Номер провадження 1-кп/243/658/2021
Номер справи 243/5267/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 02 » червня 2021 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області, у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

- секретаря судового засідання ОСОБА_2

- прокурора ОСОБА_3

- потерпілої ОСОБА_4

- обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні за допомогою звуко та відеозаписувальних технічних засобів в залі № 4 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження № 0000654, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 травня 2021 року з Обвинувальним актом та додатками, яке надійшло з Слов`янської окружної Прокуратури Донецької області 26 травня 2021 року по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дебальцеве Донецької області, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, не одруженого, на утримані неповнолітніх дітей не має, інвалідом не являється , працює підсобним робітником у ФОП ОСОБА_7 який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою : АДРЕСА_2 , раніше не судимого в силу статті 89 КК України,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 частина 1 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

09 травня 2021 року приблизно о 07 годині 00 хвилин ОСОБА_5 прийшов додому до ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_3 . У вказаний час в зазначеному місці між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 виникла словесна сварка, в ході якої у ОСОБА_5 виник протиправний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень останній.

Реалізовуючи свій протиправний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , 09 травня 2021 року приблизно о 07 годині 00 хвилин ОСОБА_5 , перебуваючи на подвір`ї будинку АДРЕСА_3 , діючи умисно, протиправно, розташовуючись обличчям один до одного, кулаками обох рук наніс не менше двох ударів по голові та обличчю ОСОБА_4 .

В результаті умисних противоправних дій ОСОБА_5 потерпілій ОСОБА_4 спричинено наступні тілесні ушкодження, а саме: забій м`яких тканин з синцем лобної області зліва, синці верхніх повік обох очей, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

У вчиненні вказаного кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_5 викривається наступними доказами.

Під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_5 після роз`яснення суті обвинувачення, визнав себе винним в повному обсязі у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 частиною 1 КК України та суду пояснив, що 09 травня 2021 року приблизно о 07 годині 00 хвилин він прийшов додому до ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_3 . Між ним та ОСОБА_4 виникла словесна сварка, в ході якої він кулаками обох рук наніс не менше двох ударів по голові та обличчю ОСОБА_4 , спричинивши тілесні ушкодження.

У тому, що вчинив вказане кримінальне правопорушення, він щиро розкаявся.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності їх позиції.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

За правилами ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

У п.274 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Нечипорук і Йонкало проти України зазначено: якість доказів також береться до уваги, а також те, чи породжують обставини, за яких вони були здобуті, будь-які сумніви щодо їхньої надійності й точності.

За змістом ст. ст. 21, 22, 30 КПК України у кримінальному провадженні правосуддя здійснюється судом на основі змагальності, безпосередності дослідження судом показань, речей та документів. Державне обвинувачення в суді підтримує прокурор, захист обвинуваченого здійснює він сам і його захисник, а функція розгляду справи покладається на суд. При цьому суд, зберігаючи незалежність, неупередженість і об`єктивність, створює необхідні умови для виконання учасниками їх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав.

Статтею 370 КПК України визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Крім цього, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення, але він не може тлумачитись як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (довід). Об`єм цього обов`язку може змінюватись залежно від природи рішення.

Суд обгрунтовує вирок виключно на доказах, розглянутих у судовому засіданні. За допомогою дослідження на суді всіх доказів відбувається і формування внутрішнього суддівського переконання про винність або невинність обвинуваченого.

Доказування - це єдиний спосіб встановлення об`єктивної істини в кримінальному судочинстві. Поки не доведені обставини скоєння злочину, не можна сказати, що вони були, мали місце насправді.

З приводу того, що доведення є єдиним способом для встановлення істини у Кримінальному процесуальному кодексі України вказано: "Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється лише при умові, коли в ході судового розгляду винність підсудного у вчиненні злочину доведена».

Потерпіла ОСОБА_4 пояснила, що 09 травня 2021 року приблизно о 07 годині 00 хвилин ОСОБА_5 прийшов до неї додому за адресою АДРЕСА_3 , де між ними виникла словесна сварка, в ході якої ОСОБА_5 , діючи умисно, протиправно, розташовуючись обличчям один до одного, кулаками обох рук наніс їй не менше двох ударів по голові та обличчю.

В результаті умисних противоправних дій ОСОБА_5 їй було спричинено наступні тілесні ушкодження, а саме: забій м`яких тканин з синцем лобної області зліва, синці верхніх повік обох очей, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Просить суд покарати ОСОБА_5 не строго.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим, показань потерпілої, провина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме:

Так, з Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що кримінальне провадження № 0000654 було зареєстровано 09 травня 2021 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 125 частина 1 КК України, що давало право з цього моменту проводити слідчі та процесуальні дії.

Із Довідки №94 від 09 травня 2021 року, Висновку судової медичної експертизи № 181 від 12 травня 2021 року вбачається, що «Виявлені у ОСОБА_4 при зверненні за медичною допомогою та освідуванні забій м`яких тканин з синцем лобної області зліва, синці верхніх повік обох очей утворилися від дії тупих предметів, можливо в зазначений термін і відносяться до легких тілесних ушкоджень. Індивідуальні властивості травмуючого чинника ( предмета) в виявлених тілесних ушкодженнях не відобразились. Вказані тілесні ушкодження утворились від не менш двох травмуючих впливів в ділянки обличчя з тілесними ушкодженнями. Вказані тілесні ушкодження доступні для спричинення власноруч.»

Із Протоколу проведення слідчого експерименту від 12 травня 2021 року, який проведено з метою перевірки та уточнення відомостей, отриманих під час допиту потерпілої ОСОБА_4 , вбачається, що при проведенні вказаної слідчої дії потерпіла ОСОБА_4 докладно розповіла та показала обставини вчинення кримінального правопорушення 09 травня 2021 року в будинку АДРЕСА_3 . А також потерпіла ОСОБА_4 розповіла про події, обставини вчинення кримінального правопорушення, вказала механізм та локалізацію нанесення їй тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_5 . ОСОБА_4 під час слідчого експерименту надала пояснення, аналогічні свідченням, наданим під час її допиту в судовому засіданні.

У відповідності до вимог ст. 94 КПК України, суд вважає, що слідча дія Слідчий експеримент, проведений 12 травня 2021 року з участю потерпілої ОСОБА_4 був проведений з додержанням вимог ст. 223, 240 КПК України, а саме - у присутності двох понятих.

Окрім того, у відповідності до ч. 3 ст. 240 КПК України «До участі у слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник», але це не є обов`язковим.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до обґрунтованого переконання, що Протокол слідчого експерименту від 12 травня 2021 року у розумінні вимог ст. 86 КПК України є допустимим доказом, оскільки він отриманий у порядку, встановленому КПК України.

Окрім того, як зафіксовано в Протоколі вищевказаної слідчої дії, ніяких зауважень і доповнень з боку учасників слідчої дії не надійшло.

Із Висновку судової медичної експертизи № 195 від 18 травня 2021 року вбачається, що «Враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень у ОСОБА_4 не виключена можливість їх виникнення при обставинах, на які вказує потерпіла в ході свого допиту та в Протоколі проведення слідчого експерименту за її участю від 12 травня 2021 року».

Із Протоколу проведення слідчого експерименту від 20 травня 2021 року, який проведено з метою перевірки та уточнення відомостей, отриманих під час допиту підозрюваного ОСОБА_5 , вбачається, що при проведенні вказаної слідчої дії підозрюваний ОСОБА_5 докладно розповів та показав обставини вчинення ним кримінального правопорушення 09 травня 2021 року в будинку АДРЕСА_3 . А також підозрюваний ОСОБА_5 розповів про відомі йому події, обставини вчинення кримінального правопорушення, вказав механізм та локалізацію нанесення ним потерпілій тілесних ушкоджень. Підозрюваний ОСОБА_5 під час слідчого експерименту надав пояснення, аналогічні свідченням, наданим під час його допиту в судовому засіданні.

У відповідності до вимог ст. 94 КПК України, суд вважає, що слідча дія Слідчий експеримент, проведений 20 травня 2021 року з участю підозрюваного ОСОБА_5 був проведений з додержанням вимог ст. 223, 240 КПК України, а саме - у присутності двох понятих.

Окрім того, у відповідності до ч. 3 ст. 240 КПК України «До участі у слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник», але це не є обов`язковим.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до обґрунтованого переконання, що Протокол слідчого експерименту від 20 травня 2021 року у розумінні вимог ст. 86 КПК України є допустимим доказом, оскільки він отриманий у порядку, встановленому КПК України.

Окрім того, як зафіксовано в Протоколі вищевказаної слідчої дії, ніяких зауважень і доповнень з боку учасників слідчої дії не надійшло.

Таким чином, суд приходить до висновку, що досліджені в судовому засіданні докази логічні, послідовні, не містять протиріч, переконливі як кожен окремо, так і їх сукупність у взаємозв`язку.

Жоден із них не спростований, містить інформацію щодо предмету доказування, схожих неоспорюваних чітких і узгоджених між собою презумпцій факту.

При їх оцінці суд дійшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину, що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом»,який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст.17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні у справі «Коробов проти України».

Згідно правового змісту норм ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стаття 62 Конституції України гарантує, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Доведення вини особи поза розумним сумнівом є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу.

При цьому саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом. Це означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що у «розумної (розсудливої) людини» не може лишатися «розумного сумніву», що обвинувачений винен.

Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Отже, з урахуванням викладеного вище, в ході судового розгляду, за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що висунуте ОСОБА_5 , обвинувачення за ст. 125 частина 1 КК України, знайшло своє підтвердження, суд приходить до переконання, що подія кримінального правопорушення мала місце, провину обвинуваченого повністю доведено, а вчинене обвинуваченим ОСОБА_5 вірно кваліфіковано за ст. 125 частина 1 КК України умисне легке тілесне ушкодження.

При визначенні міри покарання обвинуваченому у відповідності до ст. 65 КК України, суд приймає до уваги конкретні обставини вчиненого обвинуваченим, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення: сукупність усіх характеризующих його обставин, віднесення кримінального правопорушення законодавством до кримінальних проступків, характер, ступінь його суспільної небезпеки, ступінь негативної майнової шкоди і наслідків для потерпілої, дані про особу обвинуваченого.

Згідно роз`яснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, «Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів».

п.п.2,3 «при призначенні покарання, суди повинні всебічно враховувати фактичні обставини кримінального провадження у їх сукупності та визначати тяжкість конкретних злочинів враховуючи їх індивідуальний ступінь. Визначаючи ступінь тяжкості злочину судам необхідно виходити з особливостей конкретного злочину та обставин його вчинення (форма вини, мотив, мета, спосіб, кількість епізодів злочинної діяльності, характер та ступінь наслідків. Отже, ступінь тяжкості злочину визначається характером того діяння, яке було вчинено у конкретному випадку. На неї впливають різні об`єктивні та суб`єктивні обставини, зокрема цінність тих суспільних відносин на які посягає винний, тяжкість наслідків (характер посягання), спосіб посягання форма й ступінь вини наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.»

Суд, призначаючи ОСОБА_5 покарання, також враховує вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч. 2 ст. 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_5 відповідно до п.1 частини 1 ст. 66 КК України, суд визнає ті обставини, що ОСОБА_5 щиросердно розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , відповідно до частини 1 ст. 67 КК України судом не встановлено.

Суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, приймає до уваги ті обставини, що ОСОБА_5 є осудним, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, але судимість погашена у встановленому законом порядку, вчинив кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків, посередньо характеризується за місцем мешкання, суд враховує також ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що потерпіла наполягає на суворій мірі покарання для обвинуваченого і тому суд визнає необхідним та достатнім для виправлення і попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень призначення ОСОБА_5 покарання у виді штрафу, в межах санкцій інкримініруємої статті Особливої частини Кримінального кодексу України.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69, чи норм ст. 69-1 даного Кодексу до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді штрафу є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Суд вважає, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ОСОБА_5 нових кримінальних правопорушень.

Згідно ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні злочину. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Речові докази по справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-370, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 125 частиною 1 КК України і призначити йому покарання за цією статтею кримінального закону у виді штрафу у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 510 грн ( п`ятсот десять грн.) на користь держави.

Захід забезпечення кримінального провадження в порядку передбаченому ст. ст. 131, 176 КПК України не застосовувався та не обирався.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Вирок постановлено, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Головуючий: суддя

Слов`янського міськрайонного суду ОСОБА_1 .