ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/1434/20 Номер провадження 11-сс/814/167/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого - суддіОСОБА_2 ,
суддів з секретарем з участю прокурора захисника підозрюваного ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 01 лютого 2021 року у кримінальному провадженні №0001249,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням слідчий суддя відмовив у задоволенні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на повідомлення слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтава, ОСОБА_10 від 23 жовтня 2020 року про підозру ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, у кримінальному провадженні №0001249 .

В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя зазначив, що повідомлення ОСОБА_8 про підозру за своїм змістом відповідає вимогам ст.277 КПК України та вручене з дотриманням встановленого кримінальним процесуальним законом порядку.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нове рішення, яким задовольнити скаргу та скасувати повідомлення ОСОБА_8 про підозру у кримінальному провадженні №0001249.

При цьому зазначає про відсутність в ухвалі слідчого судді мотивів на спростування тверджень сторони захисту щодо необґрунтованості підозри.

Стверджує про відсутність в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, з огляду на відсутність у нього відповідних службових повноважень, а також мети одержання неправомірної вигоди для ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , як обов`язкового елементу суб`єктивної сторони злочину.

Вказує, що ОСОБА_8 діяв в межах наданих йому повноважень та виконав усі дії, необхідні для притягнення до відповідальності осіб, винних у порушенні митного законодавства.

Вважає, що показання свідка ОСОБА_13 щодо обставин проходження митного контролю автомобілем є неналежним доказом.
Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваного та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора про законність та обґрунтованість рішення слідчого судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.
Відповідно до п.10 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржене повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.
За змістом кримінального процесуального закону під час розгляду скарг зазначеної категорії предметом перевірки слідчого судді є не лише питання дотримання процесуального порядку вручення повідомлення про підозру, а й питання дотримання стандарту «достатніх підстав (доказів)» для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, зважаючи при цьому на рівень обмеження прав, свобод та інтересів особи внаслідок повідомлення про підозру та строк здійснення досудового розслідування.
Слідчий суддя, всупереч твердженням апеляційної скарги, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді скарги на повідомлення про підозру, як того вимагають приписи статей 276-278 КПК України.
Як вбачається з матеріалів провадження, під час досудового розслідування кримінального провадження №0001249, слідчий Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтава, ОСОБА_10 23 жовтня 2020 року повідомив ОСОБА_8 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.
Так, ОСОБА_8 підозрюється у тому, що він, перебуваючи на посаді заступника начальника начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Дніпровської митниці ДФС, тобто будучи службовою особою, зловживаючи своїм службовим становищем, в період з 09 жовтня 2018 року по 24 листопада 2019 року, у приміщенні митниці по АДРЕСА_1 , в порушення вимог п.п. 2.1.5 Методичних рекомендацій «Щодо порядку взаємодії між підрозділами органів Державної фіскальної служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи», затверджених наказом голови ДФС України №856 від 12 жовтня 2016 року, пунктів 1.5, 1.6 своєї посадової інструкції, пунктів 2.2.4.2, 2.2.8.6, 4.3 Положення про управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Дніпропетровської митниці ДФС, затвердженого наказом Дніпропетровської митниці ДФС №11 від 18 січня 2019 року, ч.2 ст.544, ч.3 ст.318, ч.1 ст.320 та ст.486 МК України не повідомив та не надавав розпорядження підлеглим особам вчинити дії щодо передачі інформації та документів разом із напрацьованими матеріалами до уповноваженого підрозділу ДФС для розгляду, опрацювання та проведення документальної перевірки фізичних осіб ОСОБА_11 та ОСОБА_12 з питань правильності нарахування митних платежів по митним деклараціям №110100002/2016/002695, №110100002/2016/003249, а також №110100002/2016/003254, внаслідок чого не визначені податкові зобов`язання зі сплати митних платежів та заподіяно тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам на загальну суму 463844,98 грн.
При цьому, письмове повідомлення про підозру складене уповноваженим слідчим ОСОБА_10 за погодженням з процесуальним прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_14 , містить відомості, визначені приписами ст.277 КПК України та вручене ОСОБА_8 з дотриманням вимог ст.278 цього Кодексу.
Доводи апелянта про те, що ОСОБА_8 не може бути суб`єктом інкримінованого злочину є непереконливими.
Диспозицією ч.2 ст.364 КК України встановлена відповідальність за зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно спричинило тяжкі наслідки.
При цьому, згідно з Приміткою 1, службовими особами у цій статті Кодексу є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом.
Оскільки ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення шляхом зловживання своїм службовим становищем заступника начальника начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Дніпровської митниці Державної фіскальної служби України, то він підпадає під наведені ознаки службової особи у ст.364 КК України.
Доводи захисника про неналежність певних доказів, відсутність у ОСОБА_8 мети одержання будь-якої неправомірної вигоди для себе чи іншої фізичної або юридичної особи, а також про дотримання ним вимог закону при здійсненні службових повноважень під час інкримінованих дій, не можуть бути в даному випадку підставою для скасування повідомлення про підозру.
Адже на цій стадії досудового розслідування слідчий суддя не уповноважений вирішувати питання, які підлягають вирішенню судом під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази у справі з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину.
При цьому колегія суддів враховує, що наведене в п.175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» поняття «обґрунтована підозра» означає існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Тобто, розумна підозра у вчиненні кримінального правопорушення, про яку йдеться у статті 5 (підпункт с) пункту 1) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин.
Тому факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів не встановлено.
Отже, апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.405, ст.407 та ст.422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 01 лютого 2021 року у кримінальному провадженні №0001249 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4