КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,
за участю
прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
представника власника майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_8 , в інтересах власника майна ОСОБА_9 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24 грудня 2020 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях щодо організованої злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 та накладено арешт на кошти в сумі: 55 275 (п`ятдесят п`ять тисяч двісті сімдесят п`ять) євро, 577 902 (п`ятсот сімдесят сім тисяч дев`ятсот дві) гривень, 7 491 (сім тисяч чотириста дев`яносто один) доларів США, вилучені 18 грудня 2020 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною відчуження, користування та розпорядження ними.

В ухвалі слідчий суддя вказав, що є передбачені кримінальним процесуальним законом підстави для накладення арешту на майно, яке вилучене під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 , з метою забезпечення цивільного позову.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді представник власника майна ОСОБА_8 , в інтересах власника майна ОСОБА_9 , подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на грошові кошти.

Щодо строку апеляційного оскарження, апелянт зазначає, що власник майна ОСОБА_9 отримав копію ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24 грудня 2020 року лише 22 квітня 2021 року, що підтверджується його розпискою, яка міститься в матеріалах справи, а тому п`ятиденний строк оскарження вказаної ухвали слідчого судді для ОСОБА_9 обчислюється з 23 квітня 2021 року наступного, у зв`язку з чим дана апеляційна скарга подається із дотриманням строків, передбачених п.3 ч.2. ч. 3 ст.395 КПК України.
В обгрунтування своєї апеляційної скарги представник зазначає, що при розгляді клопотання прокурора про арешт майна слідчим суддею не дотримані вимоги ч.ч. 1. 2 ст. 172 КПК України, оскільки власник арештованого майна ОСОБА_9 в судове засідання не викликався.
Представник посилається на те, що предмет відшукання в ухвалі слідчого судді зазначений не конкретно і дозвіл на відшукання надано лише стосовно тих грошових коштів, які одержані злочинним шляхом за конкретно визначений період. Однак, докази того, що арештовані кошти здобуті кримінально карним шляхом або мають будь-яке відношення до кримінального провадження в справі відсутні.
Крім того, під час вилучення грошових коштів при проведенні обшуку ОСОБА_9 в протоколі обшуку зауважив, що вилучені слідчим грошові кошти є його особистими заощадженнями.

Представник зазначає, що арешт накладено з метою забезпечення цивільного позову, однак в ухвалі відсутнє жодне посилання на те, ким із потерпілих даний позов заявлений, в якому розмірі, тобто, така мета накладення арешту на грошові кошти є немотивованою і безпідставною.

Також, як стверджує апелянт, прокурор не довів, а слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі не зазначив, які докази та/або обгрунтовані підстави існують про те, що ОСОБА_11 може приховати, пошкодити, зіпсувати, знищити, перетворити, відчужити грошові кошти, на які накладено арешт.
На думку представника, слідчий суддя лише послався в оскаржуваній ухвалі на визнання грошових коштів речовими доказами, але не досліджував в судовому засіданні безпосередньо обставини згідно ст.98 КПК України по відношенню до арештованих грошових коштів, як того вимагає ч.3 ст. 170 КПК України, що є істотним порушенням процесуального закону та підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив скасувати ухвалу слідчого судді, прокурорів, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили залишити без змін ухвалу слідчого судді, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що представником власника майна не було пропущено строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24 грудня 2020 року з огляду на положення абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, а його апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000583 від 13 лютого 2020 року за фактами зловживання владою або службовим становищем працівниками правоохоронних органів з метою отримання неправомірної вигоди, що полягає у сприяння групі осіб з числа громадян України в легалізації грошових коштів, отриманих шахрайським шляхом, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян й держави; заволодіння чужим майном, шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство) в особливо великих розмірах, з використанням електронно-обчислювальної техніки, та легалізацією (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, за ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 209 КК України.
Під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 вилучено кошти в сумі: 55 275 (п`ятдесят п`ять тисяч двісті сімдесят п`ять) євро, 577 902 (п`ятсот сімдесят сім тисяч дев`ятсот дві) гривень, 7 491 (сім тисяч чотириста дев`яносто один) доларів США, які цього ж дня постановою слідчого визнано речовими доказами в кримінальному провадженні.
21 грудня 2021 року прокурор першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях щодо організованої злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на кошти в сумі: 55 275 (п`ятдесят п`ять тисяч двісті сімдесят п`ять) євро, 577 902 (п`ятсот сімдесят сім тисяч дев`ятсот дві) гривень, 7 491 (сім тисяч чотириста дев`яносто один) доларів США, вилучені 18 грудня 2020 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною відчуження, користування та розпорядження ними.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24 грудня 2020 року задоволено вказане клопотання та накладено арешт на зазначені грошові кошти.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.
Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000583, про накладення арешту на вищевказані грошові кошти, слідчий суддя, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до обгрунтованого висновку, що вищевказане майно відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні, а тому необхідно накласти арешт на майно.

З урахуванням цього, слідчий суддя, всупереч ствердженням автора апеляційної скарги, встановив належні правові підстави, передбачені ч. 1 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вищевказані грошові кошти, оскільки вони, як вважає колегія суддів, відповідає критеріям ст. 98 КПК України та постановою старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_12 від 18 грудня 2020 року правомірно визнане речовими доказами (а.с. 36-40).
Тому твердження представникапро те, що в матеріалах справи немає жодних даних, які б давали підстави вважати, що таке майно відповідає критеріям речового доказу, є такими, що не грунтуються на матеріалах справи.
Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на мобільний телефон та грошові кошти, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, всупереч доводам апеляційної скарги.
Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на вищевказані грошові кошти, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи автора апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.
Доводи представника про те, що арешт на вищевказане майно накладено безпідставно, без наявності правових підстав, не можуть прийматися до уваги, оскільки арешт слідчим суддею накладено правомірно, відповідно до вимог ст.ст. 170-173 КПК України.

Що стосується посилань в апеляційній скарзі на те, що вилучені грошові кошти є особистими заощадженнями ОСОБА_9 , про що він зауважив у протоколі обшуку, то вони не спростовують висновків слідчого судді щодо наявності законних підстав для накладення арешту на вилучені грошові кошти на даній стадії досудового розслідування. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. 170 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування з встановленням наявних у кримінальному провадженні доказів, які вказують на відповідність майна вимогам ст. 98 КПК України.

Арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.
Доводи апеляційної скарги про те, що при розгляді клопотання прокурора про арешт майна слідчим суддею не дотримані вимоги ч.ч. 1. 2 ст. 172 КПК України, оскільки власник арештованого майна ОСОБА_9 в судове засідання не викликався, є такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки в матеріалах справи міститься повідомлення ОСОБА_9 про час та дату судового засідання по розгляду клопотання прокурора про арешт майна (а.с. 43-44).
Допущена в мотивувальній частині ухвали описка щодо мети накладення арешту (забезпечення цивільного позову), може бути усунена судом, який постановив ухвалу, в порядку ст. 379 КПК України, та не є на даному етапі визначеною законом підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки арешт на майно накладено з метою забезпечення збереження речових доказів, про що обґрунтовано вказано як в мотивувальній так і в резолютивній частині вказаної ухвали.

Інші доводи, на які посилається в апеляційній скарзі представник також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

Отже, рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга навіть з урахуванням усіх викладених в них доводах, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 307, 309, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24 грудня 2020 року, якою задоволено клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях щодо організованої злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 та накладено арешт на кошти в сумі: 55 275 (п`ятдесят п`ять тисяч двісті сімдесят п`ять) євро, 577 902 (п`ятсот сімдесят сім тисяч дев`ятсот дві) гривень, 7 491 (сім тисяч чотириста дев`яносто один) доларів США, вилучені 18 грудня 2020 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною відчуження, користування та розпорядження ними - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 , в інтересах власника майна ОСОБА_9 ,- залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ _______________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/3021/2021
Єдиний унікальний номер 757/56607/20
Категорія: ст. 171 КПК України
Слідчий суддя у суді першої інстанції ОСОБА_13
Доповідач в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1