Комінтернівський районний суд м.Харкова
Номер провадження № 1-кп/641/151/2021 Справа № 641/4304/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 травня 2021 року Комінтернівський районний суд м. Харкова, в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю прокурора ОСОБА_2 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , секретаря ОСОБА_5 , при розгляді у відкритому судовому засіданні кримінального провадження, відомості про кримінальні правопорушення в якому внесені до ЄРДР за № 0000808 від 08.04.2020, № 0001266 від 20.05.2019, № 0001276 від 21.05.2019, № 0001914 від 13.08.2019, № 0002133 від 18.09.2019, №0000214 від 05.02.2020, № 0000486 від 07.03.2020, № 0001407 від 24.05.2020 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 185, ч.ч. 1, 2 ст. 190 КК України,
ВСТАНОВИВ:

На розгляді Комінтернівського районного суду м. Харкова знаходиться кримінальне провадження, відомості про кримінальні правопорушення в якому внесені до ЄРДР за № № 0000808 від 08.04.2020, № 0001266 від 20.05.2019, № 0001276 від 21.05.2019, № 0001914 від 13.08.2019, № 0002133 від 18.09.2019, №0000214 від 05.02.2020, № 0000486 від 07.03.2020, № 0001407 від 24.05.2020 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 185, ч.ч. 1, 2 ст. 190 КК України.

Прокурором заявлено клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в обґрунтування клопотання посилався на те що, ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.06.2020 року, обвинуваченому застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, у зв`язку з існуванням ризиків, передбачених ст. 177 КПК України строком на 60 днів. Зазначив, що на даний час підстави обрати більш м`який запобіжний захід відсутні. Таким чином, враховуючи, що строк дії попередньої ухвали спливає, вивчивши особу обвинуваченого, спосіб його життя, соціальні зв`язки та інші дані щодо особи ОСОБА_4 , прокурор вважав за необхідне продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Захисник обвинуваченого заперечував проти клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу та вважав можливим застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту, з підстав, що його підзахисний має ряд захворювань, не має наміру переховуватись від суду, має міцні соціальні зв`язки.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов наступного висновку.

Так, судом встановлено, що до обвинуваченого ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.06.2020 року застосовувався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, у зв`язку з існуванням ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, встановлених при застосуванні даного запобіжного заходу.

Положеннями ч. 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

У рішенні від 6 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України» (Заява №17283/02) Європейський суд з прав людини щодо застосування пункту 3 статті 5 Конвенції вказав, що після спливу певного проміжку часу існування лише обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання особи під вартою; до того ж такі підстави мають бути чітко наведені національними судами (пункт 60).
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначив, що обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, яким він є, повинно бути переконливо наведено державою, а квазіавтоматичне продовження такого періоду суперечить гарантіям, встановленим у пункті 3 статті 5 Конвенції (пункт 66 рішення від 9 січня 2003 року у справі «Шишков проти Болгарії» (Заява № 38822/97), пункт 40 рішення від 10 червня 2008 року у справі «Тейс проти Румунії»).
Ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному відправленню судочинства, не може оцінюватись абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами (правова позиція Європейського суду з прав людини у справі «Бекчієв проти Молдови» (пункт 59)).
Ризик тиску на свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу, як встановлено у пункту 43 рішення Європейського суду з прав людини «Яжинський проти Польщі», але зі спливом часу, інтереси слідства стають недостатніми для тримання обвинуваченого під вартою, за нормального перебігу подій ризики зменшуються з часом, завдяки проведенню дізнання, перевіркою, дачі показів (пункт 44 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клоот проти Бельгії»).
Європейський суд з прав людини вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевативних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою («W v.Switzerland», Заява № 14379/88, 26 січня 1993 року).
Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Becciev v.Moldova» (Бекчиєв проти Молдови), пункт 58).
Ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою («Neumeister v.Austria» (Коймайетер проти Австрії), пункт 10).
Стосовно загрози втечі, практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний чи обвинувачений можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейні зв`язки, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.
Відповідно до правової позиції Європейського суду відсутність в особи роботи та сім`ї не є доказом того, що вона може схилитися до вчинення нових злочинів. Так само як і сама по собі відсутність постійного місця роботи не є доказом того, що особа зникне («Пшевечерський проти Росії» від 24 травня 2003 року).
Тримання під вартою не повинно бути продовжене через очікуване покарання у вигляді позбавлення волі («Leteliier v. France» (Летельєр проти Франції), пункт 51; «LA v. France» ( LA проти франції), пункт 104; «Prencipe v.Monaco» (Пранцип проти Монако), пункт 79; «Tiron v. Romania» (Тирон проти Румунії), пункт 41-42).
Ризик того, що обвинувачений буде перешкоджати належному відправленню судочинства, не може оцінюватись абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами («Becciev v.Moldova» (Бекчієв проти Молдови), пункт 59).
Зокрема, у справі «Сергій Волосюк проти України» (рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини наголосив, що саме національні судові органи мають подбати про те, щоб тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого у відповідній справі не перевищила розумного строку. Для цього вони мають дослідити всі факти на користь і проти існування реального суспільного інтересу, який, за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях про подовження строку тримання під вартою… Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності продовження строку тримання під вартою, але зі спливом певного часу ця умова перестає бути достатньою.
Між тим, доводи сторони обвинувачення, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, про наявність яких зазначено прокурором, не підтверджуються наданими стороною обвинувачення матеріалами і прокурором у судовому засіданні не доведені. Також у них відсутні відомості, які б давали підстави вважати, що з`явилися нові ризики.
Згідно правової позиції ЄСПЛ, викладеної у пункті 80 рішення від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Враховуючи те, що ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні нетяжких злочинів, має постійне місце проживання, неповнолітню дитину, стійкі соціальні зв`язки, ту обставину, що всі докази слідством вже зібрані, розгляд даного провадження триває, що дає підстави вважати, що ризики, які слугували підставою для обрання та продовження обвинуваченому запобіжного заходу зменшилися, суд дійшов висновку, що подальше тримання обвинуваченого під вартою в якості запобіжного заходу не викликано об`єктивною необхідністю і не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи ОСОБА_4 .
Крім того, прокурором не наведено нових достатньо обґрунтованих ризиків та не доведено, що зазначені раніше ризики, зокрема щодо можливого незаконного впливу ОСОБА_4 на свідків, продовжують існувати, та які в свою чергу давали б підстави для продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_4 найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
З огляду на вищенаведене, суд враховує, що на даний час не перестали існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, встановлені під час застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи практику ЄСПЛ, а саме - рішення по справах «Кудла проти Польщі», «Ухань проти України», «Хумматов проти Азербайджану», «Петухов проти України», у яких Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що держава повинна забезпечити тримання ув`язненої особи в умовах, які відповідають принципу поваги до її людської гідності, а також належним чином забезпечити її здоров`я та добробут з огляду на практичні потреби ув`язнення.

Керуючись наведеним, суд враховує дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , наявність у нього міцних соціальних зв`язків, а також, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 має ряд захворювань, а також має на утриманні неповнолітню дитину, тривалий час перебуває під вартою та на цей час судовий розгляд кримінального провадження триває, суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів обвинуваченого про відсутність достатніх підстав для продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та вважає за необхідне змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

На підставі викладеного, керуючись ст. 29 Конституції України, ст. 177, 199,376, 392 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора Слобідської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_2 задовольнити частково.

Змінити запобіжний захід ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому за ч. 2 ст. 185, ч.ч. 1, 2 ст. 190, ч. 1 ст. 122 КК України з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 .
Зобов`язати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :
1) прибувати до суду за першою вимогою;
2) цілодобово не залишати місце постійного проживання АДРЕСА_1 без дозволу суду.
Ухвалу передати для виконання до відділу поліції № 2 Харківського районного управління поліції № 1 ГУ НП в Харківській області.
Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_4 , який перебуває під цілодобовим домашнім арештом, мають право з`являтись в його житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на обвинуваченого обов`язків, використовувати електронні засоби контролю.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Слобідської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_2 .

Встановити строк дії ухвали в частині цілодобового домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_4 - 2 (два) місяці, тобто до 07 липня 2021 року.
В зв`язку зі зміною запобіжного заходу, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнити з-під варти в залі суду негайно.
В іншій частині клопотання прокурора відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Комінтернівський районний суд м. Харкова з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, протягом 7 днів з дня її проголошення.

Суддя- ОСОБА_1