06.2020р. та 06.07.2020 р. про примусове доставлення ОСОБА_5 до суду.

Щодо зазначеного обвинуваченим, що він має незадовільний стан здоров`я, то матеріали не містять даних про те, що він за станом здоров`я не може перебувати в умовах СІЗО.

Не надано таких даних обвинуваченим та його захисником і в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Окрім того, в разі необхідності обвинуваченому може бути надана медична допомога в Миколаївській міській медичній частині філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» у Миколаївській області.
Надання ув`язненим і засудженим невідкладної медичної допомоги, що не може бути надана у вказаній установі, здійснюється відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104.
Доводи обвинуваченого відносно того, що він не вчиняв злочин, у нього не було ні умислу, ані мети вбивати потерпілу, та на нього не вказують ні потерпіла ні свідки є тими обставинами, які підлягають перевірці судом першої інстанції.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а від так, і для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 376, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 04.02.2021року, залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: