КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 11 червня 2021 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 11.06.2021 задоволено клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях щодо організованої злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 , та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, вилучене в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон «Samsung Note 10», imei 1: НОМЕР_1 , з сім-карткою: НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_6 .
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просила поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.
Обґрунтовуючи причини пропуску строку на апеляційне оскарження, захисник вказувала на те, що оскаржувана ухвала постановлена без повідомлення та участі ОСОБА_6 , копію ухвали слідчого судді отримано захисником ОСОБА_5 16.06.2021.
У апеляційній скарзі захисник зазначала, що слідчим суддею не наведено обґрунтованих підстав необхідності накладення арешту на мобільний телефон «Samsung Note 10», imei 1: НОМЕР_1 , з сім-карткою: НОМЕР_2 .
Крім того, в оскаржуваній ухвалі відсутні посилання на докази, які б вказували на законні підстави необхідності накладення арешту на майно.
Накладений арешт обмежує ОСОБА_6 у реалізації передбаченого законодавством права власності.
Ухвала слідчого судді не містить відомостей про те, яку саме інформацію зберіг на собі спірний мобільний телефон та сім-картка, які відомості та яке доказове значення мають для кримінального провадження, а також слідчим суддею не наведено обставин, які дають підстави вважати, що ОСОБА_6 намагатиметься відчужити раніше зазначене майно.
Твердження органу досудового розслідування та слідчого судді про те, що спірне майно визнане речовими доказами у кримінальному провадженні, на думку апелянта, є безпідставними та ґрунтуються виключно на припущеннях.
Слідчим суддею, всупереч вимог ч. 2 ст. 172 КПК України, розглянуто клопотання прокурора без виклику та участі власника майна ОСОБА_6 та його захисника, а також належним чином необґрунтовано необхідність розгляду даного клопотання без участі останніх.
Апелянт вказувала на те, що ОСОБА_6 на день подання апеляційної скарги не повідомлено про підозру у даному кримінальному провадженні.
Прокурор, власник майна ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.
08.07.2021 від захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 та 12.07.2021 від прокурора групи прокурорів заступника начальника відділу організації процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях щодо кіберзлочинності управління нагляду за додержанням законів органами центрального апарату Національної поліції України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 надійшли клопотання про розгляд апеляційної скарги без їх участі.
З урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності вказаних осіб.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу слідчого судді - протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Відповідно до абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання прокурора про арешт майна розглянуто без виклику та у відсутності ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_5 .

Відповідно до розписки, яка міститься в матеріалах судового провадження, захисник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 отримала копію оскаржуваної ухвали 16.06.2021 (а.с. 64), тоді як подано апеляційну скаргу 22.06.2021, тобто в строк, передбачений п. 3 ч. 2, ч. 3 ст. 395 КПК України, у зв`язку з чим колегія суддів не убачає підстав для розгляду клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003436 від 15.07.2017 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 209, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 255 КК України.
Згідно даних клопотання, в ході досудового розслідування встановлено, громадянин Ізраїлю ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ), організував на території міста Києва діяльність незаконних колл-центрів, працівники якого під виглядом діяльності брокерської компанії шахрайським шляхом із використанням електронно-обчислювальної техніки заволодівають грошовими коштами громадян в особливо великих розмірах.
Організатор злочинної схеми ОСОБА_9 до виконання функцій керівництва та координації злочинної діяльності інших осіб, безпосередньо та через посередництво інших учасників залучив наступних громадян: ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та невстановлених на даній стадії досудового розслідування осіб.
В ході проведення досудового розслідування встановлено, що злочинна схема функціонує таким чином, що отриманий клієнтський трафік потрапляє до Lead - менеджерів, які використовуючи CRM систему здійснюють розподіл баз між менеджерами з продажу (Closer менеджерами). Останні, в свою чергу, використовуючи SIP телефонію, здійснюють обзвін клієнтів, та по заздалегідь приготованому «СПІЧУ» пропонують інвестувати кошти в запропонований проект. Зі слів менеджера гроші клієнта зберігаються окремо від коштів компанії, що гарантує їх цілісність. Тобто особа начебто вносить свої кошти на (ECN) брокерський рахунок, відкритий в тому ж банку, що і рахунок компанії брокера. При цьому обов`язково необхідно пройти верифікацію. Потім на комп`ютер або інше технічне обладнання клієнта буде встановлено програмне забезпечення МТ4, МТ5 з технічною можливістю підключення до ECN рахунку, що дозволить виводити заявку на реальний міжбанківський ринок, тому що це електронна система для здійснення торгівлі з прямим доступом, без посередників на шляху проходження даних по мережі. Та торговий ордер трейдера безпосередньо потрапляє на ринок і обробляється процесінговими центрами в реальному часі. Котирування в особистому кабінеті платформи МТ4, МТ5, підтягується з інформаційних джерел за достовірність, яких відповідає поставник ліквідності. При цьому доступ до персонального кабінету має лише клієнт. Також менеджери запевняють, що вони та компанія в цілому, зацікавлені лише в проведенні клієнтом позитивних операцій на міжбанківському ринку, отриманні ним прибутку так як брокер, отримає свою від неї комісію СВОП. Вже зацікавленого клієнта ознайомлює з сайтом та допомагає поповнити рахунок. За що отримують близько 20% від суми депозиту.
Також було встановлено, що насправді відразу після поповнення рахунку кошти опиняються на заздалегідь відкритих зловмисниками офшорних банківських рахунках або крипто гаманцях та розподіляються між учасниками злочинної схеми у відсотковому співвідношенні розмір якого обумовлений правилами злочинної організації. За кордонами здійснюється «money laundering», після чого частина відмитих коштів потрапляє до організаторів та переводяться до України на утримання офісу і виплати заробітної плати. А клієнтові вже після поповнення рахунку повідомляється, що ця сума може бути повернута лише через пів року, та являється резервною, але постійно йде робота над тим, щоб клієнт поповнював рахунок додатково.
Встановлено, що зазначені вищі особи, використовуючи у своїй діяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 залучають грошові кошти громадян Європи та СНД, без подальшого наміру їх повернення, тим самим шахрайським шляхом заволодівають ними. З метою конспірації, працівники здійснюють зв`язок за допомогою SIP телефонії, для перерахування коштів отриманих злочинним шляхом, використовують напівлегальні платіжні системи, криптообмінники та гаманці, а також при роботі з клієнтами змінюють свої персональні дані.
Крім того, встановлено, що до організації та контролю за роботою колл-центрів ОСОБА_24 залучено ОСОБА_6 , який перебуває на посаді керівника офісу, здійснює господарсько-управлінські функції, останній проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 20.05.2021 надано дозвіл на проведення обшуку житла, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_25 , та перебуває у користуванні ОСОБА_6 , з метою виявлення та вилучення речей, предметів та документів, що мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, а саме: системних блоків персональних комп`ютерів (СБПК), ноутбуків і макбуків, (ППК), серверного обладнання та іншої комп`ютерної техніки, носіїв електронної інформації (флеш-карти будь-якого формату, USB-носіїв, носіїв на жорстких магнітних дисках (HDD), носіїв на твердотільних дисках (SSD), зовнішніх переносних пристроїв зберігання інформації, мобільних терміналів, сім-карт та карткоутримувачів, засобів комутації, телекомунікаційного та іншого обладнання, що задіяні для здійснення протиправної діяльності, шляхом зняття копії інформації; пристроїв та приладів, які забезпечують доступ до локальної мережі, всесвітньої інформаційної системи загального доступу Інтернет та документи щодо права доступу до мереж зв`язку, оплати за їх використання, документів щодо створення та діяльності ФОП-ів чи юридичних осіб, які здійснюють протиправну діяльність (документів щодо організації діяльності офісів, найму працівників офісів, співбесід із ними), списків осіб, задіяних у даній діяльності, бухгалтерської, фінансово-господарської та іншої документації щодо провадження незаконної діяльності та подальшого виведення у легальний обіг грошових коштів, отриманих під час злочинної діяльності; блокнотів, записників, журналів та іншої неофіційної, так званої «чорної» бухгалтерії, нотатків, інструкцій, інших чорнових записів, записів, паролів, логінів, ключових слів або інших видів доступу (у паперовому та електронному вигляді) до електронних чи криптовалютних гаманців, на які надходять відповідно електронні кошти, або з яких кошти виводяться у легальний обіг, систем відео, -аудіоконтролю, що побудовані на основі відеокамер та мікрофонів, серверів, на які передаються та записується інформація, шляхом зняття копії інформації; з метою встановлення відомостей, що мають значення для органів досудового розслідування, а саме фіксації слідів, електронних скриньок, скайп акаунтів, телеграмм каналів, переписок, що містяться на техніці, які містять будь-які відомості щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255, ч. 1, ч. 3 та ч. 4 ст. 190 КК України або зберегли на собі сліди їх вчинення.
Згідно протоколу обшуку від 09.06.2021, складеного слідчим Головного слідчого управлінням Національної поліції України ОСОБА_26 , на підставі вищевказаної ухвали проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , у ході якого було виявлено та вилучено майно, у тому числі мобільний телефон «Samsung Note 10», imei 1: НОМЕР_1 , з сім-карткою: НОМЕР_2 .

Постановою слідчого Головного слідчого управлінням Національної поліції України ОСОБА_27 від 09.06.2021 мобільний телефон «Samsung Note 10», imei 1: НОМЕР_1 , з сім-карткою: НОМЕР_2 , визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0003436 від 15.07.2017.

11.06.2021 прокурор другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях щодо організованої злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із клопотанням від 10.06.2021, в якому просив накласти арешт на тимчасово вилучене майно, вилучене в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон «Samsung Note 10», imei 1: НОМЕР_1 , з сім-карткою: НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_6

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 11.06.2021 задоволено клопотання прокурора, та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, вилучене в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон «Samsung Note 10», imei 1: НОМЕР_1 , з сім-карткою: НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_6 .
Постановляючи ухвалу про арешт майна, слідчий суддя виходив з необхідності збереження майна як речового доказу.
З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на тимчасово вилучене майно, вилучене в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон «Samsung Note 10», imei 1: НОМЕР_1 , з сім-карткою: НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_6 , з тих підстав, що вказане майно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом у межах кримінального провадження №0003436 від 15.07.2017, та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.
Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою збереження речових доказів.
З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на вказане в оскаржуваній ухвалі майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути приховане, пошкоджене, зіпсоване, втрачене, знищене, використане, перетворене, пересунуте, передано, відчужене чи зникнути.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Викладені в апеляційній скарзі доводи про відсутність підстав для накладення арешту, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки із матеріалів провадження вбачається, що клопотання прокурора та ухвала слідчого судді містять вказівки на правові підставі, зазначені у ст.ст. 171, 173 КПК України, для накладення арешту на вказане майно, а саме арешт на майно накладений з метою забезпечення збереження речових доказів.
Твердження апелянта про те, що в оскаржуваній ухвалі відсутні посилання на докази, які б вказували на законні підстави необхідності накладення арешту на майно, спростовуються змістом оскаржуваного судового рішення.
Посилання захисника на те, що вилучене майно не може бути речовими доказами у кримінальному провадженні, спростовуються матеріалами судового провадження, а саме постановою слідчого Головного слідчого управлінням Національної поліції України ОСОБА_27 від 09.06.2021, відповідно до якої, майно, на яке прокурор просить накласти арешт, визнано речовими доказами в межах кримінального провадження №0003436 від 15.07.2017.

Твердження апелянта про те, що слідчим суддею, всупереч вимог ч. 2 ст. 172 КПК України, розглянуто клопотання прокурора без виклику та участі власника майна ОСОБА_6 та його захисника, а також належним чином необґрунтовано необхідність розгляду даного клопотання без участі останніх, заслуговують на увагу, з урахуванням вимог ст. 172 КПК України, відповідно до якої слідчий суддя за наявності підстав, викладених у наведеній нормі закону, може розглянути клопотання без повідомлення власника майна, не можуть бути безумною підставою для скасування правильної по суті ухвали слідчого судді.
Доводи апелянта про те, що ОСОБА_6 на день подання апеляційної скарги не повідомлено про підозру у даному кримінальному провадженні, не впливає на правильність висновків слідчого судді про наявність підстав для арешту вилученого мобільного телефону із сім-картою, оскільки арешт майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів, та не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 11 червня 2021 року, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3