Київський апеляційний суд
Категорія: п. 6 ч. 2 ст. 115, ч.1 ст. 14, ч. 5 ст 185, ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 1 ст. 263 КК України
Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 квітня 2021 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Державною установою «Київський слідчий ізолятор» апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 21 квітня 2021 року щодо
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровоград, громадянина України, маючого двох неповнолітніх дітей - 2006 р.н., працюючого старшим оперуповноваженим в ОВС СБ України, учасника бойових дій, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 14,ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ст. 257 КК України,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Голубівка Луганської області, громадянина України, маючого неповнолітню дитину - 2002 р.н., не працюючого, пенсіонера ОВС за станом здоров`я, особи з інвалідністю другої групи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 14,ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ст. 257 КК України,
за участі:
прокурора ОСОБА_10 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_8 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 квітня 2021 року ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , кожному, продовжений строк тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України до 19 червня 2021 року включно, без визначення розміру застави.
Цією ж ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 .
Обґрунтовуючи прийнятне рішення, в частині продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_7 , суд першої інстанції, з посиланням на приписи ст. 177, 183 КПК України, врахував тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винними у вчиненні кримінальних правопорушень, вік та стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків, репутацію обвинувачених, ризик повторення чи продовження ними протиправної поведінки.
Так, судом було враховано, що ОСОБА_9 і ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів проти громадської безпеки та власності, пов`язаних із застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілих, вчинених у складі озброєної банди, організованої з метою нападу на окремих осіб, які мають підвищену суспільну небезпеку та за які передбачено у тому числі покарання у вигляді позбавлення волі строком до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна, раніше не судимі. Крім того, ОСОБА_9 , який є діючим працівником СБ України, і ОСОБА_7 , який є пенсіонером ОВС за станом здоров`я, обвинувачуються у вчиненні злочинів у співучасті з раніше судимим за вчинення тяжкого злочину розбійного нападу ОСОБА_11 , яким передувало тривале спостереження та збір інформації про потерпілих та свідків.
Суд першої інстанції, не вирішуючи питання про оцінку доказів з точки зору їх допустимості і достатності для визнання обвинувачених винуватими чи невинуватими у вчиненні злочину, прийшов до висновку, що вказані вище обставини, а також підвищена суспільна небезпека злочинів, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_9 і ОСОБА_7 , дають підстави для висновку, що з боку обвинувачених існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілих, свідків, іншого обвинуваченого у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.
На переконання суду першої інстанції, наявність характеризуючих даних про особу обвинувачених, не виключають наявність зазначених вище ризиків, а також ризику продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризику летальності, що його створюють обвинувачені для суспільства в цілому, у тому числі у зв`язку з їх доступом до зброї та навиків володіння нею.
Крім того, кримінальне провадження знаходиться на стадії судового розгляду, докази судом на даний час в повному обсязі не досліджені, і на думку суду, в судовому засіданні стороною захисту, відповідно до положень ч. 5 ст. 132 КПК України, не було надано суду належних і допустимих доказів, які свідчили б про необґрунтованість пред`явленої підозри (обвинувачення). При цьому суд врахував, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак відповідно до вимог ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Також, як зазначено в судовому рішенні, судом було вжито відповідні заходи, передбачені чинним національним та міжнародним законодавством України, спрямовані на з`ясування стану здоров`я усіх обвинувачених та забезпечення їх належного медичного обстеження і лікування в умовах слідчого ізолятора, і за результатами цих обстежень ОСОБА_9 , ОСОБА_7 за станом здоров`я можуть приймати участи в судових засіданнях без обмежень.
Альтернативний запобіжний захід у виді застави визначений не був з огляду на те, що ОСОБА_12 і ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні злочинів, вчинених із застосуванням насильства, і його застосування, на переконання суду, не зможе забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинувачених та запобігти наявним і дійсним ризикам.
Не погоджуючись з ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 квітня 2021 року, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 подали апеляційні скарги.
Рішення суду першої інстанції щодо продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_11 учасниками кримінального провадження не оскаржувалось.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , не погоджуючись з ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 квітня 2021 року, вважаючи її незаконною і необґрунтованою у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в оскаржуваній ухвалі, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, просить її скасувати, постановити нову, якою змінити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Як зазначає захисник, на теперішній час судом першої інстанції досліджено майже всі письмові докази, разом з цим, жодного доказу, який би свідчив на користь причетності ОСОБА_7 до інкримінованих йому кримінальних правопорушень, не має.
Захисник вважає, що в оскаржуваній ухвалі відсутні посилання на матеріали, які б обґрунтовували існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, як і відсутнє обґрунтування того, що вони не зменшились від часу застосування до ОСОБА_7 найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Щодо ризику намагання незаконного впливу на потерпілих, свідків, інших обвинувачених, експертів, спеціалістів, то і це посилання суду є безпідставне, оскільки і потерпілі, і свідки не вказують на ОСОБА_7 як на особу, що вчинила злочин, а тому у останнього відсутні причини якось впливати на таких осіб. Стосовно ризику можливості знищити, сховати або спотворити будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, то, на переконання, захисника, і він зник, оскільки в кримінальному провадженні зібрані всі речі і документи, необхідні, з точки зору сторони обвинувачення, для доведення вини ОСОБА_7 .
Просить врахувати сторона захисту, що обвинувачений ОСОБА_7 є інвалідом 2 групи, страждає на низку тяжких хвороб, має постійне місце мешкання, одружений, має на утриманні сина 2002 р.н., його батьки пенсіонери, інваліди 2 групи, важко хворіють та потребують сторонньої допомоги; сам ОСОБА_7 пенсіонер ОВС, багаторазово нагороджений державними, відомчими відзнаками; має ступінь кандидата наук з державного управління, позитивно характеризується за місцем роботи в ТОВ «Асістенс Груп».
Підсумовуючи, захисник ОСОБА_6 вважає, що ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 21 квітня 2021 року в частині рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою без альтернативного визначення розміру застави, не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та не відповідає практиці Європейського суду з прав людини.
Захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 21 квітня 2021 року та обрати ОСОБА_9 запобіжний захід у виді домашнього арешту з 21.00 до 06.00 часу доби із покладенням на нього певних обов`язків.
Як зазначає захисник, розпочинаючи з 15 квітня 2019 року по 21 квітня 2021 року, єдиною підставою для тримання ОСОБА_9 під вартою є те, що останній, знаючи щодо реального строку покарання, яке може бути призначене судом, може переховуватися від органів досудового слідства, суду, знищити або сховати будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, разом з тим докази, які б слугували для підтвердження вказаних обставин, а також доцільності тримання ОСОБА_9 під вартою, стороною обвинувачення не надані і не надавались, а тому, на переконання захисника, обвинувачений утримується під вартою безпідставно і має бути звільнений з-під варти.
Захисник ОСОБА_8 просить врахувати те, що ОСОБА_9 в розшуку не перебував, не переховувався, опору при затриманні не чинив, спроб знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документи, незаконно впливати на учасників провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчиняти кримінальні правопорушення чи продовжувати кримінальне правопорушення не здійснював.
А тому, з посиланням на рішення Конституційного Суду України (справа 1-28/2017), Європейського суду з прав людини («Харченко проти України»), ст. 151-1 Конституції України, п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, просить змінити обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.
Вислухавши пояснення обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та їх захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_8 на підтримку доводів апеляційних скарг останніх, думку прокурора ОСОБА_10 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, вважаючи рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали судового контрольного провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Як вбачається з наданих матеріалів, в провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження стосовно ОСОБА_11 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 14, ч. 35 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , обвинувачених, кожного, у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ст. 257 КК України.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 квітня 2021 року ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , кожному, продовжений строк тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України до 19 червня 2021 року включно, без визначення розміру застави.
З даним рішенням суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, зважаючи на наступне.
Розглядаючи питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 КПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
На думку колегії суддів, судом першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 і ОСОБА_7 були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону, повно та об'єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу з зазначенням в ухвалі відповідних мотивів.
Вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_7 , суд врахував, що останні раніше не судимі, обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів проти громадської безпеки та власності, пов`язаних із застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілих, вчинених у складі озброєної банди, організованої з метою нападу на окремих осіб, які мають підвищену суспільну небезпеку та за які передбачено покарання, у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна.
При цьому суд зазначив, що ОСОБА_9 , який є діючим працівником СБ України, і ОСОБА_7 , який є пенсіонером ОВС за станом здоров`я, обвинувачуються у вчиненні злочинів у співучасті з раніше судимим за вчинення тяжкого злочину - розбійного нападу ОСОБА_11 , яким передувало тривале спостереження та збір інформації про потерпілих та свідків.
Вказані обставини, на переконання суду першої інстанції, а також підвищена суспільна небезпека злочинів, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_9 і ОСОБА_7 дають підстави для висновку, що з боку обвинувачених існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме, можливість переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілих, свідків, іншого обвинуваченого у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Переглядаючи оскаржувану ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 21 квітня 2021 року, якою обвинуваченим ОСОБА_9 і ОСОБА_7 продовжений строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що підстави, у зв`язку з наявністю яких останнім був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, не відпали, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що вказані обставини кримінального провадження свідчать про неможливість зміни ОСОБА_9 і ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, як про те висловлене прохання стороною захисту, оскільки такий запобіжний захід не забезпечить належної поведінки обвинувачених під час розгляду кримінального провадження по суті.
Стосовно доводів захисників ОСОБА_6 і ОСОБА_8 про те, що стороною обвинувачення не надано жодного доказу на підтвердження того, що обвинувачені ОСОБА_9 і ОСОБА_7 можуть переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити або сховати будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень, незаконно впливати на потерпілих, свідків та інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, то вказані доводи спростовуються ухвалою суду першої інстанції, де обґрунтовано надана оцінка ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Доводи захисника ОСОБА_6 , наведені в апеляційній скарзі про те, що у обвинуваченого ОСОБА_7 , в т.ч. наявні міцні соціальні зв`язки та тяжкі хронічні захворювання, як у нього, так і у його батьків, як на підставу для зміни йому запобіжного заходу на домашній арешт, не є безумовною підставою для зміни обраного йому запобіжного заходу, оскільки суду не надано доказів, які б свідчили, що хвороби, на які страждає останній, унеможливлюють перебування особи під вартою.
Що стосується доводів сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, то вони не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на досліджених матеріалах, а будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що обраний ОСОБА_9 і ОСОБА_7 захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених, судом не встановлено і стороною захисту не доведено, у зв`язку з чим колегія суддів вважає недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам, аніж тримання під вартою, а відтак не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг захисників.
Також слід зазначити, що на даній стадії кримінального провадження суд апеляційної інстанції не уповноважений досліджувати обставини вчинення кримінальних правопорушень, перевіряти належність і допустимість доказів, а тому доводи, наведені в апеляційних скаргах в частині непричетності обвинувачених до інкримінованих їм злочинів - не можуть бути предметом даного апеляційного розгляду.
Таким чином, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо доведеності об`єктивного існування обставин, які виправдовують подальше обмеження права обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_7 перебувати на волі.
За таких обставин, ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 21 квітня 2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_9 і ОСОБА_7 , обвинувачених, кожного, у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ст. 257 КК України, винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування, про що ставиться питання в апеляційних скаргах захисників ОСОБА_6 і ОСОБА_8 .
Керуючись ст.ст. 177, 199, 404, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 21 квітня 2021 року в частині продовження строку тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України до 19 червня 2021 року включно обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_7 - без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4