Номер провадження: 11-сс/813/289/21
Номер справи місцевого суду: 523/1230/21 1-кс/523/339/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
підозрюваної ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 26.02.2021 по кримінальному провадженню №0000029, внесеному до ЄРДР від 24.01.2021, якою відносно:
ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянки України, з середньою освітою, вдови, є опікуном неповнолітньої онуки та рідної сестри з інвалідністю 2 групи, пенсіонерки, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

- підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Зазначеною ухвалою слідчого судді було відмовлено в задоволені клопотання слідчого СВ Відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУ НП в Одеській області ОСОБА_9 та застосовано відносно підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, зобов`язавши її в період часу з 22 год. до 06 год. наступної доби не залишати приміщення домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , строком до 24.03.2021, з покладенням на підозрювану ОСОБА_7 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Мотивуюче своє рішення, слідчий суддя зазначив, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 115 КК України знайшло своє підтвердження під час розгляд клопотання слідчого, однак слідчий суддя вважав що прокурором не доведена неможливість застосування відносно підозрюваної більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, оскільки вона є пенсіонеркою, має вади органів зору та слуху, утримує неповнолітню онуку та сестру інваліда 2 групи, виховала інших утриманців, які в даний час досягли повноліття, тобто має достатньо міцні соціальні зв`язки, а також має потребу залишати в денний час місце фактичного проживання для забезпечення життєвих потреб утриманців; підозрювана позитивно характеризується за місцем проживання; доводи прокурора про можливість впливу підозрюваної на свідків є припущеннями; знаряддя злочину відшукано та вилучено, сліди зафіксовані та вилучені, свідки допитані, а також за участю останніх проведено слідчі експерименти; в судовому засіданні було допитано в якості свідка доньку підозрюваної, яка показала як про міцні соціальні зв`язки матері, так і про можливі негативні наслідки щодо її утриманців в разі негайного ув`язнення підозрюваної.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 зазначив, що вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою, та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав:
- слідчим суддею не враховано, що на даний час існують ризики, що підозрювана може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину та незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, які проживають з нею в одному приміщенні та показання вказаних свідків відрізняються від її показань та остання з огляду на перебування цих свідків під її опікою, може на них впливати з метою зміни ними своїх показань.
Посилаючись на наведені доводи, прокурор ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та відносно ОСОБА_7 застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування без застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор ОСОБА_6 наполягав на вимогах своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити, натомість підозрювана ОСОБА_7 та її захисник ОСОБА_8 просили відмовити в задоволенні скарги прокурора та вважають ухвалу слідчого судді законною і такою, що не підлягає скасуванню.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку про таке.
Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною першою ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частина 4 ст. 194 КПК України встановлює, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст. 5 п. 1 п.п. с) Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

З мотивувальної частини ухвали вбачається, що слідчий суддя зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону виконав та врахував їх при постановленні ухвали, дійшовши обґрунтованого висновку про можливість застосування відносно підозрюваної ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту.

Приймаючи до уваги те, що сторонами не оспорюється обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, апеляційний суд приходить до висновку про те, що така підозра знайшла своє підтвердження під час розгляду клопотання дослідженими слідчим суддею доказами, які долучені до клопотання слідчого.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Слідчий суддя в ухвалі зазначив, що не погоджується із тим, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити подальшу належну поведінку підозрюваної та виконання нею процесуальних обов`язків в межах даного кримінального провадження, з чим також погоджується апеляційний суд.
Розглядаючи дану справу, зокрема питання про необхідність застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд враховує положення ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Згідно ст. 5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п. с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У своєму Рішенні «Подвезько проти України» № 74297/11 від 12.02.15р. Європейський Суд з прав людини у п. 21 вказує, що аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно, але мають підтверджуватись фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватись, не може оцінюватися виключно не підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою.

Крім того, в зазначеному Рішенні Суд звернув увагу на неприпустимість загальних формулювань в судових рішеннях та застосування повторюваних шаблонних фраз. Зазначене не свідчить про те, що суди здійснюють належну оцінку фактів стосовно необхідності застосування такого запобіжного заходу за обставин конкретної справи.

У п. 33 рішення у справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейського Суду з прав людини визначено вказує, що небезпека ухилення від правосуддя не може вимірюватися тільки в залежності від суворості можливого покарання; вона повинна визначатися з урахуванням ряду інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки ухилення від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що це не може служити виправданням утримання під вартою. При цьому, необхідно врахувати характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язку з державою, в якому він переслідувався за законом, і його міжнародні контакти.

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).

При цьому, колегія суддів враховує дані, які характеризують особу ОСОБА_7 , а саме те, що підозрювана є пенсіонеркою, має вади органів зору та слуху, утримує неповнолітню онуку, ОСОБА_10 , 2004 р.н., та сестру інваліда 2 групи, ОСОБА_11 , 1952 р.н., виховала інших утриманців, які в даний час досягли повноліття, тобто має достатньо міцні соціальні зв`язки, а також має потребу залишати в денний час місце фактичного проживання для забезпечення життєвих потреб утриманців; підозрювана позитивно характеризується за місцем проживання сусідами ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ; донька підозрюваної ОСОБА_15 в судовому засіданні суду першої інстанції надала показання як про міцні соціальні зв`язки матері, так і про можливі негативні наслідки щодо її утриманців в разі негайного ув`язнення підозрюваної.
Окрім того, апеляційний суд враховує факти, які не заперечуються матеріалами кримінального провадження, а саме: підозрювана ОСОБА_7 не вживала будь-яких заходів до переховування від правоохоронних органів до її затримання, або приховування знаряддя вчинення злочину, яке відповідно до протоколу огляду місця події від 24.01.2021 було вилучено.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що з урахуванням обставин щодо особи підозрюваної та її життєвого укладу, а також факту опікунства на онуками, які в силу життєвих обставин залишись без матері, можуть вказувати на міцність соціальних зв`язків підозрюваної та вкрай мінімальний ризик переховування підозрюваної ОСОБА_7 від органу досудового розслідування та суду.

Доводи клопотання прокурора про наявність ризику впливу на допитаних свідків під час досудового розслідування, апеляційний суд визнає безпідставними, оскільки цей ризик значно зменшився, зважаючи на те, що прокурором під час апеляційного розгляду було зазначено, що всі свідки у кримінальному провадженні на теперішній час вже допитані. Можливе з`явлення нових свідків у справі прокурором не доведена.

Оцінюючи ризик можливого тиску на учасників процесу, апеляційний суд враховує практику Європейського суду з прав людини викладену у рішенні «Летельє проти Франції», відповідно до якого, реальна небезпека чинення тиску на свідків могла існувати на початку цієї справи, але з плином часу вона значно зменшилася, а після численних допитів свідків він перестає бути визначальним.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що у відповідності до положень ч. 4 ст. 95 КПК України, суд, у разі направлення обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_7 до суду, буде обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу та не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Водночас, в матеріалах кримінального провадження, наданих суду апеляційної інстанції містяться протоколи допитів свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , які не протирічать одні одним, а встановити чи містяться розбіжності між їх показами та показами підозрюваної апеляційний суд не в змозі в силу відсутності таких показів в матеріалах провадження наданих суду.
Більш того, покази підозрюваної ОСОБА_7 взагалі не можуть бути взяті за основу обґрунтування підозри та є позицією захисту, яку остання може обрати відповідно до наданих їй кримінальним процесуальним законодавством прав.
Окрім того, з моменту застосування відносно підозрюваної запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, прокурором не надано відомостей щодо впливу підозрюваної на свідків, з огляду на що таких ризик на даний час є малозначним.
В свою чергу, колегія суддів зважає на те, що підозрювана ОСОБА_7 , не зважаючи на свій стан здоров`я (відповідно до долучених захисником медичних документів, а також наявних в матеріалах провадження документів), з`явилася до суду апеляційної інстанції для розгляду апеляційної скарги прокурора, в якій ставиться питання про погіршення її становища та може вказувати на те, що застосований слідчим суддею запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в достатній мірі забезпечує виконання покладених на неї обов`язків.
Оскільки на даній стадії досудового розслідування є достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, суд апеляційної інстанції вважає що рішення слідчого судді про застосування до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби є обґрунтованим, оскільки даний вид запобіжного заходу в достатній мірі запобігає хоча і мінімальним, але ризикам, передбаченим п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Доводи прокурора про наявність підстав для застосування до підозрюваної найсуворішого запобіжного заходу (тримання під вартою) апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на беззаперечних доказах та не доведені прокурором під час апеляційного розгляду скарги.

Зважаючи на вище викладене, слідчий суддя, взявши до уваги обставини кримінального правопорушення, дослідивши ризики, передбачені ст. 177 КПК України, в повній мірі врахував особу підозрюваної та обґрунтовано прийшов до переконання про необхідність застосування відносно підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час доби, з покладанням на останню відповідних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Беручи до уваги вище зазначене, колегія суддів вважає доводи прокурора такими, що не знайшли свого підтвердження, а вказані обставини, які знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду скарги свідчать про те, що застосований запобіжний захід в повній мірі забезпечує виконання підозрюваною, покладених на неї процесуальних обов`язків.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 26.01.2021 р., якою відносно ОСОБА_7 , підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби строком до 24.03.2021 року залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4