КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 11-кп/824/2795/2021 Головуючий у І-й інст.: ОСОБА_1
ЄУН: 362/3503/20 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
Головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №0003023 від 31.12.2016 відносно обвинуваченого за ч.1 ст.121 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зірне, Березнівського району, Рівненської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за апеляційною скаргою старшого групи прокурорів у кримінальному провадженні №0003023 ОСОБА_7 на вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 березня 2021 року,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_6 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального Кодексу України та виправдано за недоведеністю в діяннях обвинуваченого складу кримінального правопорушення.

Кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч.1 ст. 121 КК України, як і провадження щодо цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 до обвинуваченого ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, закрито.

Вирішено питання речових доказів.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується в умисному заподіянні потерпілому ОСОБА_10 умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, посилаючись на те, що 31.12.2016 близько 17 год. 15 хв. по вул. Васильківській в с. Здорівка Київської області, близько 1400 м від з`їзду з автошляху «М 95» (автодорога Київ - Одеса) ОСОБА_11 , яка керувала автомобілем марки «Mercedes-Benz GL 450», д.н.з. НОМЕР_1 , побачивши перед собою автомобіль марки «VolksWagen LT» д.н.з. НОМЕР_2 , який без увімкнених габаритних вогнів і знака аварійної зупинки знаходився на дорозі у несправному стані, через відкрите переднє ліве скло автомобіля зробила зауваження ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , які штовхали вказаний автомобіль в передню його частину зі сторони с. Здорівка Київської області в напрямку автошляху «М 95», у відповідь на що отримала грубу нецензурну лайку в свій бік. ОСОБА_6 в цей час сидів на передньому пасажирському сидінні салону автомобіля «Mercedes-Benz GL 450», та після виниклого словесного конфлікту попросив свою дружину, ОСОБА_11 , припаркувати автомобіль на узбіччі, що та і зробила.

Орган досудового розслідування стверджує, що в цей час ОСОБА_6 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_10 , реалізуючи злочинний умисел на заподіяння останньому тілесних ушкоджень, усвідомлюючи небезпечний характер своїх дій, дістав з кобури на ремені брюк самозарядний пістолет марки «Glock 19», який згідно дозволу на зберігання та носіння зброї № НОМЕР_3 належить ОСОБА_6 , та направив його в сторону ОСОБА_10 , який продовжував стояти біля передньої частини автомобіля «VolksWagen LT» д.н.з. НОМЕР_2 .

Рухаючись від автомобіля «Mercedes-Benz GL 450» в сторону ОСОБА_10 , ОСОБА_6 направив пістолет дулом в бік ОСОБА_13 і голосно наказав останньому лягти на землю обличчям вниз, після чого здійснив постріл з метою подолання волі ОСОБА_10 та доведення свого злочинного умислу направленого на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 до кінця.

В свою чергу ОСОБА_10 , не розуміючи вимоги ОСОБА_6 , також направився в бік останнього та з метою самозахисту скляною пляшкою вдарив ОСОБА_6 у ліву тім`яну ділянку голови.

Одночасно з цим ОСОБА_6 здійснив постріл в ОСОБА_10 з самозарядного пістолету марки «Glock 19», поціливши у ліву ногу останнього, від якого ОСОБА_10 зупинився, відійшов назад, а потім впав на землю.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 43/Е від 20.02.2017 у потерпілого ОСОБА_10 виявлено пошкодження у вигляді відкритого вогнепального (кульового) багатоуламкового перелому на протязі проксимальної середньої третини тіла лівої стегнової кістки із значним зміщенням уламків з розвитком травматичного шоку І ступеня, що відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.

Як зазначив суд 1-ї інстанції у вироку, він за результатами судового розгляду та встановлених в суді обставин, і досліджених доказів, дійшов висновку, що ОСОБА_6 діяв у стані необхідної оборони, що виключає його кримінальну відповідальність згідно вимог ст. 36 КК України. При цьому суд вказав, що кожний акт поведінки ОСОБА_6 протягом конфлікту був адекватним та достатнім для відповіді на неправомірні дії ОСОБА_10 з урахуванням того, що зауваженню про вибачення передувала образа його дружини ОСОБА_11 з боку ОСОБА_10 в нецензурній формі, яка містила погрози сексуального характеру; здійсненню попереджувального пострілу передували активні дії з рухом назустріч із пляшкою в руці потерпілого; пострілу в ногу передувало посягання на життя шляхом завдання удару пляшкою по голові та подальші погрози; що другий постріл зроблено ОСОБА_6 в ногу потерпілого одразу після удару пляшкою з метою припинення зухвалих хуліганських дій та погроз життю обвинуваченого та його дружини, і що саме неправомірна поведінка потерпілого зумовила такий розвиток подій, а отже обвинувачений ОСОБА_6 цілком правомірно скористався своїм конституційним правом, передбаченим ст. 27 Конституції України, яка дає кожному право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Також суд при оцінці дій обвинуваченого ОСОБА_6 врахував факт надання ним першої медичної допомоги - перетягування ременем ноги ОСОБА_10 задля припинення кровотечі, та факт здійснення попереджувального пострілу, що не узгоджується з обвинуваченням про його намагання умисно заподіяти тяжке тілесне ушкодження ОСОБА_10 , про що також свідчить і надання першої невідкладної медичної допомоги потерпілому з боку обвинуваченого.

На підставі досліджених доказів, суд 1-ї інстанції прийшов до висновку, що сформульоване обвинувачення відносно ОСОБА_6 не знайшло свого безспірного підтвердження у судовому засіданні для того, щоб вважати доведеним пред`явлене йому обвинувачення за ч. 1 ст. 121 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_7 просить виправдувальний вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 березня 2021 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий судовий розгляд у тому ж суді 1-ї інстанції в іншому складі суду.

Вважає вирок суду незаконним, необґрунтованим та невмотивованим, який підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Зокрема зазначає, що в порушення ст. 94 КПК України судом не взято до уваги та не надано оцінки висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (далі КНДІСЕ) №29608/29609/19-35/4907/2-52 від 13.02.2020 за результатами проведення комплексної фототехнічної і автотехнічної експертизи, якою встановлено, що відомості, викладені в протоколі огляду місця події від 31.12.2016, в протоколі за результатами ряду слідчих дій та слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 від 28.02.2017, та за результатами слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_14 від 09.03.2017 та 13.03.2017 є неповними та частково помилковими.

На думку апелянта, суд 1-ї інстанції не взяв до уваги обставини, які істотно впливають на його висновки, у зв`язку з чим останні містять істотні суперечності.

Так, не взято до уваги роль обвинуваченого, як ініціатора виниклого конфлікту, оскільки на думку сторони обвинувачення після словесного конфлікту між ОСОБА_11 та потерпілим ОСОБА_10 , він був вичерпаний; що жодних хуліганських дій потерпілий ОСОБА_10 щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_6 не мав наміру вчиняти.

Вважає, що висновок суду про те, що ОСОБА_6 діяв в стані необхідної оборони, і це виключає його кримінальну відповідальність, не узгоджується з фактичними обставинами справи, оскільки ОСОБА_6 не скористався можливістю правомірного врегулювання виниклого конфлікту шляхом виклику на місце події працівників органів внутрішніх справ, та з урахуванням того, що удар ОСОБА_10 скляною пляшкою у ліву тям`яну ділянку голови обвинуваченого був одиночною дією, вчиненою з метою запобігання протиправних дій ОСОБА_6 .

Також вважає, що суд врахував факт надання обвинуваченим першої невідкладної допомоги потерпілому, однак при цьому залишив поза увагою той факт, що ненадання такої допомоги могло бути кваліфіковано за відповідними статтями КК України, і саме уникаючи цього ОСОБА_6 надав першу невідкладну медичну допомогу.

Посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність тому, що суд 1-ї інстанції міг використати право, передбачене ч.2 ст. 337 КПК України, однак не розглянув питання наявності чи відсутності в діях обвинуваченого складу іншого кримінального правопорушення.

Вважає, що суд 1-ї інстанції, надаючи оцінку належності доказу висновку експерта № 0706/017-П від 07.06.2017 за результатами проведення судової психологічної експертизи (із застосування поліграфу), не встановив наявність оригіналу вказаного висновку, додатків до експертизи.

Вказує на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки в ході судового розгляду 09.10.2020, суд затвердив порядок дослідження доказів, однак в порушення ч.2 ст. 349 КПК України, відповідну ухвалу не постановив і до матеріалів кримінального провадження не долучив, а крім того, судовий розгляд проведено за відсутності потерпілого.

В запереченні на апеляційну скаргу прокурора захисники обвинуваченого ОСОБА_6 адвокати ОСОБА_8 та ОСОБА_15 вважають, що судом 1-ї інстанції не було допущено тих порушень, про які зазначає прокурор в апеляційній скарзі, а тим паче порушень, на підставі яких вказаний вирок підлягав би скасуванню.

Вважають, що суд 1-ї інстанції оцінив кожен доказ, наданий сторонами, з урахуванням положень ст. 94 КПК України, за наслідками чого було ухвалено вирок, який відповідає вимогам законності, обґрунтованості та вмотивованості.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_6 та захисників ОСОБА_8 і ОСОБА_8 , які заперечували проти її задоволення, дослідивши письмові докази у кримінальному провадженні, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченої, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Так, висновок суду 1-ї інстанції про недоведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України ґрунтується на зібраних та належним чином перевірених у суді доказах, яким суд надав вмотивовану оцінку та поклав свої висновки в основу виправдувального вироку.

Зокрема, суд 1-ї інстанції дослідив докази надані стороною обвинувачення, такі як:

- протоколи огляду місця події від 31.12.2016 та диск з фотографіями;

- протокол огляду транспортного засобу з фототаблицею від 03.01.2017 та від 10.04.2020;

- протокол огляду та добровільної видачі від 10.01.2017;

- висновки комплексної судової експертизи зброї та експертизи продуктів пострілу №696-698/17-33/7079/17-34 від 11.05.2017, судово-медичної експертизи № 43/Е від 20.02.2017 потерпілого ОСОБА_10 , судово-токсикологічної експертизи № 11 від 06.01.2017, трасологічної експертизи № 737-739/17-33 від 29.05.2017, судово-хімічної експертизи № 1872/17-34 від 05.07.2017, комплексної судової фототехнічної, автотехнічної експертизи та експертизи відеозвукозапису № 809/17-35/2281/17-52/3752-3755/17-35/2756-3759/17-52 від 27.02.2017, судово-медичної експертизи № 8/Е від 06.02.2017, судової експертизи матеріалів, речовин та виробів № 3233/17-34/9718/17-34 від 01.06.2017, вибухових речовин та продуктів пострілу № 1873/17-34/8498-8501/17-34 від 25.05.2017, комплексної судово-балістичної експертизи та експертизи нафтопродуктів № 3798/17-34/10570/17-33 від 16.06.2017, судово-медичних експертиз № 3/1 від 27.04.2017, № 56/Е від 28.04.2017 та № 2/1 від 27.04.2017, комплексних судово-медичної та криміналістичної експертиз № 6967/17-33/45К від 26.06.2017 та № 9110/9111/17-33/177-мк від 16.06.2017, експертизи вибухових речовин та продуктів вибуху (пострілу) № 8313/17-34/8314/17-31 від 18.03.2019, комплексної судової експертизи зброї та експертизи лакофарбових матеріалів і покриттів № 8446/17-33/8447/17-34 від 30.05.2017, комплексної судово-медичної експертизи та балістичної експертизи № 4284/17-33/68/К від 30.06.2017, судово-медичних експертиз №042-2026-2019 від 02.12.2019, № 071-43-2019 від 12.06.2020, № 042-2019-2019 від 16.04.2020, № 101-54-2019 від 29.11.2019, № 091-292-2019 від 07.05.2020, комплексної фототехнічної та автотехнічної експертизи № 29608/29609/19-35/4907/20-52 від 13.02.2020, судової балістичної експертизи № 126/6-19/8 від 23.04.2020;

- довідки лікаря Васильківської ВШМД від 31.12.2017 та від 28.03.2017;

- листи директора Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України № 22-5-150 від 13.01.2017, № 22/5-293 від 24.01.2017, № 22/5-661 від 21.02.2017; т.в.о. начальника ГВ БКОЗ Головного управління СБ України в Києві та Київській області № 51/7/1-3033 від 24.04.2017, начальника Департаменту превентивної діяльності № 1525/20/4/01-2017 від 22.03.2017, в.о. директора Регіонального сервісного центру МВС у м. Києві № 31/26-2686 від 22.03.2017, начальника управління інформаційної підтримки та координації поліції ГУ НП у місті Києві № 1889/125/31/5/01-2017 від 09.03.2017; супровідний лист № 1/304/109/1004/01 від 21.02.2017 та супровідний лист (без дати) з додатками;

- довідку Київського міської наркологічної клінічної лікарні Соціотерапія № 375515 від 10.03.2017;

- протоколи проведення слідчих експериментів від 28.02.2017 за участю свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 та від 22-27.03.2017 за участю свідка ОСОБА_11 ;

- протоколи огляду речей та документів від 31.03.2017 з додатком (DVD-диском); від 11.04.2017 з DVD-диском; від 11.05.2017, 18.05.2017, 23.05.2017;

- протоколи огляду відеозаписів від 04.04.2017 з додатком (DVD-диском) та від 18.05.2017 та від 27.04.2017;

- супровідний лист т.в.о. начальника ГВ БКОЗ Головного управління СБ України у м. Києві та Київської області № 51/7/1-3032 від 21.04.2017 з додатками, а саме: листи Васильківського ВП ГУНП в Київській області від 11.04.2017

- листи начальника Васильківського ВП ГУНП в Київській області від 30.03.2017, керівника апарату Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 30.10.2019;

- протоколи проведення слідчого експерименту від 09-13.03.2017 , від 05-12.04.2017 та від 24.12.19-11.02.20 за участю ОСОБА_6 , а від 05-12.04.2017 р. за участю свідка ОСОБА_12 ;

- лист завідуючої підстанції № 2 центру екстреної медичної допомоги медицини катастроф Обухівська станція екстреної медичної допомоги № 17 від 16.05.2017 та диск з копіями записів розмов;

- копію консультативного заключення від 04.07.2017;

- матеріали АП МВС України щодо потерпілого ОСОБА_10 станом на 07.04.2017;

- побутову характеристику від 07.03.2017 на потерпілого ОСОБА_10 , згідно з якою ОСОБА_10 на обліку у нарколога не перебуває;

- лист головного лікаря психоневрологічного диспансеру № 1 від 07.03.2017;

- довідку Київського міської наркологічної клінічної лікарні Соціотерапія № 375616 від 10.03.2017;

- копію заяви ОСОБА_10 про видачу паспорта у зв`язку із втратою;

- заяви ОСОБА_10 про залучення до провадження як потерпілого від 23.09.2019 та від 04.10.2019;

- протоколи тимчасового доступу до речей і документів від 19.11.2019, від 04.12.2019;

- листи: Великосолтанівського сільського голови № 359/02-12 від 11.11.2019 з додатками, начальника Департаменту контррозвідки Служби безпеки України від 11.11.2019, першого заступника СБУ від 03.12.2019, начальника Департаменту контррозвідки Служби безпеки України від 31.10.2019, в.о. Здорівського сільського голови від 01.11.2019 з додатками;

- протокол обшуку від 07.11.2019;

- протокол відібрання біологічних зразків ОСОБА_10 від 04.11.2019;

- протоколи огляду від 13 січня 2020 року (з додатком) від 12.12.2019;

Крім того, судом за клопотанням сторони обвинувачення досліджено речові докази, а за клопотанням сторони захисту долучено до справи та досліджено висновок експерта №0706/017-П за результатами проведення судової психологічної експертизи (опитування із застосуванням спеціального технічного пристрою - комп`ютерного поліграфа) від 07.06.2017, проведеної за клопотанням прокурора.

Також судом 1-ї інстанції допитано обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 .

Отже, довід апеляційної скарги про неповноту судового розгляду є безпідставним і таким, що спростовується матеріалами кримінального провадження, а тому задоволенню не підлягає.

Зокрема, посилання прокурора на неврахування судом висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (далі КНДІСЕ) №29608/29609/19-35/4907/2-52 від 13.02.2020, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що судом 1-ї інстанції досліджено вказаний доказ за клопотанням прокурора (т. 10, а.с. 70 абз. 6) та надано йому оцінку з точки зору достатності та взаємозв`язку з іншими доказами по справі, зокрема протоколом огляду місця події від 31.12.2016, протоколом за результатами ряду слідчих дій та слідчого експерименту від 03.01.2017, за результатами проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 від 28.02.2017, за результатами слідчого експерименту за участю ОСОБА_18 від 09.03.2017 та 13.03.2017.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на неточне відображення в наведених вище доказах кількості уламків від розбитої пляшки та їх розташування, відстані одних предметів від інших, точного положення автомобілів тощо, не є тією неповнотою, яка тягне за собою скасування вироку. Крім того, про передослідження цих доказів в апеляційній скарзі не йдеться.

Довід апеляційної скарги про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, оскільки суд не врахував роль ОСОБА_6 , як ініціатора конфлікту 31.12.2016, колегія суддів відкидає як безпідставний з урахуванням того, що фактично конфлікт розпочався між дружиною ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_10 , який у грубій нецензурній формі відповів на слушне зауваження ОСОБА_11 щодо неналежного розташування транспортного засобу на проїзній частині дороги та не облаштування місця аварійної зупинки у темну пору доби, що змусило її раптово гальмувати, а отже саме ОСОБА_10 став ініціатором конфлікту у той день (т. 10, а.с. 61-62).

Твердження прокурора про відсутність наміру у потерпілого вчиняти хуліганські дії спростовуються дослідженими судом доказами, у тому числі показаннями обвинуваченого ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_11 та самого потерпілого ОСОБА_10 , який не заперечував того, що висловлював на адресу ОСОБА_11 погрози сексуального характеру, а також факту нанесення ним обвинуваченому тілесних ушкоджень скляною пляшкою по голові (т.10, а.с. 72).

Посилання в апеляційній скарзі на вичерпаність конфлікту після нанесених образ ОСОБА_11 з боку потерпілого ОСОБА_10 не може бути сприйняте судом як обґрунтоване, оскільки воно не відповідає нормам моралі, існуючим у суспільстві, а тому вимогу ОСОБА_6 про вибачення ОСОБА_10 перед його дружиною не можна вважати протиправною дією.

Як показав свідок ОСОБА_12 в суді 1-ї інстанції, ОСОБА_6 вийшов з автомобіля з опущеними до низу порожніми руками, і ця обставина аж ніяк не свідчить про його умисел наносити будь-кому тілесні ушкодження. Лише після того, як потерпілий на пропозицію вибачитись, направився назустріч ОСОБА_6 зі скляною пляшкою в руках, вигукуючи нецензурні вислови та погрози фізичної розправи над ОСОБА_6 , той дістав з кобури пістолет та здійснив перший, попереджувальний постріл угору, що однак не зупинило ОСОБА_10 , який продовжуючи свої погрози в грубій формі, наніс ОСОБА_6 удар скляною пляшкою по голові, від чого той впав.

Як пояснив в судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_6 , від удару з нього злетіли окуляри, в сам він впав та на мить втратив свідомість, а коли отямився, побоюючись 2-х незнайомих йому чоловіків, один з яких, ОСОБА_10 , перебував в стані алкогольного сп`яніння і поводив себе дуже агресивно, та був із «розочкою» в руках (розбите горло від пляшки), а крім того міг забрати у нього пістолет та вбити його з дружиною, він швидко зіскочив на ноги та вистрелив один раз по ногах потерпілого.

З наведеного випливає, що жодних активних дій ОСОБА_6 по відношенню до ОСОБА_10 не вчиняв до моменту, коли потерпілий вдарив його скляною пляшкою по голові, завдавши тілесні ушкодження, які підтверджуються висновком судово-медичної експертизи (т. 4 а.с. 167), і саме такі дії потерпілого обвинувачений сприйняв як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю, задля припинення яких і здійснив постріл в ноги потерпілого, про що суд 1-ї інстанції зробив вмотивований висновок, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, і жодних підстав вважати, що ОСОБА_6 хотів покарати ОСОБА_10 за образу дружини, як про те стверджує прокурор, немає.

Отже, висновок суду про реальне сприйняття ОСОБА_6 таких дій потерпілого ОСОБА_10 як справжньої загрози його життю і здоров`ю, є правильним, і доводами апеляційної скарги не спростовується. Суд також врахував надану ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_10 невідкладну медичну допомогу.

Довід апеляційної скарги про те, що надання допомоги потерпілому відбувалось виключно з міркувань ОСОБА_6 уникнути в подальшому кримінальної відповідальності за ненадання такої допомоги, колегія суддів вважає надуманим судженням прокурора, а тому до уваги не бере.

Довід апеляційної скарги про те, що ОСОБА_6 не скористався можливістю правомірного врегулювання конфлікту, зокрема викликом працівників поліції, колегія суддів не вважає доказом наявності у нього умислу на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 , як про те стверджує прокурор, оскільки ОСОБА_6 шляхом вибачень з боку потерпілого вважав за можливе вичерпати конфлікт, і даних про зворотне в матеріалах справи немає. Як пояснив в судовому засіданні ОСОБА_6 , він навіть хотів допомогти виштовхати бусик на узбіччя, щоб той не заважав руху.

Твердження прокурора про те, що дія ОСОБА_10 , коли він вдарив обвинуваченого скляною пляшкою по голові, була одиночною і лише з метою запобігання вчиненню протиправних дій з боку ОСОБА_6 , на думку колегії суддів є намисленими, оскільки не відповідають встановленому у суді та діям ОСОБА_6 і тому, що другий постріл ОСОБА_6 здійснив саме після нанесення йому удару пляшкою по голові ОСОБА_10 .

Від отриманого поранення ОСОБА_10 впав, а отже за умови іншого розвитку подій потерпілий не встиг би нанести удар такої сили, коли скляна пляшка розбилася об голову обвинуваченого, а сам він впав на землю.

Що стосується доводу про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та можливу зміну правової кваліфікації кримінального правопорушення судом 1-ї інстанції, то такий довід апеляційної скарги колегія суддів вважає безпідставним з огляду на те, що суд першої інстанції свої висновки зробив та навів їх у вироку, зазначивши, що отримання удару скляною пляшкою по голові у відповідь на вимогу вибачитися, ОСОБА_6 сприйняв як загрозу для свого життя і в стані сильного хвилювання, викликаного таким суспільно небезпечним посяганням з боку потерпілого, не міг оцінити відповідність завданої ним самим шкоди небезпечності посягання і обстановці захисту, а тому підстав вважати дії ОСОБА_6 кримінальним правопорушенням не вбачається.

Щодо неналежності такого доказу, як висновок судової психологічної експертизи №0706/017-П від 07.06.2017 з використанням поліграфа, про що йдеться в апеляційній скарзі, то колегія суддів знаходить його безпідставним з огляду на те, що проти долучення вказаного документа до матеріалів справи в судовому засіданні від 09.03.2021 (т. 10, а.с. 40-45) ніхто з його учасників не заперечував і належність самого документу під сумнів не ставив, а крім того, вказаний висновок зроблено за клопотанням прокурора.

Довід апеляційної скарги про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону судом 1-ї інстанції, на які вказав прокурор посилаючись на те, що суд прийнявши рішення стосовно порядку дослідження доказів в судовому засіданні 09.10.2020, не долучив відповідну ухвалу до матеріалів справи задоволенню не підлягає, оскільки таке рішення ухвалюється судом під час судового засідання та оголошується учасникам судового провадження на місці із зазначенням про це в протоколі судового засідання, і додаткового видалення суду до нарадчої кімнати з постановленням ухвали у письмовій формі процесуальний закон не вимагає.

Так само, на думку колегії суддів, безпідставним є довід апеляційної скарги щодо здійснення судового розгляду без участі потерпілого, оскільки це не відповідає матеріалам справи.

Так, представник потерпілого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_19 09.09.2020 за погодженням з потерпілим завернулась із клопотанням до суду про здійснення розгляду справи за відсутності потерпілого та її самої, як представника, та заявила про готовність ОСОБА_10 з`явитись до суду для надання показань. Клопотання судом задоволено. В подальшому потерпілого було викликано та допитано потерпілого в судовому засіданні. Крім того, 09.03.2021 потерпілий ОСОБА_10 самостійно звернувся до суду 1-ї інстанції із заявою про відмову від заявленого цивільного позову та своє небажання і далі приймати участь в судових засіданнях та разом зі своїм представником адвокатом ОСОБА_19 покинули зал судового засідання. При цьому будь-яких зауважень від ОСОБА_10 стосовно порушення його права на участь в судовому розгляді на жодній зі стадій судового процесу не надходило і апеляційна скарга ОСОБА_10 не подавалась. Разом з тим, на адресу Київського апеляційного суду надійшло клопотання від представника потерпілого адвоката ОСОБА_19 про розгляд апеляційного скарги прокурора без її та потерпілого участі.

Висновок суду 1-ї інстанції про те, що ОСОБА_6 діяв в стані необхідної оборони, що виключає його кримінальну відповідальність на підставі вимог ст. 36 КК України, колегія суддів вважає обґрунтованим.

Відповідно до положень ст. 36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Не є перевищенням меж необхідної оборони і не має наслідком кримінальну відповідальність застосування зброї або будь-яких інших засобів чи предметів для захисту від нападу озброєної особи або нападу групи осіб, а також для відвернення протиправного насильницького вторгнення у житло чи інше приміщення, незалежно від тяжкості шкоди, яку заподіяно тому, хто посягає.

На переконання колегії суддів, умислу на вчинення умисного кримінального правопорушення у обвинуваченого ОСОБА_6 , як немає і необережної форми вини в його діях.

Досліджені докази у кримінальному провадженні суд 1-ї інстанції визнав належними, допустимими та такими, що узгоджуються між собою, і за встановлених обставин справи дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_6 діяв у стані необхідної оборони, що виключає його кримінальну відповідальність згідно вимог ст. 36 КК України, і доводами апеляційної скарги прокурора цього висновку суду не спростовано.

Таким чином, за викладених в апеляційній скарзі прокурора доводів, колегія суддів не встановила неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б потягли за собою скасування вироку суду та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді 1-ї інстанції, а отже вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 березня 2021 року щодо ОСОБА_6 , як законний, обгрунтований та вмотивований, має бути залишений без зміни, а апеляційна скарга старшого групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0003023 ОСОБА_7 без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу старшого групи прокурорів у кримінальному провадженні №0003023 ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 березня 2021 року щодо ОСОБА_6 без зміни.

Касаційна скарга може бути подана до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді _____________ ______________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4