КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
представника потерпілого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 лютого 2021 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.02.2021 задоволено клопотання прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_9 , та накладено арешт на транспортний засіб марки RENAULT MASTER, 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 .

Заборонено будь-яким чином використовувати, розпоряджатися та відчужувати транспортний засіб марки RENAULT MASTER, 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , починаючи з дня винесення ухвали слідчим суддею.
Цією ж ухвалою заборонено будь-яким державним реєстраторам органів державної реєстрації, сервісним центрам МВС, приватним та державним нотаріусам, вчиняти будь-які дії, пов`язані із проведенням реєстрації/перереєстрації права власності на транспортний засіб марки RENAULT MASTER, 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , у тому числі вносити зміни, пов`язані зі зміною власника/власників.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив задовольнити клопотання про передачу арештованого майна на відповідальне зберігання, ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на транспортний засіб марки RENAULT MASTER, 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , шляхом заборони його відчуження, та передати даний транспортний засіб ОСОБА_8 , який є власником на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 26.01.2021, на відповідальне зберігання, попередивши його про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України, до моменту прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні № 0001174 від 31.12.2020.
У апеляційній скарзі захисник вказував на те, що органом досудового розслідування не надано всіх доказів щодо фактичного власника транспортного засобу, який є добросовісним набувачем, а слідчим суддею не визначено правового статусу власника майна та не вжито заходів по недопущенню безпідставності порушення права власності особи.
Слідчим суддею не взято до уваги те, що ОСОБА_8 став власником спірного транспортного засобу за 7 днів до розгляду клопотання. Так, 24.01.2021 на інтернет ресурсі з продажу транспортних засобів ОСОБА_8 знайшов оголошення про продаж грузового автомобіля рефрижератора RENAULT MASTER, 2015 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , за ціною 18 555 доларів США, який знаходився в місті Києві, та 26.01.2021 прибув до міста Києва з метою придбання даного транспортного засобу.

26.01.2021 між ОСОБА_10 , яка була власником даного транспортного засобу більше 6 місяців на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 20.08.2020, та ОСОБА_8 укладено договір купівлі-продажу спірного транспортного засобу, який разом з іншими документами подано до Територіального сервісного центру МВС 8047 для подальшого переоформлення.
Уповноваженою особою даного сервісного центру проведено перевірку всіх документів та встановлено відсутність будь-яких арештів та обтяжень на транспортний засіб, та в подальшому внесено відомості до Реєстру речових прав на рухоме майно про нового власника ОСОБА_8 , видано новий номерний знак НОМЕР_4 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 26.01.2021.
Захисник вказував на те, що ОСОБА_8 придбав транспортний засіб за велику суму коштів, у законного власника, та не міг знати на момент придбання про вимоги на автомобіль з боку інших осіб. На момент реєстрації транспортного засобу не існувало жодних перешкод, обтяжень чи обмежень для його придбання, а тому ОСОБА_8 є добросовісним набувачем.
Прокурором, в порушення вимог п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України, не вказано власника майна та не надано документів, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.
Додані до клопотання матеріали не містять даних про причетність ОСОБА_8 до кримінального правопорушення, за яким здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001174 від 31.12.2020, а також даних про внесення щодо останнього відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Жодній особі у даному кримінальному провадженні не повідомлено про підозру, а тому ОСОБА_8 має статус третьої особи.

Слідчий суддя, в порушення вимог ст.ст. 171, 173 КПК України, не оцінив розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для його власника, а також не перевірив, чи виправдовує такий ступінь втручання у права та інтереси власника майна потребам досудового розслідування, і чи не порушує при вказаних обставинах справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.
Станом на день подання апеляційної скарги ОСОБА_8 у встановленому законом порядку не позбавлений права власності на спірний транспортний засіб.
На думку захисника, у органу досудового розслідування були відсутні правові підстави для вилучення транспортного засобу, оскільки оригіналу оскаржуваної ухвали власнику майна та його захиснику не було пред`явлено. Станом на 07.03.2021 дана ухвала в Єдиному державному реєстрі судових рішень була відсутня.
ОСОБА_8 не надано жодних документів про вилучення даного транспортного засобу, його не було опечатано та не складено акт огляду, а також працівниками поліції вилучено ключі та свідоцтво про реєстрацію.
Транспортний засіб марки RENAULT MASTER, 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не містить жодних слідів або інших відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

На думку апелянта, передача ОСОБА_8 спірного транспортного засобу на відповідальне зберігання не буде суперечити завданню кримінального провадження та арешту цього майна.
Крім того, спір щодо раніше зазначеного транспортного засобу вирішується у порядку цивільного судочинства, без участі ОСОБА_8 , та в рамках даної справи ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 03.02.2021 накладено арешт на даний транспортний засіб, а тому відсутні ризики, які можуть виникнути внаслідок передачі даного автомобілю на зберігання.

Крім того, апелянт вказував на те, що оскаржувана ухвала постановлена без повідомлення та участі ОСОБА_8 , з фотокопіями оскаржуваної ухвали власник майна ознайомився лише 05.03.2021 у відділенні поліції міста Яремче в Івано-Франківській області.
14.04.2021 від представника потерпілого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_6 надійшли заперечення на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 , в яких він просив відмовити в задоволенні даної скарги.
Власник майна ОСОБА_8 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, клопотань про відкладення судового засідання до суду не надходило.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, думку представника потерпілого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_6 та прокурора ОСОБА_5 , які заперечували проти апеляційної скарги та просили ухвалу слідчого судді залишити без змін, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання прокурора про арешт майна розглянуто у відсутності ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , дані про направлення їм копії ухвали слідчого судді у матеріалах справи відсутні.
Як зазначено у апеляційній скарзі, зі змістом оскаржуваної ухвали ОСОБА_8 ознайомився 05.03.2021, тоді як подано апеляційну скаргу 08.03.2021, тобто в строк, передбачений п. 3 ч. 2, ч. 3 ст. 395 КПК України, у зв`язку з чим колегія суддів не убачає підстав для розгляду питання про поновлення строку апеляційного оскарження.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Вишнівським відділенням поліції Києво-Святошинського відділу ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001174, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.12.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Згідно даних клопотання, ОСОБА_12 шляхом обману та зловживання довірою ОСОБА_11 , навмисно отримав у користування в останнього належний йому автомобіль марки RENAULT, з метою подальшого перепродажу, що в подальшому ним було успішно зроблено.
Так, у 2020 році, точного часу не встановлено, в ОСОБА_12 виник умисел на заволодіння майном ОСОБА_11 , а саме: автомобілем марки RENAULT, модель MASTER, 2015 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак НОМЕР_5 .
Зазначений автомобіль ОСОБА_11 придбав на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу № 12/265 від 19.12.2019, у ПП «ЗАХІД ДРАЙВ» код за , за 146 683,00 гривень.
Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_12 домовився з ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_12 буде займатися автомобільними перевезеннями, для чого ОСОБА_11 має надати у користування ОСОБА_12 належний ОСОБА_11 автомобіль, на якому останній буде здійснювати перевезення вантажів.
Після чого, на виконання попередніх домовленостей, ОСОБА_11 надав у користування ОСОБА_12 зазначений власний автомобіль марки RENAULT.
Через деякий час, ОСОБА_12 , достовірно знаючи про те, що не поверне ОСОБА_11 належний йому автомобіль, зателефонував останньому та повідомив, що у нього є можливість здійснювати перевезення вантажів на митному терміналі і для цього йому необхідно оформити від ОСОБА_11 довіреність на користування транспортним засобом марки RENAULT.
ОСОБА_11 , будучи не обізнаним про злочинні наміри ОСОБА_12 , погодився на зазначену пропозицію, після чого, 19.08.2020 оформив відповідну довіреність на право керуванням автомобілем, без права відчуження та права передачі третім особам.
Через деякий час, у грудні 2020 року, ОСОБА_11 дізнався від своїх знайомих, що його автомобіль перереєстровано на ОСОБА_10 з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_3 .
Згідно листа Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в м. Києві від 11.01.2021 № 31/26-8 Аз, 20.08.2020 транспортний засіб марки RENAULT MASTER, 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , був перереєстрований з ОСОБА_11 на нового власника - ОСОБА_10 згідно із договором купівлі-продажу № 7849/20/003449 від 20.08.2020, акту огляду реалізованого транспортного засобу №7849/20/003449 від 20.08.2020, договору комісії №7849/20/003449 від 20.08.2020, акту технічного стану транспортного засобу, що видані ТОВ «УКРАВТОТРЕЙД ГРУПП», .
В той же час, в Єдиному державному реєстрі судових рішень наявні відомості про реєстрацію іншого транспортного засобу за участю ТОВ «УКРАВТОТРЕЙД ГРУПП», яка відбулась за схожими обставинами, тобто без згоди власника транспортного засобу.
Як зазначено у клопотанні, ОСОБА_12 усвідомлюючи про те, що ОСОБА_11 не уповноважував його на відчуження належного ОСОБА_11 автомобіля, здійснив перереєстрацію автомобіля на ОСОБА_10 , залучивши ТОВ «УКРАВТОТРЕЙД ГРУПП».
Постановою прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_9 від 26.01.2021 автомобіль марки RENAULT, модель MASTER, 2015 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0001174 від 31.12.2020.
27.01.2021 прокурор Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області з клопотанням від 26.01.2021, в якому просив накласти арешт на об`єкт рухомого майна - транспортний засіб марки RENAULT MASTER, 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , із забороною будь-яким чином використовувати, розпоряджатися та відчужувати вказаний транспортний засіб та забороною будь-яким державним реєстраторам органів державної реєстрації, сервісним центрам Міністерства внутрішніх справ, приватним та державним нотаріусам, вчиняти будь-які дії, пов`язані із проведенням реєстрації/перереєстрації права власності на транспортний засіб марки RENAULT MASTER, 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , у тому числі вносити зміни, пов`язані зі зміною власника/власників.

Ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.02.2021 задоволено клопотання прокурора, та накладено арешт на транспортний засіб марки RENAULT MASTER, 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , із забороною будь-яким чином використовувати, розпоряджатися та відчужувати вказаний транспортний засіб та забороною будь-яким державним реєстраторам органів державної реєстрації, сервісним центрам Міністерства внутрішніх справ, приватним та державним нотаріусам, вчиняти будь-які дії, пов`язані із проведенням реєстрації/перереєстрації права власності на транспортний засіб марки RENAULT MASTER, 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , у тому числі вносити зміни, пов`язані зі зміною власника/власників.

Постановляючи ухвалу про арешт майна, слідчий суддя виходив з необхідності збереження майна як речового доказу.
З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на транспортний засіб марки RENAULT MASTER, 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , із забороною будь-яким чином використовувати, розпоряджатися та відчужувати вказаний транспортний засіб та забороною будь-яким державним реєстраторам органів державної реєстрації, сервісним центрам Міністерства внутрішніх справ, приватним та державним нотаріусам, вчиняти будь-які дії, пов`язані із проведенням реєстрації/перереєстрації права власності на вказаний транспортний засіб, у тому числі вносити зміни, пов`язані зі зміною власника/власників, з тих підстав, що вказане майно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом у межах кримінального провадження № 0001174 від 31.12.2020, та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.
Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою збереження речових доказів.
З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на вказаний в оскаржуваній ухвалі транспортний засіб, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути пошкоджене, зіпсоване, втрачене, знищене, використане, перетворене, пересунуте, передане, відчужене чи зникнути.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що прокурором, в порушення вимог п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України, не вказано власника майна та не надано документів, які підтверджують право власності на майно, є безпідставними, спростовуються даними клопотання та долучених до нього документів, зокрема листом начальника Головного сервісного центру МВС Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в місті Києві від 11.01.2021 № 31/26-8 Аз (а.с. 23-24), відповідно до якого, транспортний засіб марки RENAULT MASTER, 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , перереєстрований з ОСОБА_11 на нового власника - ОСОБА_10 , згідно із договором купівлі-продажу № 7849/20/003449 від 20.08.2020, акту огляду реалізованого транспортного засобу №7849/20/003449 від 20.08.2020, договору комісії №7849/20/003449 від 20.08.2020, акту технічного стану транспортного засобу, що видані ТОВ «УКРАВТОТРЕЙД ГРУПП».
Посилання апелянта на те, транспортний засіб марки RENAULT MASTER, 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , 26.01.2021 зареєстрований на праві власності за ОСОБА_8 , не свідчать про недотримання прокурором вимог п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України станом на день звернення 27.01.2021 прокурором до слідчого судді із клопотанням від 26.01.2021 про арешт майна.
Крім того, доводи апелянта про те, що ОСОБА_8 з 26.01.2021 є добросовісним набувачем арештованого майна, та посилання на відсутність даних про його причетність до кримінального правопорушення, за яким здійснюється досудове розслідування, і відсутність у нього статусу підозрюваного у кримінальному провадженні № 0001174 від 31.12.2020, не впливає на правильність висновків слідчого судді про наявність підстав для арешту транспортного засобу, оскільки арешт майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів, та не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що транспортний засіб марки RENAULT MASTER, 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , не був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не містить жодних слідів або інших відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є безпідставними, оскільки встановлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що зазначене майно може бути об`єктом кримінально протиправних дій, а отже воно відповідає ознакам, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для їх арешту як речового доказу з метою збереження.

Крім того, на переконання колегії суддів, слідчий суддя, накладаючи арешт на транспортний засіб, із забороною будь-яким чином використовувати, розпоряджатися та відчужувати вказаний транспортний засіб та забороною будь-яким державним реєстраторам органів державної реєстрації, сервісним центрам Міністерства внутрішніх справ, приватним та державним нотаріусам, вчиняти будь-які дії, пов`язані із проведенням реєстрації/перереєстрації права власності на автомобіль, у тому числі вносити зміни, пов`язані зі зміною власника/власників, діяв у спосіб і у межах чинного законодавства, а тому доводи апелянта стосовно незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді у цій частині слід визнати непереконливими.
При цьому, ухвалюючи рішення про заборону використовувати, розпоряджатися та відчужувати транспортний засіб, слідчим суддею враховано вимоги ч. 11 ст. 170 КПК України.
Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 лютого 2021 року, якою накладено арешт на транспортний засіб марки RENAULT MASTER, 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , із забороною будь-яким чином використовувати, розпоряджатися та відчужувати вказаний транспортний засіб та забороною будь-яким державним реєстраторам органів державної реєстрації, сервісним центрам Міністерства внутрішніх справ, приватним та державним нотаріусам, вчиняти будь-які дії, пов`язані із проведенням реєстрації/перереєстрації права власності на транспортний засіб марки RENAULT MASTER, 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , у тому числі вносити зміни, пов`язані зі зміною власника/власників, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3