Справа №295/2744/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.03.2021 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м.Житомира ОСОБА_1
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

слідчого ОСОБА_6 ,

розглянув клопотання слідчого СВ Житомирського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 , винесене в кримінальному провадженні № 0000322 та додані до клопотання матеріали,-

в с т а н о в и в :

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому вказав, що досудовим розслідуванням встановлено, що 04.03.2021 року, близько 12 години 36 хвилин, водій ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Volkswagen» моделі «Jetta», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись у крайній правій смузі руху проїзної частини по вулиці Покровській у місті Житомирі від вулиці Лесі Українки в напрямку до вулиці Київської в місті Житомирі, поблизу будинку № 33 по вул. Покровській у м. Житомирі, в порушення вимог пунктів 18.1 та 18.4 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, а саме: наближаючись на транспортному засобі до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, не зменшив швидкість, а в разі потреби не зупинився, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, а також під час того, як перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, ОСОБА_4 , будучи водієм іншого транспортного засобу, що рухався по сусідній смузі, не зменшив швидкість, а в разі потреби не зупинився, не переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, продовжив рух, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка переходила проїзну частину вул. Покровської у м. Житомирі по нерегульованому пішохідному переходу зліва направо відносно напрямку руху вказаного автомобіля.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, пішохід ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження, внаслідок яких настала смерть.
Так, необережні дії ОСОБА_4 , які виразились в порушенні ним вимог пункту 18.1 та 18.4 б) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, перебувають у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної події та її наслідками у вигляді спричинення смерті потерпілої ОСОБА_7 .

Крім того, одразу після здійснення наїзду на ОСОБА_7 , водій ОСОБА_4 , будучи причетним до скоєння даної дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 04.03.2021 року, близько 12 години 36 хвилин, поруч з будинком № 33 по вул. Покровській у м. Житомирі, в порушення вимог пункту 2.10. Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, не вжив усіх можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілій ОСОБА_7 , не викликав карету швидкої медичної допомоги, не відправив потерпілу до лікувального закладу, не повідомив про дорожньо-транспортну пригоду орган поліції, не вжив усіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, а натомість, з метою уникнення відповідальності за скоєне, зник з місця пригоди, чим завідомо залишив без допомоги потерпілу ОСОБА_7 , яка перебувала у небезпечному для життя стані, та була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, внаслідок безпорадного стану, коли ОСОБА_4 сам поставив потерпілу у небезпечний для життя стан та був зобов`язаний і мав змогу надати потерпілій допомогу, внаслідок чого остання померла.
04.03.2021 року по факту дорожньо-транспортної пригоди внесено відомості в ЄРДР та розпочато досудове розслідування за ч. 2 ст. 286 КК України за № 0000322.

04.03.2021 року по факту залишення в небезпеці внаслідок дорожньо-транспортної пригоди внесено відомості в ЄРДР та розпочато досудове розслідування за ч. 3 ст. 135 КК України за № 0000323.

04.03.2021 року вказані вище кримінальні провадження, а саме № 0000322 та № 0000323 об`єднані в одне, яке має номер № 0000322.

05.03.2021 року ОСОБА_4 оголошено про підозру у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши пояснення підозрюваного, який визнав причетність до скоєння даних кримінальних правопорушень, його захисника, який просив відмовити у задоволенні клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного біль м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, думку слідчого та прокурора, які клопотання підтримали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Житомира, громадянин України, освіта вища, офіційно не працює, перебуває на обліку в службі зайнятості, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , одружений, має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимий.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.
Відповідно до ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
В судовому засіданні прокурором та слідчим на підставі доданих до клопотання матеріалів, які були досліджені в судовому засіданні, доведено наявність обґрунтованої підозри у скоєнні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286 та ч.3 ст.135 КК України та наведено ризики, передбачені п.п.1, 2, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Проте ні в клопотанні, ні в судовому засіданні слідчим та прокурором не доведено, що є їх обов`язком, відповідно до ст. 183 КПК України, недостатність застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні. Також не доведено оголошення підозрюваного в розшук, оскільки слідчому судді не надано відповідної постанови.
Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведене обставини, передбачені п.п. 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені п. 3 ч. 1 цієї ж статті, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 5 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Враховуючи викладене вище, слідчий суддя не вбачає підстав для задоволення клопотання щодо застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до приписів ч. 4 ст. 194 КПК України, для досягнення мети застосування запобіжного заходу, яка вказана у ст. 177 КПК України, тобто забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, слідчий суддя вважає за доцільне застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.
Згідно зі ст. 181 КПК України домашній арешт полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Домашній арешт може бути застосований до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.
При обранні вказаного запобіжного заходу, слідчий суддя враховує обставини, зазначені у ст. 178 КПК України, а саме: тяжкість скоєних правопорушень, сімейний стан підозрюваного, наявність у нього на утриманні малолітньої дитини, постійного місця проживання підозрюваного та реєстрації, перебування підозрюваного на обліку в службі зайнятості, міцність його соціальних зв`язків, визнання ним причетності до скоєних правопорушень, добровільну явку підозрюваного до органу досудового розслідування.
З огляду на викладене, слідчий суддя об`єктивно вбачає, що такий вид запобіжного заходу, як цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю здатен забезпечити по цьому кримінальному провадженні досягнення завдань, передбачених ст.2 КПК України, а також унеможливить будь яку незаконну діяльність або імовірність впливу на учасників процесу з боку підозрюваного.
Сам по собі факт наявності підозри у вчинені кримінального правопорушення та ймовірність призначення підозрюваному суворого покарання, за відсутності конкретних фактів ухилення його від слідства та суду, переховування, перешкоджання досудовому розслідуванню у будь-який спосіб, на що посилався слідчий та прокурор у клопотанні, не свідчить про неефективність запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Разом з цим, при виявленні обставин, які будуть свідчити про фактичну неефективність домашнього арешту прокурор разом зі слідчим не позбавлений процесуальної можливості звернутись з відповідним клопотанням до слідчого судді, щодо зміни запобіжного заходу на більш тяжке.
Таким чином, слідчий суддя вважає, що цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю стане надійною запорукою дотримання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків, а покладення на нього додаткових обов`язків передбачених ч. 5 ст.194 КПК України, забезпечить дотримання вимог ст. 2, та ч. 2 ст. 28 КПК України, щодо проведення досудового розслідування у розумні строки.
На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що стороною обвинувачення не доведено в даному випадку неефективності застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу, а тому клопотання слідчого не підлягає до задоволення із застосуванням до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю та покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Керуючись ст. ст. 181, 183, 184, 193, 194, 196 КПК України,-

у х в а л и в :
У задоволенні клопотання слідчого СВ Житомирського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області ОСОБА_6 , погодженого прокурором Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 , відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю із забороною залишати фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .
Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду у визначений ними час за кожною вимогою;

2) не відлучатися за межі м. Житомира без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання та/або роботи.

Строк дії ухвали до 07 травня 2021 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: