Справа №366/193/19 Головуючий в суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/2464/2021 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_2
24 червня 2021року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілого - ОСОБА_9 ,
представника - адвоката ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Іванківського районного суду Київської області від 04 березня 2021 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Бутин Збаразького району Тернопільської області, громадянина України, тимчасово не працюючого, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобоми на 2 (два) роки.
Стягнутозі ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 , матеріальну шкоду в сумі 139475,11 гривен, моральної шкоди в розмірі 200000,0 гривень, завданої в наслідок вчинення злочину, витрати зі сплати судового збору у розмірі 3000,0 (три тисячі грн. 00 коп.) гривні та витрати на правову допомогу у розмірі 7 500 (сім тисяч п`ятсот) гривень, всього 349975,11 (триста сорок дев`ять тисяч дев`ятсот сімдесят п`ять) грн. 11 коп.
Вироком вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів,-
В С Т А Н О В И Л А:
Згідно вироку суду І-ї інстанції, 08.06.2018 року близько 18 години 00 хвилин, водій ОСОБА_7 керуючи технічно-справним автомобілем марки «Mazda» моделі «626», реєстраційний номер (Республіки Польща) НОМЕР_1 (на білому фоні), рухаючись зі швидкістю близько 84-87 км/год. по автомобільній дорозі сполученням Київ-Овруч в с. Обуховичі Іванківського району Київської області в напрямку м. Овруч, порушуючи вимоги пунктів 1.5 та 2.3 б), 2.3д) та 12.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 (далі - Правила дорожнього руху), відповідно до яких «дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі», «не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху», «у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.», проявив злочинну самовпевненість, не був уважний під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно своєчасно не реагував на її зміну, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, в наслідок чого біля перехрестя з вулицею Братів Киричуків зазначеного села, допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 які рухалися на вказаній ділянці проїзної частини з права на ліво відносно напрямку руху даного транспортного засобу, чим порушив вимоги пункту 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно з яким «Уразі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».
В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від отриманих тілесних ушкоджень померла, а потерпілий ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримав тяжкі тілесні ушкодження.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 67/3 від 18.12.2018 року встановлено, що смерть ОСОБА_11 наступила від травматичного шоку, який розвинувся внаслідок закритої травми грудного відділу хребта з розривом між хребцевого диску на рівна 9-10-го хребців з пошкодженням тіла 9-го хребця та спинного мозку.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 187/Е від 09.11.2018р. встановлено, що ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, закритого перелому поперечного відростку 7- го шийного хребця, перелому 1 -го ребра ліворуч, переломів лонної та сідничної кісток тазу, уламкового перелому діафізу обох кісток правої гомілки, перелому латеральної кісточки та заднього краю великогомілкової кістки, забійної рани лобної ділянки голови, зчесаної рани лівого ліктьового суглобу, множинних саден тіла, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.
Грубе порушення водієм ОСОБА_7 вимог пунктів 1.5, 2.3.6), д), 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху України перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілої ОСОБА_11 та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_12 .
Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Захисник вказує, що судом першої інстанції допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що призвело до ухвалення незаконного вироку.
Так, адвокат зазначає, що судом першої інстанції порушено принцип незмінності складу суду, а саме в порушення вимог п. 1 ч. 2 ст. 319 КПК України, після визначення нового складу суду, в судому засіданні було визнано недоцільним розпочинати розгляд кримінального провадження спочатку та здійснювати повторно всі процесуальні дії, при цьому дана ухвала суду не була оголошено в судовому засіданні та не вручена учасникам судового провадження.
Також вказує, що в порушення вимог ст. 358 КПК України жоден письмовий доказ в ході розгляду кримінального провадження не був досліджений в судовому засіданні, а саме в судом першої інстанції було долучено до матеріалів справи надані прокурором письмові докази, які були покладені в основу обвинувального вироку без їх дослідження в судовому засіданні.
Окрім зазначеного, захисник зазначає, що судом першої інстанції незаконно стягнуто з обвинуваченого судовий збір, без врахування висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 23.01.2019 року у справі № 187/291/17.
Вислухавши доповідь судді, доводи захисника та обвинуваченого на підтримку вимог та доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечує проти її задоволення, пояснення потерпілого та його представника, які просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали судової справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, дійшов обгрунтованого висновку щодо обсягу та доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 , правильно кваліфікувавши його дії за ч. 2 ст. 286 КК України.
В оскаржуваному вироку судом наведено всі встановлені обставини, які, відповідно до ст.91 КПК України, підлягають доказуванню, а також викладено оцінку та аналіз досліджених у судовому засіданні доказів.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у відповідності до вимог закону, провів оцінку кожного із доказів з точки зору достатності і взаємозв`язку, які прямо і опосередковано, як кожен окремо, так і в сукупності доводять вину ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Доводи апеляційної скарги захисника про істотне порушення місцевим судом вимог кримінального процесуального закону, в суді апеляційної інстанції свого підтвердження не знайшли.
Так, у відповідності до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 21.09.2020 року, визначено головуючого у справі ОСОБА_1 . В судовому засіданні 03.12.2020 року, за участю учасників кримінального провадження, які просили продовжити розгляд справи, у відповідності до ч. 2 ст. 319 КПК України, заперечували проти розгляду справи спочатку, судом прийнято рішення про продовження розгляду справи, визнавши недоцільним розпочинати судовий розгляд спочатку та здійснювати повторно всі процесуальні дії, які вже здійснювалися під час судового розгляду до заміни судді (т. 1 а.с.225-226, 227-228).
За таких обставин, колегія суддів вважає безпідставними посилання захисника на порушення судом першої інстанції принципу незмінності складу суду.
Згідно ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.
У відповідності до ст. 358 КПК України, протоколи слідчих (розшукових) дій та інші долучені до матеріалів кримінального провадження документи, якщо в них викладені чи посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин кримінального провадження, повинні бути оголошені в судовому засіданні за ініціативою суду або за клопотанням учасників судового провадження та пред`явлені для ознайомлення учасникам судового провадження, а в разі необхідності - також іншим учасникам кримінального провадження.
Зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі.
Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів, в судовому засіданні 28.01 2021 року прокурором було заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи протоколу огляду місяця дорожньо-транспортної пригоди разом із додатками, висновок експерта № 67/Є, висновок експерта № 187/Е, висновки експерта № 12-1/1459, № 12-1/1519, № 12-1/2421, лист ТОВ "ЕКЮ ДЖІ ПІ ЕС" від 13.09.2018 року з додатками.
Відповідно до журналу судового засідання від 28.01.2021 року та технічного звукозапису даного засідання (т. 2 а.с. 79, 80-81), зазначені докази були досліджені судом відповідно до вимог ст.ст. 23, 358 КПК України, а також оцінені судом, як того вимагає ст. 94 КПК України, на що вказує наведений у вироку аналіз доказів.
Відтак, доводи апеляційної скарги про порушення судом такої засади кримінального провадження, як безпосередність дослідження доказів є непереконливими.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, за яких захисник просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції, є голослівними та такими, що не грунтуються на матеріалах провадження.
Разом з тим, слушним є твердження захисника про безпідставне стягнення з обвинуваченого судового збору.
Згідно зі ст. 1 Закону «Про судовий збір» (№ 3674-VI) судовий збір включається до складу судових витрат.
Відповідно до ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з: 1) судового збору; 2) витрат, пов`язаних з розглядом справи (по суті, це і є процесуальні витрати). Отже, поняття «судові витрати» більш широке, ніж «процесуальні витрати».
Водночас у главі 8 КПК чітко врегульовано питання процесуальних витрат у кримінальному провадженні. Вичерпний перелік видів таких витрат міститься у ст. 118 цього Кодексу, а їх розподіл регламентовано ст. 124 КПК. Зокрема, законодавець визначив такі види процесуальних витрат, які складаються: з витрат на правову допомогу; з витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; з витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; з витрат, пов`язаних зі зберіганням і пересиланням речей і документів.
Отже, судовий збір до вказаних витрат не належить. Крім того, відповідно до ст. 119 КПК у певному випадку, передбаченому цією статтею, суд вправі звільнити обвинуваченого від сплати навіть визначених у законі процесуальних витрат.
При вирішенні цивільного позову в межах кримінального провадження та стягнення з винної особи коштів у рахунок відшкодування завданої злочином шкоди необхідно мати на увазі, що статус особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність, насамперед пов`язаний зі статусом обвинуваченого, якому має бути гарантовано додержання закріпленої у статтях 7, 9 КПК засади законності, та положеннях глави 8 цього Кодексу.
З огляду на зміст наведених норм процесуального права, застосування ч. 3 ст. 88 ЦПК та Закону № 3674-VI і стягнення за вироком із засудженого судового збору суперечить ч. 5 ст. 128, статтям 2, 7, 9, 118, 119, 370 цього Кодексу в їх взаємозв`язку. Така позиція узгоджується з тим, що при оскарженні в апеляційному чи касаційному порядку судових рішень у частині цивільного позову, постановлених у кримінальному провадженні, засуджений, який несе цивільну відповідальність, не сплачує жодних судових витрат, на відміну від цивільного судочинства.
Таким чином, при вирішенні у межах кримінального провадження цивільного позову стягнення судового збору з обвинуваченого, який несе цивільну відповідальність, не допускається, адже таке стягнення суперечить закріпленим у статтях 2, 7, 9 КПК завданням кримінального провадження, засаді законності, не відповідає приписам ч. 5 ст. 128, статей 118, 119, 370 цього Кодексу та істотно порушує гарантоване особі право на розгляд справи щодо неї з додержанням вимог зазначеного провадження, передбачених указаним Кодексом.
Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково прийняв рішення про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 судового збору у розмірі 3000 гривень, у зв`язку з чим вирок в цій частині підлягає зміні в порядку ст. 408 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, в розумінні ст. 412 КПК України, які були б підставою для скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, в ході апеляційного розгляду не встановлено.
З урахуванням викладених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає задоволенню частково, а вирок суду першої інстанції - зміні, виключивши з вироку суду рішення про стягнення з обвинуваченого судового збору, в решті вирок суду слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
Апеляційну скаргу захисника - задовольнити частково.
Вирок Іванківського районного суду Київської області від 04 березня 2021року щодо ОСОБА_7 - змінити.
Виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку вказівку про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 , витрат зі сплати судового збору у розмірі 3000 гривень.
В решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді:

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 187/Е від 09.11.2018р. встановлено, що ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, закритого перелому поперечного відростку 7- го шийного хребця, перелому 1 -го ребра ліворуч, переломів лонної та сідничної кісток тазу, уламкового перелому діафізу обох кісток правої гомілки, перелому латеральної кісточки та заднього краю великогомілкової кістки, забійної рани лобної ділянки голови, зчесаної рани лівого ліктьового суглобу, множинних саден тіла, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.
Грубе порушення водієм ОСОБА_7 вимог пунктів 1.5, 2.3.6), д), 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху України перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілої ОСОБА_11 та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_12 .
Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
У рамках зазначеного кримінального провадження судом було досліджено надані з боку сторін обвинувачення та захисту, наступні фактичні дані, на підставі яких кожна із сторін просить суд встановити наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню у ньому, з числа регламентованих ст. 84 КПК України, до яких відносяться насамперед показання, документи, висновки експерта, на підставі яких суд в ході судового розгляду через призму їх аналізу, у порядку ст. 94 КПК України, установив наступне.

Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнав частково, а саме в тому, що 05.06.2018р. о 18 год. 00 хв. він перевищив швидкісний режим, та скоїв наїзд на людей. Однак зазначив, що не виїжджав на узбіччя, а рухався по дорозі. Тільки побачив, одразу почав гальмувати, для уникнення зіткнення. Потерпілий ОСОБА_12 та його жінка ОСОБА_11 бігли разом на проїжджу частину, жінка побігла перша, а чоловік побіг за нею, щоб зупинити, оскільки побачив, що вона не встигає. Посвідчення водія отримав у 2016 році, керував транспортним засобом не регулярно, свого транспортного засобу не мав, брав транспортний засіб в оренду, або у друзів. Місцевість, де сталась дорожньо-транспортна пригода не знав. Він рухався з м.Київ району «Подолу» до с.Обуховичі Іванківського району Київської області, для того, щоб підвезти чоловіка, який обіцяв гроші за вказану послугу. Дорогу не було загружено, видимість була нормальна. Перешкоду він побачив на в`їзді в село Обуховичі Іванківського району Київської області, та одразу почав гальмувати, тобто це була територія початку населеного пункту, рухався зі швидкістю 50 км/год., він рухався зі швидкістю 80-85 км/год. Побачив потерпілих на дорозі приблизно за 40 метрів, та він намагався уникнути зіткнення, а саме намагався об`їхати потерпілих, однак вони намагались швидше перебігти через дорогу, тобто продовжували рух. Потерпілі рухалися справа на ліво, удар прийшовся з лівої сторони, а чоловік справа відносно авто. Після зіткнення, просив викликати швидку допомогу людей, які зупинились. Матеріальну допомогу пропонував потерпілому ОСОБА_9 , однак ініціатива виходила не від нього. Зазначив, що його сестра домовилась у військовому госпіталі, щоб йому було надано медичну допомогу та реабілітаційні заходи, слідкувала за його станом, купували ліки. Матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_9 відшкодував в розмірі 40000,0 грн., та купувались ліки, які купувала сестра, вартість яких йому невідома, позовну заяву потерпілого визнав частково. Шкодує, що все так сталось.

Пояснення обвинуваченого суд сприймає як такі що заслуговують на увагу, однак не беззаперечні за своєю суттю в цілому.
Будучи допитаним в судовому засіданні, у відповідності до вимог положень статей 353 КПК України та попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, потерпілий ОСОБА_9 показав, що ОСОБА_11 та ОСОБА_12 були його батьками, зазначив, що вони не могли вибігти з кущів, вони йшли з садовим інвентарем з АДРЕСА_3 та переходили дорогу. Зазначив, що батько ОСОБА_12 довго перебував в тяжкому стані, сестра ОСОБА_7 допомогла з тим, щоб покласти батька на лікування до військового госпіталю в м.Рівне, та він самостійно утримував та доглядав за ним. Допомога ОСОБА_7 була незначною.

Цивільний позов ОСОБА_9 підтримав зазначив, що матеріальна шкода , яка полягала у витратах на лікування ОСОБА_11 , та ОСОБА_12 , що є батьками потерпілого, для відновлення стану здоров`я (лікування) підтверджено товарними чеками, які додані до позову. Внаслідок тяжких тілесних ушкоджень завданих протиправними діями обвинуваченого ОСОБА_7 , мати позивача ОСОБА_11 померла в Іванківській ЦРЛ ІНФОРМАЦІЯ_4 . Батько ОСОБА_12 проходив довгий час реабілітації після лікування травм завданих протиправними діями обвинуваченого ОСОБА_7 , але ІНФОРМАЦІЯ_5 також помер. Позивач поніс матеріальну шкоду, яка полягає у витратах на поховання ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , що підтверджено документально, та складає 139475 грн. 11 коп. На момент смерті батьків позивач навчався на денній формі навчання в Державному університеті інфраструктури та технології, та не мав власного заробітку, тому просить відшкодувати шкоду завданою смертю у відповідності до ст. 1200 ЦК України, загальний розмір вказаної шкоди становить 39275 грн. 11 коп.
Крім того, моральна шкода складає 200 000 грн. оскільки внаслідок злочину, він пережив болісні відчуття втрати близьких людей, який супроводжується почуттям розгубленості, приниженої гідності, незахищеності, пригніченості.
Внаслідок нанесених ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, потерпілий переніс значний емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, образи, обурення, приниженої гідності, тривоги, страху за здоров`я та життя свого батька. Наслідки події, що сталась, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу (на догляд за батьком, організацію похованню батьків, проведення правових заходів тощо), обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання.
Отже, наслідки кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченим, постали для ОСОБА_9 як суттєво психотравмуючи, обумовили порушення фізичної та психоемоційної сфери існування особистості, досі перешкоджають можливостям активної та повноцінної життєдіяльності, викликали появу негативних психологічних переживань, тобто спричинили потерпілому моральні страждання, які він оцінює в 200000,0 грн. та сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу.
Допитаний в судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_13 надав показання, що йому зателефонувала знайома, та попросила транспортний засіб, та без його дозволу авто, марки «Mazda» моделі «626», реєстраційний номер (Республіки Польща) KR 437 HU (на білому фоні) передали водію ОСОБА_7 . Ближче до вечора ОСОБА_14 телефонувала, що транспортний засіб потрапило в дорожньо-транспортну пригоду, та авто забрали на штраф майданчик, в авто було встановлено GPS трекер, дані з якого були передані слідчому, з якого вбачається, що швидкість автомобіля була приблизно 90 км/год. Щодо пошкоджень на транспортному засобі, зазначив, що пошкодження були ближче до водійської сторони, криша, скло, крило, капот були пошкоджені, фара була розбита. Вважає, що встановлена вина водія, оскільки був порушений швидкісний режим. Вартість ремонту не відшкодував.

Допитаний в судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_15 надав покази, що вдень, він рухався з родиною, по автомобільній дорозі сполученням Київ-Овруч в с. Обуховичі Іванківського району Київської області в напрямку м. Овруч, та його транспортний засіб обігнав за кілька кілометрів до с.Обуховичі, авто сірого кольору, іномарка, з урахуванням того, що його авто рухалось приблизно 80 км/год. Зазначений транспортний засіб привернув увагу, через те, що швидко рухався, мав не українську реєстрацію. Коли він приїхав до с.Обуховичі, то побачив дорожньо-транспортну пригоду, зупинився, побачив, що на дорозі знаходяться два тіла у неприродній позі, та для надання у разі потреби допомоги. На автомобілі, який раніше його обігнав, було розбито лобове скло. Водій транспортного засобу знаходився біля свого авто. Він викликав швидку допомогу, для надання потерпілим першої медичної допомоги. Праворуч по руху авто, лежав чоловік, ліворуч жінка, тобто по зустрічній полосі, вони знаходились на різних полосах автошляху, на відстані 4-5 метрів між собою.

Допитаний в судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_16 надав показання, що вдень, приблизно о 17 год. 00 хв. він викликав таксі, за кермом був обвинувачений ОСОБА_7 , яке було авто не пам`ятає, він сидів на задньому сидінні, з правої сторони, їхали в напрямку смт.Красятичі, заїхали в населений пункт с.Обуховичі, на складній ділянці дороги, він побачив пішоходів, які переходили по діагоналі дорогу, приблизно їх побачив за 80-100 метрів. Кущів на зазначеній ділянці дорозі не було, оскільки там перехрестя, та потерпілі в час коли він їх побачив вже були на дорозі, де був відсутній пішохідний перехід. Водій ОСОБА_7 почав гальмувати та вивертати руль в ліву сторону в напрямку куди почали бігти потерпілі, авто не встигло загальмувати і стався наїзд на пішоходів. В момент коли він побачив пішоходів вони були посередині полоси, та вони рухались справа наліво. Водій ОСОБА_7 на гальма нажав одразу, як тільки побачили пішоходів, однак транспортний засіб ще продовжив рух, та при наїзді, потерпілі потрапили на дах авто, а при повній зупинці вони впали на асфальт. Після ДТП, водій підбіг до потерпілих, він викликав швидку допомогу.

Допитаний в судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 356 КПК України, експерт ОСОБА_17 надав показання, що він надавав висновок експерта №12-1/2421 від 27.12.2018р. на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва про проведення судової інженерно-транспортної експертизи по матеріалам досудового розслідування №0000375 від 09.06.2018 року, та прийшов до висновку що 08.06.2018р. водій автомобіля марки «Mazda» моделі «626», реєстраційний номер (Республіки Польща) НОМЕР_1 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.3.та п. 12.4 Правил дорожнього руху України. Зазначив, що водій автомобіля марки «Mazda» моделі «626», реєстраційний номер (Республіки Польща) НОМЕР_1 мав технічну можливість попередити наїзд на пішоходів шляхом застосування екстреного гальмування в момент коли сприйняв обстановку як небезпечну та застосував гальмування, рухаючись з допустимою в населеному пункті швидкістю руху 50 км/год. Причиною ДТП є перевищення швидкості руху, оскільки швидкість водія була 84 км/год. У разі швидкості транспортного засобу в межах швидкісного режиму, а саме 50 км/год., він зупинив транспортний засіб через 13 метрів. Підтримав зазначений висновок.

Будь-яких даних, які б ставили під сумнів достовірність зазначених показань свідків, не встановлено. Деякі розбіжності щодо викладення характеру розвитку подій та послідовності дій учасників зумовлені особистим сприйняттям кожним із них тих моментів, які вони бачили або спостерігали, а тому нема підстав для визнання показань окремих свідків недостовірними.
Загалом, обставин регламентованих ст. 87 КПК України в ході судового розгляду встановлено не було.

Досліджуючи та аналізуючи показання обвинуваченого, потерпілого та вищевказаних свідків, експерта суд вважає за необхідне надати оцінку їх показанням після аналізу доказів у провадженні в сукупності.
З досліджених судом, у порядку ст. 358 КПК України, у судовому засіданні, документів, тобто спеціально створених з метою збереження інформації матеріальних об`єктів, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення тощо у ракурсі із отриманими висновками, тобто докладними описами проведених експертом досліджень та зроблених за їх результатами висновків, які суд дослідив у порядку параграфу 3 Глави 28 Розділу IV КПК України, та показаннями свідків, які суд сприймав безпосередньо, в їх системному зв`язку, судовим розглядом встановлено наступне.

Згідно з протоколом огляду місця події з ілюстрованими таблицями, який проведений 07.06.2018 року із зазначенням часу у протоколі слідчого відділу Іванківського ВП ОСОБА_18 , у присутності ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , огляд здійснювався в суху безопадну погоду, в напрямку до будинку АДРЕСА_4 , 93 км, встановлено, що місце дорожньо-транспортної пригоди знаходиться по а/д Київ-Овруч, вул. Глієвих та перехрестя вул. Братів Киричуків с.Обуховичі Іванківського району Київської області, перехрестя регульоване, кінець спуску, горизонтальна ділянка дороги, покриття асфальтоване, сухе покриття. Дорожнє покриття для двох напрямків, шириною 8,8 м, число смуг для руху назустріч напрямку огляду 1, їх ширина 3,5м, число смуг для руху назустріч напрямку огляду 1, їх ширина 11,3 м, ширина узбіччя 3,9 м, ширина розділяючої смуги 11 м. На проїжджій частині нанесені суцільна лінія дорожньої розмітки, радіус закруглення відсутній, до проїзної частини примикають: праворуч бордюрний камінь, узбіччя, ліворуч бордюрний камінь, узбіччя. Далі за узбіччям розміщені праворуч: будівлі сільського типу, ліворуч: кювет, озеро. Координація місця пригоди по спец лінії «102». Спосіб регулювання руху на цій ділянці відсутній. Місце пригоди знаходиться у зоні дії дорожніх знаків, встановлених по ходу огляду: відсутні, в зустрічному напрямку: відсутні. Ділянка дороги (вулиці) в момент огляду не освітлена. Видимість конкретної перешкоди: видно. Положення транспортних засобів на місці пригоди: марки «Mazda» моделі «626», реєстраційний номер (Республіки Польща) НОМЕР_1 , знаходиться на відстані від правого бардюрного каменю в напрямку руху. Сліди шин: об`ємні, розташовані на проїжджій частині. Сліди гальмування спарені, безперервні сліди. Ознаки напряму руху транспортного засобу по формі сліду. Наявність відокремлених від транспортного засобу частин та інших об`єктів (крил, коліс, уламків кузова, частинок фарби, осколків скла, обсипання землі, вантажу, що перевозився, слідів рідини та ін.) уламки пластмаси з кузова автомобіля. Наявність слідів зіткнення транспортного засобу з навколишнім предметами відсутні. Наявні обривки одягу, слідів, схожих з кров`ю, мозкової речовини, слідів волочіння, і т.п., а саме плями бурого кольору, розташовано на смузі руху в напрямку до центру с.Обуховичі. З місця пригоди вилучені уламки пластмаси з кузова автомобіля, взуття, кепки, чехол для мобільного телефону. В процесі огляду складені та долучені до протоколу план-схема, фото таблиця. Транспортний засіб вилучено до Іванківського ВП. Протокол прочитаний слідчий ОСОБА_18 , записано вірно, учасники угляду: водій ОСОБА_7 , поняті ОСОБА_19 , ОСОБА_20 . Зазначені слідчі дії зафіксовані на носії інформації /а.с. 1-27/.
Протокол огляду місця події з ілюстрованими таблицями, який проведений 07.06.2018 року з доданими до них довідками у судовому засіданні досліджені, жодних процесуальних порушень з боку слідчого не встановлено .
Крім цього, згідно Глави 5. «Фіксування кримінального провадження. Процесуальні рішення» слідує, що у випадках, передбачених цим Кодексом, хід і результати проведення процесуальної дії фіксується у протоколі, однак якщо за допомогою технічних засобів фіксується результати проведення процесуальної дії, то текст може не вноситися до відповідного протоколу за умови, що жоден з учасників процесуальної дії не наполягає на цьому. У такому разі у протоколі зазначається, що показання зафіксовані на носії інформації, який додається до нього.
При цьому, з досліджених судом, у порядку Параграфу 3 Глави 28 КПК України, у судовому засіданні, висновків експертів, тобто докладних описів проведених експертом досліджень та зроблених за їх результатами висновків, судом встановлено наступне.
Даними висновку експерта № 67/Э тр. № 61 від 01.08.2018р., який виконаний на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва проведена судово-медична експертиза трупа гр. ОСОБА_11 , 1961 р.н., по матеріалам досудового розслідування №0000375 від 09.06.2018 року, згідно з підсумками якого встановлено, що при судово-медичній експертизі тілесні ушкодження у вигляді: закрита травма грудної клітки: перелом грудного відділу хребта з розривом між хребцевого диску із зміщенням на рівні 9-10-го хребців з пошкодженням тіла 9-го хребця та спинного мозку, крововиливи під тверду та м`яку мозкову оболонку спинного мозку, множинні переломи ребер зліва та справа з пошкодженням плеври та нижньої долі лівої легені, масивні крововиливи у м`які тканини, крововиливи у корені легень, діафрагму, навколо ниркову клітковину, крововиливи під м`яку оболонку мозочка, у м`яких тканинах голови у лобних та тім`яних областях, забійна рана лівої лобної ділянки, множинні садна на голові, правій верхній та лівій нижній кінцівках, які могли утворитися 08.06.2018р. від дії тупих предметів і відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою безпеки для життя. Вище описані обставини могли утворитися при обставинах викладених у постанові. Враховуючи локалізацію, характер та механізм тілесних ушкоджень найбільш імовірно, що потерпіла у момент первинного контакту із транспортним засобом знаходилась у вертикальному чи близькому до нього положенні, повернута лівою половиною тіла. Кров для судово-токсикологічного дослідження не бралась, так як проводилась інфузійна терапія. Смерть її наступила від травматичного шоку, який розвинувся внаслідок закритої травми грудного відділу хребта з розривом між хребцевого диску на рівні 9-10-го хребців з пошкодженням тіла 9-го хребця спинного мозку. Враховуючи ступінь розвитку трупних явищ (трупні плями, трупне заклякання), рахує, що смерть її могла наступити 09.06.2018р., що не суперечить даним медичної документації /Т.2 а.с. 28-29/.
Згідно висновку експерта №187/Е від 06.11.2018р., який виконаний на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва проведена судово-медична експертиза по матеріалам досудового розслідування №0000375 від 09.06.2018 року за медичною документацією ОСОБА_12 , згідно з підсумками якого встановлено, що згідно наданої медичної документації та висновок консультанта-рентгенолога КОБ СМЕ у гр. ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мали місце ушкодження у вигляді: поєднаної краніо-торако-скелетної травми: струсу головного мозку, закритого перелому поперечного відростку 7-го шийного хребця, перелому 1-го ребра ліворуч, переломів лонної та сідничної кісток тазу, уламкового перелому діалізу обох кісток правої гомілки, перелому латеральної кісточки та заднього краю великогомілкової кістки, а також забійної рани лобної ділянки голови, зчесаної рани лівого ліктьового суглобу, множинних саден тіла. Описані ушкодження утворились від дії тупих предметів, по давності можуть відповідати строку та обставинам зазначеним в ухвалі суду, і відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння /Т.2 а.с.31-32/.
Відповідно до висновку експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №12-1/1459 від 04.09.2018р., який виконаний на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва проведена інженерно-технічна експертиза по матеріалам досудового розслідування №0000375 від 09.06.2018 року, з підсумків встановлено, що рульове керування авто марки «Mazda» моделі «626», реєстраційний номер (Республіки Польща) KR 437 HU (на білому фоні), на момент огляду, знаходиться в працездатному стані. Несправностей, що могли б викликати погіршення або відмову в роботі рульового керування перед ДПТ, не виявлено. Система робочого гальма автомобіля марки «Mazda» моделі «626», реєстраційний номер (Республіки Польща) НОМЕР_1 (на білому фоні), на момент огляду, перебуває в працездатному стані. Несправностей, які могли б викликати погіршення або відмову в роботі системи робочого гальма перед пригодою, не виявлено. Елементи підвіски автомобіля марки «Mazda» моделі «626», реєстраційний номер (Республіки Польща) НОМЕР_1 (на білому фоні), на момент огляду, знаходяться в працездатному стані. Нейсправностей, що могли б викликати зміну курсової стійкості транспортного засобу перед подією, не виявлено. /Т.2 а.с.34-37/.
Згідно висновку експерта №12-1/1519 від 10.10.2018р., який виконаний на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва проведена інженерно-транспортна експертиза по матеріалам досудового розслідування №0000375 від 09.06.2018 року, згідно з підсумками якого встановлено, що слід гальмування, залишений автомобілем марки «Mazda» моделі «626», реєстраційний номер (Республіки Польща) НОМЕР_1 на місці події, відповідає швидкості руху близько 84...87 км/год. Однак, дійсна швидкість руху цього автомобіля могла бути більшою за розрахункову, оскільки слід гальмування не повністю міг відобразитись на проїзній частині. Встановити експертним шляхом «Де відносно елементів дороги та утвореної слідової інформації відбувся наїзд автомобіля марки «Mazda» моделі «626», реєстраційний номер (Республіки Польща) НОМЕР_1 на пішоходів ОСОБА_11 та ОСОБА_21 ?» не надається можливим, по причині відсутності необхідного для цього комплексу слідової інформації /Т.2 а.с. 39-42/.
Відповідно до висновку експерта №12-1/2421 від 27.12.2018р. на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва про проведення судової інженерно-транспортної експертизи по матеріалам досудового розслідування №0000375 від 09.06.2018 року, експерт прийшов до висновку що 08.06.2018р. водій автомобіля марки «Mazda» моделі «626», реєстраційний номер (Республіки Польща) НОМЕР_1 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.3.та п. 12.4 Правил дорожнього руху України. Зазначив, що водій автомобіля «Mazda» моделі «626», реєстраційний номер (Республіки Польща) НОМЕР_1 мав технічну можливість попередити наїзд на пішоходів шляхом застосування екстреного гальмування в момент коли сприйняв обстановку як небезпечну та застосував гальмування, рухаючись з допустимою в населеному пункті швидкістю руху 50 км/год. /Т.2 а.с.57-59/.
Із наданої інформації ТОВ «ЕКЮ ДЖІ ПІ ЕС» від 13.09.2018р., яка знаходилась із GPS - трекера з ідентифікаційним номером 4448535 в період часу із 17:40 год. до 18:00 год. Для проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 000375 від 09.06.2018р. вбачається, що швидкість транспортного засобу в період часу з 17:40 год. до 17:48 год. було отримано 53 пакети з даними про координати, час швидкість руху та направлення об`єкту, з якого вбачається що 08.06.2018р. о 17:48:25 год. швидкість руху складала 96 км/год. та була знижена та змінено направлення руху, після цього пристрій був вимкнений /Т.2 а.с. 43-51/.
З протоколу проведення слідчого експерименту від 18.12.2018р. за участю свідка ОСОБА_16 , водія ОСОБА_7 вбачається, що учасники даної слідчої дії були запрошені на місце ДТП, яке відбулось 08.06.2018р. близько 18 год. 00 хв. на а/д Київ-Овруч в с.Обуховичі Іванківського району Київської області, біля вул. Братів Киричуків. На даному місці ОСОБА_7 було запропоновано показати як саме відбулось дане ДТП, на що він погодився, та показав, що 08.06.2018р. близько 18 год. 00 хв. він керуючи автомобілем марки «Mazda» моделі «626», реєстраційний номер (Республіки Польща) НОМЕР_1 , рухався по автомобільній дорозі Київ-Овруч в с.Обуховичі Іванківського району Київської області, біля перехрестя з вул. Братів Киричуків, здійснив наїзд на двох пішоходів, які перетинали проїжджу частину дороги з права наліво відносно його напрямку руху, а саме він на вказаному автомобілі рухався в напрямку м.Овруч зі швидкістю близько 80-85 км/год. Після цього, водію ОСОБА_7 було запропоновано показати де саме на проїзній частині дороги відбувався наїзд його автомобілем на пішоходів, та яка їх була траєкторія руху. Водій ОСОБА_7 погодився, та показав, де саме на проїзній частині відбувся наїзд його автомобілем на пішоходів. Під час замірів було встановлено, що пішохід ОСОБА_11 на момент наїзду на неї вказаним авто, знаходилась на відстані 4,0 метри від краю проїзної частини з правої сторони відносно напрямку руху в сторону м.Овруч, та пішохід ОСОБА_12 знаходився на відстані 3,6 метрів від краю проїзної частини з правої сторони відносно напрямку руху в сторону м.Овруч. Водію ОСОБА_7 було запропоновано показати темп руху з яким пішоходи рухались по проїзній частині дороги, на що він погодився та показував. Під час замірів було встановлено, що пішохід ОСОБА_11 відстань 4 метри долала за час, що був зафіксований при трьох контрольних показах: Т1-2,6 с, Т2-2,7 с, Т3-2,6 с, та пішохід ОСОБА_12 відстань 3,6 метри долав за час, що був зафіксований при трьох контрольних показах: Т1-2,6 с, Т2-2,7 с, Т3-2,6 с. При цьому водій ОСОБА_7 зазначив, що пішоходи почали переміщатись в повільному темпі, а потім підвищили свій темп перед самим зіткненням. Водію ОСОБА_7 було запропоновано показати де відбулося зіткнення з пішоходами, а саме наїзд на них, відносно сліду гальмування, на що він погодився та показав. Під час замірів було встановлено, що наїзд на пішоходів відбувся на відстані 23 метрів від початку сліду гальмування залишеного лівим колесом вказаного автомобіля. Також на даному місці свідку ОСОБА_16 було запропоновано показати як саме відбулось ДТП, на що він погодився, та сказав, що дане ДТП відбулось, так як це показав водій ОСОБА_7 . Інших даних він показати не зможе. Всі дані викладені водієм вірні. Зазначений протокол підписаний учасниками та понятими /Т.2 а.с. 52-55/
Порушень положень Параграфа 5 Глави 4 КПК України в ході судового розгляду сторонами не доведено та судом не встановлено.
Згідно ч. 5 ст. 356 КПК України, в ході судового розгляду кожна сторона кримінального провадження для доведення або спростування достовірності висновків експертів, мала право надати суду відомості, які б стосувалися знань, вмінь, кваліфікації, освіти та підготовки цих експертів, однак стороною захисту такі відомості суду надані не були та в судовому засіданні судом не встановлені.
Отже, зазначені висновки суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки останні відповідають вимогам КПК України, а безпосередньо порушень вимог статей 87, 101-102 КПК України, судом не встановлено та учасниками судового провадження не доведено.

Правдивість та об`єктивність показань потерпілого, свідків, експерта які були допитані судом, не викликають сумніву, оскільки ці докази підтверджено сукупністю інших безпосередньо досліджених під час судового розгляду письмових доказів.
Отже, суд, враховуючи вищевикладені докази, які були надані суду у ході розгляду провадження та визнанні належними і допустимими, вважає висловлені стороною захисту доводи щодо того, що ОСОБА_7 , не бачив потерпілих, та факт того, що вони самостійно вибігли на проїжджу частину, що вказана позиція свідчить про намагання обвинуваченого уникнути відповідальності за вчинене, враховуючи, зокрема надані показання свідків, експерта та висновки експертиз, сумнівними з вищезазначених у судовому рішенні підстав, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява N 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту" (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" N 39598/03 від 21 липня 2011 року).
При цьому, суд наголошує на тому, що будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачений КПК України, суду надано не було.
За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у порядку ст. 94 КПК України, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості та сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за вище встановлених обставин.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.
Порушення правил дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого, та заподіяння другому потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, - це кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.
Відповідно до вимог ст..ст. 50, 65 КК України та п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.
Згідно з роз`ясненнями, наведеними у постанові Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК України, суди мають врахувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущенних особою порушень правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, сформованим у порядку ст. 94 КПК України, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 , кваліфікувавши дії останнього за ч. 2 ст. 286 КК України, а саме у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого, та заподіяння другому потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.

Суд враховує, що злочин передбачений ч.2 ст. 286 КК України є необережним, та відноситься до категорії тяжких злочинів.
Мотиви призначення відповідного покарання.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Крім цього згідно зі ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Суд, відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України визнає як пом`якшуючу покарання обставину обвинуваченого: наявність на утриманні двох малолітніх дітей ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.
Також, суд враховує, що обвинувачений раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; має місце реєстрації та місце постійного проживання, де загалом характеризується позитивно, офіційно не працевлаштований, одружений, має утриманців; позицію сторони захисту, а також позицію потерпілого, який просив призначити максимальне покарання за вказаною статтею; а також наслідки вчиненого кримінального правопорушення та поведінку й оцінку скоєного обвинуваченим, відсутність співчуття до потерпілого, часткове визнання вини, відсутність відшкодування шкоди в повному обсязі потерпілому.
Крім цього, в судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений вину визнає частково у вчинені інкримінованого злочину, не розкаявся, не намагався виправити наслідків ситуації, не вибачився перед потерпілим, відшкодував шкоду в розмірі 40000,0 грн. не особисто, а через сестер та не в повному обсязі; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме: класифікацію за ст. 12 КК України, згідно з якою на час скоєння кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України є тяжким злочином; особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає неможливим застосувати положення ст. 75 КК України, та за необхідне призначити покарання у межах санкції інкримінованого злочину у виді позбавлення волі.

Згідно досудової доповіді, складеного органом пробації, виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі , для цього у нього достатньо внутрішніх ресурсів. Негативних факторів, які можуть вплинути на вчинення повторного кримінального правопорушення не виявлено.
Додаткове покарання передбачене санкцією частини 2 статті 286 КК України позбавлення права керування транспортним засобом судом застосовується, оскільки керування транспортним засобом не є джерелом доходу обвинуваченого ОСОБА_7 та не пов`язано з його трудовою діяльністю.
Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину, так як категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.
Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Також, вирішуючи питання цивільного позову ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної, моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням (злочином), а також витрат на правову допомогу та судових витрат суд виходить з наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе відповідальність за шкоду, завдану діянням підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Потерпілим заявлено позов про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 139475 грн. 11 коп., яка складається з витрат на поховання ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , що підтверджено документально.
На момент смерті батьків позивач навчався на денній формі навчання в Державному університеті інфраструктури та технології, та не мав власного заробітку, тому просить відшкодувати шкоду завданою смертю у відповідності до ст. 1200 ЦК України, загальний розмір вказаної шкоди становить 39275 грн. 11 коп.
Згідно із ч. 1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).
Слід зазначити, що позивач, на момент смерті батьків, навчався на денній формі навчання в Державному Університеті інфраструктури та технологій, що підтверджується договором про надання освітніх послуг.

Тобто, позивач, перебував на утриманні своїх батьків на момент їх смерті, оскільки був студентом денної форми навчання та не мав ще власного заробітку, і тому має право на відшкодування шкоди завданою смертю батьків у відповідності до ст.1200 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 1200 ЦК України особам, визначеним у пунктах 1 - 5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.
Так, відповідно до здійсненого розрахунку, загальний розмір вказаної шкоди становить 39 275,11 грн.
Відповідно до ст. 22, 1166 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Оскільки в результаті протиправних дій обвинуваченого була заподіяна матеріальна шкода, яка полягає у витратах на лікування, на поховання, а також у зв`язку зі смертю батьків позивача - ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , ОСОБА_7 зобов`язаний відшкодувати потерпілому ОСОБА_9 вказану матеріальну шкоду в повному обсязі.
В судовому засіданні потерпілий зазначив, що обвинувачений ОСОБА_7 частково відшкодував шкоду в розмірі 40000,0 грн., та зазначена сума не врахована розміром позову.
У відповідності до вимог ст. 1166 ЦК України матеріальна шкода, завдана фізичній або юридичній особі, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Згідно із ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Також статті 118, 120 КПК України встановлюють, що процесуальні витрати складаються, зокрема з витрат на правову допомогу. Витрати, пов`язані з оплатою допомоги захисника, несе підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті.

Постановою ВП ВС від 17.06.2020 у справі № 598/1781/17 роз`яснено, що КПК не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком.
ВП ВС вказала, що суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті.
А не вирішення питання про розподіл процесуальних витрат не може бути єдиною підставою для скасування прийнятих судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень, оскільки не є істотним порушенням вимог КПК та не впливає на вирішення питання кримінально-правової кваліфікації, доведеності винуватості і призначення покарання.
Разом з тим, вирішення питання про розподіл процесуальних витрат полягає у висновку суду про стягнення або відмову у стягненні певної грошової суми, яка є процесуальними витратами у розумінні КПК.
Як вбачається з матеріалів справи між адвокатом ОСОБА_24 та потерпілим ОСОБА_9 був укладений договір про надання правової допомоги №11-02/19 від 11.02.2019 року з додатком до договору про надання адвокатом правової допомоги від 11.02.2019 року. Відповідно до умов даного договору та додатку до нього сторони погодили виплату фіксованої суми гонорару (винагороди) за надання адвокатом правничої допомоги вказаної в п.1 Договору і визначеної Дорученням у розмірі 7 500 (сім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок. Сторони також погодили, що вказаний в пункті 1 цього Додатку розмір гонорару (винагороди) за надання правничої допомоги вказаної в Договорі і визначеної Дорученням визначено Сторонами з врахуванням складності справи, виходячи із принципів розумності та з врахуванням часу (строку) дії Договору протягом якого Доручення підлягає виконанню.
Відповідно до акту прийому-передачі юридичних послуг від 11.02.2019 року адвокат ОСОБА_24 надав послуги (виконав роботу), а ОСОБА_9 прийняв її на суму 7 500, 00 грн. Також, в даному акті зазначено перелік робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом ОСОБА_24 , необхідних для надання правничої допомоги ОСОБА_9 в якому зазначено процесуальна дія, фактично виконана робота адвокатом, тривалість його роботи та вартість послуг адвоката, який не спростовано стороною захисту.
Згідно квитанції від 13.02.2019 року ОСОБА_9 сплачено адвокату ОСОБА_24 за надання правової допомоги за договором №11-02/19 від 11.02.2019 року гонорар у розмірі 7 500,00 грн.
Окрім того, за подачу цивільного позову ОСОБА_9 було сплачено судовий збір у сумі 3000 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією № 86918 від 13.02.2019 року.
Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_9 були понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 3000 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 7 500 грн., однак, при цьому, клопотань про зменшення розміру витрат на правову допомогу від сторони захисту до суду не надходило.
З огляду на викладене, беручи до уваги положення ст.133 ЦПК України, ст.118, 120 КПК України, суд приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 витрат, пов`язаних з наданням останньому правової допомоги у розмірі 7 500 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 3000,0 грн.
Крім того, згідно з положеннями ст. 1167 ЦК України, що кореспондуються з нормами ст. 1177 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Разом з тим, вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує, за яких обставин і якими діями вона завдана, яким є ступень вини заподіювача, в якій грошовій сумі потерпілий вказує на пов`язані з нею втрати та з чого при цьому виходить.
В судовому засіданні судом було встановлено, що потерпілому було завдано моральну (немайнову) шкоду.
Суд, враховуючи думку учасників процесу в частині наявності моральної (немайнової) шкоди у потерпілого, якому була завдана кримінальним правопорушенням (злочином), визначає розмір такої шкоди з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, неможливості відновлення попередного стану, та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого моральну шкоду у сумі 200 000,0 гривень.
Отже, цивільний позов у справі потерпілого ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди підлягає задоволенню в повному обсязі на загальну суму в розмірі 139475,11 (сто тридцять дев`ять тисяч чотириста сімдесят п`ять)грн. та 200 000,0 (двісті тисяч) грн., а також підлягають стягненню інші процесуальні витрати, які були понесені потерпілим в межах даного кримінального провадження, зокрема, витрат, пов`язаних з наданням останньому правової допомоги у розмірі 7 500 (сім тисяч п`ятсот) гривень.
Згідно ст.141 ЦПК з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати в сумі 3000,0 грн.
Долю речових доказів у кримінальному провадженні вирішити на підставі ст. 100 КПК України.
Питання щодо процесуальних витрат у кримінальному проваджені, вирішено відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироку законної сили, залишити без змін, після чого змінити на тримання під вартою.
Керуючись статтями 368, 371, ч. 2 ст. 373, 374, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити ОСОБА_7 покарання в виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортним засобом на 2 (два) роки.

Стягнути зі ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави судові витрати за проведення інженерно-технічної експертизи (висновок експерта від 04.09.2018р. № 12-1/1459) в розмірі 1430 грн. 00 коп. (одна тисяча чотириста тридцять грн. 00 коп.), які необхідно перерахувати для відшкодування витрат (державний бюджет, р/р 0011, одержувач: УДКСУ у Шевченківському районі міста Києва, , Банк: ГУ ДКСУ у місті Києві, МФО: 820019).
Стягнути зі ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави судові витрати за проведення інженерно-транспортної експертизи (висновок експерта від 10.10.2018р. № 12-1/1519) в розмірі 1859 грн. 00 коп. (одна тисяча вісімсот п`ятдесят дев`ять грн. 00 коп.), які необхідно перерахувати для відшкодування витрат (державний бюджет, р/р 0011, одержувач: УДКСУ у Шевченківському районі міста Києва, , Банк: ГУ ДКСУ у місті Києві, МФО: 820019).
Стягнути зі ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави судові витрати за проведення інженерно-транспортної експертизи (висновок експерта від 27.12.2018р. № 12-1/2421) в розмірі 1430 грн. 00 коп. (одна тисяча чотириста тридцять грн. 00 коп.), які необхідно перерахувати для відшкодування витрат (державний бюджет, р/р 0011, одержувач: УДКСУ у Шевченківському районі міста Києва, , Банк: ГУ ДКСУ у місті Києві, МФО: 820019).
Стягнути зі ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь потерпілого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ІПН НОМЕР_2 , матеріальну шкоду в сумі 139475,11 гривен, моральної шкоди в розмірі 200000,0 гривень, завданої в наслідок вчинення злочину, витрати зі сплати судового збору у розмірі 3000,0 (три тисячі грн. 00 коп.) гривні та витрати на правову допомогу у розмірі 7 500 (сім тисяч п`ятсот) гривень, всього 349975,11 (триста сорок дев`ять тисяч дев`ятсот сімдесят п`ять) грн. 11 коп.
Речові докази у справі, а саме:
-транспортний засіб марки «Mazda» моделі «626», реєстраційний номер (Республіки Польща) НОМЕР_1 , переданий під розписку на відповідальне зберігання залишити власнику;
Запобіжний захід ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до набрання вироком законної сили не обирати, після чого обрати у вигляді тримання під вартою.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Іванківський районний суд Київської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя: ОСОБА_1