Дата документу 20.07.2021 Справа № 315/438/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/918/21 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 315/438/20 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч. 2 ст. 307 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Гуляйпільського відділу Пологівської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 17 березня 2021 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Донецьк, українки, громадянки України, заміжньої, маючої на утриманні трьох неповнолітніх дітей, освіти середньої, не працюючої, не депутата, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,
визнано винуватою у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.307 КК України та призначено їй кримінальне покарання із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування кримінального покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 (три) роки.
Покладено на обвинувачену обов`язки, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України.
В порядку ст.100 КПК України вирішена доля речових доказів кримінального провадження.
Згідно зі змістом вироку, в жовтні 2019 року, більш точної дати в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 , знаходячись в балці поблизу с. Успенівка Гуляйпільського району Запорізької області, виявила на земельній ділянці кущі дикоростучої коноплі, які самостійно виросли, після чого, маючи прямий та єдиний умисел на незаконне придбання, виготовлення, перевезення, зберігання та пересилання з метою збуту та незаконний збут особливо небезпечних наркотичних засобів у місця позбавлення волі, а саме в ДУ «Кам`янська виправна колонія №101», де відбуває кримінальне покарання її чоловік ОСОБА_10 , діючи умисно, порушуючи правовий режим обігу наркотичних засобів в Україні, незаконно придбала, шляхом зривання дикоростучих рослин коноплі, особливо небезпечний наркотичний засіб каннабіс, з метою збуту у місця позбавлення волі.
В той же день, ОСОБА_7 , безпосередньо після придбання вказаного наркотичного засобу, продовжуючи свої злочинні дії, маючи прямий умисел на незаконне перевезення особливо небезпечного наркотичного засобу з метою збуту у місця позбавлення волі, діючи умисно, перевезла у мішку на своєму велосипеді раніше придбані нею частини рослин коноплі, які є особливо небезпечним наркотичним засобом -каннабісом, до себе додому за адресою: АДРЕСА_2 , чим здійснила перевезення особливо небезпечного наркотичного засобу з метою збуту в місця позбавлення волі.
Після перевезення особливо небезпечного наркотичного засобу - канабісу за місцем свого проживання, ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії, маючи прямий умисел на незаконне виготовлення особливо небезпечного наркотичного засобу з метою збуту у місця позбавлення волі, діючи умисно, розклала у господарчій будівлі за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , раніше придбані нею частини рослин коноплі, які є особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом, і висушила при звичайній температурі повітря, після чого перетерла руками, тим самим незаконно виготовила особливо небезпечний наркотичний засіб каннабіс, з метою збуту у місця позбавлення волі.
Після незаконного придбання особливо небезпечного наркотичного засобу канабісу, шляхом зривання частин дикоростучої рослини коноплі, а в подальшому їх перевезення за місцем свого проживання, ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії, маючи прямий умисел на незаконне зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу з метою збуту у місця позбавлення волі, незаконно зберігала особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , з метою збуту у місця позбавлення волі.
06.11.2019 року ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні Гуляйпільського відділення ТОВ «Нова пошта», розташованого в м. Гуляйполе Запорізької області, по вул. Шевченко, 18-в, продовжуючи свої злочинні дії, маючи прямий умисел, направлений на незаконне пересилання особливо небезпечного наркотичного засобу з метою збуту у місця позбавлення волі та незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу у місця позбавлення волі, а саме своєму чоловіку АДРЕСА_2 , незаконно перемістила його у просторі, шляхом відправлення поштою з м. Гуляйполе Запорізької області до ДУ «Кам`янська виправна колонія №101», яка розташована в смт. Кам`яне Вільнянського району Запорізької області, для засудженого ОСОБА_10 , чим здійснила незаконне пересилання особливо небезпечного наркотичного засобу з метою збуту у місця позбавлення волі та незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу у місця позбавлення волі.
08.11.2019 в ході огляду місця події, проведеного слідчим СВ Вільнянського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області, а саме приміщення кімнати прийому та видачі посилок ДУ «Кам`янської виправної колонії №101», розташованої в смт. Кам`яне Вільнянського району Запорізької області, було оглянуто та вилучено поштове відправлення, відправлене ОСОБА_7 06.11.2019 з м. Гуляйполе Запорізької області, вміст якого складала речовина рослинного походження сіро-зеленого кольору, яка згідно висновку судово-хімічної експертизи № 7-2599 від 27.11.2019 року, є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом, маса якого, в перерахунку на висушену речовину, складає 48, 942 г.
Крім того, 09.11.2019 року ОСОБА_7 , знаходячись в балці поблизу с. Успенівка Гуляйпільського району Запорізької області, виявила на земельній ділянці кущі дикоростучої
коноплі, які самостійно виросли, після чого маючи прямий та єдиний умисел на незаконне придбання, виготовлення, перевезення та зберігання з метою збуту особливо небезпечних наркотичних засобів у місця позбавлення волі, а саме в ДУ «Кам`янська виправна колонія №101», де відбуває кримінальне покарання її чоловік ОСОБА_10 , діючи повторно, умисно, порушуючи правовий режим обігу наркотичних засобів в Україні, а саме, всупереч вимогам ст.ст.2, 7, 12, 15, 25, 27 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», незаконно придбала, шляхом зривання частин дикоростучих рослин коноплі, особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, з метою збуту у місця позбавлення волі.
В той же день, ОСОБА_7 , безпосередньо після придбання вказаного наркотичного засобу, продовжуючи свої злочинні дії, маючи прямий умисел на незаконне перевезення особливо небезпечного наркотичного засобу з метою збуту у місця позбавлення волі, діючи повторно, умисно перевезла у мішку на своєму велосипеді раніше придбані нею частини рослин коноплі, які є особливо небезпечним наркотичним засобом-каннабісом, до себе додому за адресою: АДРЕСА_2 , чим здійснила перевезення особливо небезпечного наркотичного засобу з метою збуту в місця позбавлення волі.
Після перевезення особливо небезпечного наркотичного засобу - канабісу за місцем свого проживання, ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії, маючи прямий умисел на незаконне виготовлення особливо небезпечного наркотичного засобу з метою збуту у місця позбавлення волі, діючи повторно, умисно, розклала в господарчих будівлях та житловому будинку за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , раніше придбані нею частини рослин коноплі, які є особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом, і висушила при звичайній температурі повітря, після чого перетерла руками, тим самим незаконно виготовила особливо небезпечний наркотичний засіб каннабіс, з метою збуту у місця позбавлення волі.
Після незаконного придбання особливо небезпечного наркотичного засобу-канабісу, шляхом зривання частин дикоростучої рослини коноплі, а в подальшому їх перевезення за місцем свого проживання, ОСОБА_7 ,продовжуючи свої злочинні дії,маючи прямий умисел на незаконне зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу з метою збуту у місця позбавлення волі, діючи повторно, умисно, незаконно зберігала особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс в господарчих будівлях та житловому будинку за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , до моменту його виявлення та вилучення під час обшуку 12.02.2020, тим самим незаконно зберігала особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, з метою збуту у місця позбавлення волі.
12.02.2020, у період часу з 10.18 годин до 11.02 годин, працівниками поліції Гуляйпільського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області, на підставі ухвали слідчого судді Гуляйпільського районного суду Запорізької області про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, був проведений санкціонований обшук житла та іншого володіння особи, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_7 , в ході проведення якого було виявлено рослинну речовину сіро-зеленого кольору, яка згідно висновку експерта №16-35 від 13.02.2020 року є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено-канабісом, маса якого в перерахунку на висушену речовину склала 35,948г.; верхівки з листям та верхніми частинами стебел сіро-зеленого кольору (які відділені від рослин загальною масою 809 г), які згідно висновку експерта № 16-35 від 13.02.2020 року є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом, маса якого в перерахунку на висушену речовину склала 126 г; подрібнену рослинну речовину сіро-зеленого кольору в восьми паперових згортках, яка згідно висновку експерта № 16-35 від 13.02.2020 року є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено-канабісом, маса якого в перерахунку на висушену речовину склала; 0,222 г, 0,228 г, 0,237 г, 0,259 г, 0,284 г, 0,357 г, 0,452 г, 0,832 г; рослинна речовина сіро-зеленого кольору, яка згідно висновку експерта № 16-35 від 13.02.2020 року є особливо небезпечним наркотичним засобом обіг якого заборонено - канабісом, маса якого в перерахунку на висушену речовину склала 119,013 г.
Загальна маса вилученого в ході обшуку особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено, - канабісу, в перерахунку на висушену речовину склала 283,832 г.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи кваліфікацію дій, встановлених фактичних обставин кримінального злочину та доведеності провини обвинуваченої, вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції в порушення вимог ст.65 КК України, не в повному обсязі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної та обставини, що пом`якшують або обтяжують кримінальне покарання.

Сторона обвинувачення вважає, що суд під час призначення покарання із застосуванням ст.69 КК України, зобов`язаний не лише перерахувати обставин, що можуть бути враховані як такі, що пом`якшують покарання, а й обґрунтувати, виходячи із загальних засад призначення покарання, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого злочину.

В зазначеному кримінальному провадженні, суд, як на підставі застосування ст.69 КК України послався на наявність у обвинуваченої двох пом`якшуючих покарання обставин.

Однак суд жодним чином не обґрунтував, яким є зв`язок цих обставин із вчиненим злочином і чому вони істотно знизили його тяжкість.

Таким чином, висновки суду про можливість застосування до обвинуваченої положень ст.69 КК України та призначення їй покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна із застосуванням ст.75 КК України за яким ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки, та покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, не відповідають загальним засадам призначення покарання, принципам законності, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Апелянт просить суд апеляційної інстанції вирок суду першої інстанції від 17.03.2021 скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і ухвалити новий вирок, яким визначити обвинувачену ОСОБА_7 винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років з конфіскацією майна.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, вважав вирок незаконним і таким, що підлягає скасуванню; обвинувачену та її захисника, які заперечували проти апеляційної скарги прокурора, вважали вирок суду законним і обґрунтованим; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції не досліджує і не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, при обставинах, які викладені в формулюванні обвинувачення, а також щодо кваліфікації її дій, оскільки питання про це в апеляційній скарзі не порушується.

Стосовно доводів апеляційної скарги прокурора колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, зокрема, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Як встановлено в ході апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення, при призначенні ОСОБА_7 кримінального покарання із застосуванням вимог ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років без конфіскації майна та звільнення її від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на три роки на підставі ст.75 КК України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про призначення покарання ОСОБА_7 , з огляду на наступне.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючи норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Вирішуючи питання про розмір призначеного покарання обвинуваченій за вчинене кримінальне правопорушення, колегія суддів, виходить з того, що відповідно до п.33 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.
Конституційний Суд України у своєму рішенні за № 15-рп/2004 наголосив, що «…окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину…».
У справі «Скоппола проти Італії № 2» від 17.09.2009 р. ЄСПЛ виклав правову позицію, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Також виходячи з назви та змісту ст.50 КК України («Поняття покарання та його мета»), законодавець ставить за необхідне декілька цілей покарання, зокрема виправити засудженого, запобігти вчиненню нових злочинів як засудженими, так й іншими особами. Тобто покарання пов`язане з діяльністю, що випливає із факту закінчення злочину і необхідності застосування певного виду та строку покарання відповідно до КК України.

В психологічному аспекті кримінальне покарання базується на закономірностях, що кримінальне покарання є дієвим з урахуванням суб`єктивної сторони злочину та перспективи зміни особистості засудженого, змусить останнього відчути каяття совісті, прагнення до позитивних самозмін та створити перешкоди у антисоціальному способу житті. Складовим змістовним елементом індивідуалізації кримінальної відповідальності, на думку колегії суддів є створення для особи правового впливу суспільства шляхом створення для нього стану судимості, в подальшому посилення ефекту кримінального покарання в разі вчинення нового кримінального правопорушення.
Цей захід є відтворенням головної запобіжної мети цього етапу, а саме: запобігання вчиненню нового злочину з боку самого засудженого, а також застереження інших осіб від вчинення злочинів на прикладі засудженого, утримання їх від можливості вчинення подібних діянь.

Таким чином, колегія суддів зауважує, що кримінальне покарання не є карою в розумінні кримінально-правової доктрини, а лише способом для виправлення антисоціальної поведінки особи і запобігання вчинення нових злочинів.
Позбавлення волі оцінюється як суворий вид кримінального покарання, котрий треба застосовувати і тільки як виняток.

Так, частиною 1 статті 69 КК України визначено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Таке рішення має бути виваженим і вмотивованим, мають бути визначені не тільки обставини, що пом`якшують покарання, але й наведені переконливі доводи про доцільність такої заміни з позиції дотримання загальних засад призначення покарання та його цілей. Суд має бути переконаним, що таке покарання буде достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, а також для запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Також для застосування ст.69 КК України суд врахує особу обвинуваченої при призначенні більш м`якого покарання, ніж передбачено санкцією, це означає, що суд, взявши до уваги різноманітні обставини, які характеризують особу винного, робить висновок про те, що передбачене санкцією типове покарання є для цієї особи надмірно суворим, а призначене з урахуванням ст.69 КК України покарання забезпечить досягнення закріпленої у ч.2 ст.50 КК України мети покарання. Обставини, що характеризують особу винного, можуть стосуватись у т.ч. посткримінальної поведінки особи (щире каяття, добровільне відшкодування заподіяних збитків, сумлінне ставлення до праці, тяжке захворювання тощо).

Умови, підстави та порядок звільнення особи від покарання визначені розділом ХІІ Загальної частини КК України. Зокрема, ч.1 ст.74 КК України встановлює, що звільнення засудженого від покарання, крім звільнення від покарання на підставі закону України про амністію чи акта помилування, може застосовуватися тільки у випадках, передбачених КК України.

Одним з таких випадків є звільнення від відбування покарання з випробуванням, передбачене ст.75 КК України. Відповідно до ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення.

Відповідно до викладеного та враховуючи матеріали провадження встановлено, що під час судового засідання в суді першої інстанції обвинувачена пояснила суду, що свою провину у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.307 КК України визначає в повному обсязі. Також зазначила, що інкриміновані злочинні дії зробила через вимогу чоловіка, бо боялась, адже останній погрожував їй розправою над її старшою донькою від попереднього шлюбу.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження, відносно обвинуваченої до обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , суд апеляційної інстанції відносить її щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, визнання своєї вини в повному обсязі.
Крім того, ОСОБА_7 має постійне місце проживання, сама виховує і утримує трьох неповнолітніх дітей, старша донька має статус дитини, позбавленої батьківського піклування, за період досудового слідства і судового розгляду справи жодного разу не порушила встановлені у відношенні неї обмеження, що істотно знижує її суспільну небезпечність.

Отже, підставами для застосування вимог ст.69 КК України при призначені покарання обвинуваченій в даному кримінальному провадженні є те, що ОСОБА_7 має пом`якшуючі обставини (ст.66 КК України), позитивну характеристику її особистості та те, що на утриманні має неповнолітніх дітей

Колегія суддів з врахуванням того, що покарання із ст.69 КК України не перевищує п`ять років позбавлення волі, має позитивні характеризуючи відомості особистості, що відповідно до ст.75 КК України є підставою для її звільнення від відбування основного покарання з випробуванням на строк три роки з покладенням на неї обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України.

В зв`язку з цим, апеляційний суд вважає доводи сторони обвинувачення щодо призначення обвинуваченій покарання без застосування вимог ст.69 та ст.75 КК України є такими, що не відповідають меті покарання і особі обвинуваченої, оскільки не відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації, небезпечності скоєного та даним про особу винуватої.
За таких обставин апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції залишити без змін.
З огляду на зазначене та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Гуляйпільського відділу Пологівської окружної прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 17 березня 2021 року, стосовно ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4