ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/402/19 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/206/21 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Умисне вбивство
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

Головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

представника потерпілого - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 20 березня 2019 року відносно ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця с. Вільшани Дергачівського району Харківської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, який не одружений, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 1) 16 серпня 2013 року Дергачівським райсудом Харківської області за ч.ч.2,3 ст.185, ч.2 ст.187, ст. 102 ст.69, 70 КК України до 5 років позбавлення волі; 2) 23 лютого 2016 року Ленінським райсудом м. Харкова за ч.2 ст.186 КК України, до 2 років позбавлення волі; 3) 02 листопада 2018 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі,
визнано винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1.ст. 115 КК України і йому призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислено з моменту затримання 04.11.208 року.
Згідно вироку, 04 листопада 2018 року близько 18 години 00 хвилин, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись за місцем мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , зайшов у приміщення сараю на території вказаного домоволодіння, де побачив ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що знаходився в стані сильно алкогольного сп`яніння, та діючи за раптово виниклим умислом, з мотиву спрямованого на протиправне заподіяння смерті іншій людині, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх подальших дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, обома руками схопив сокиру, яка знаходилася у вищевказаному сараї поряд з ним, та перебуваючи у вертикальному положенні наніс ОСОБА_11 один удар лезом сокири в область життєво важливого органу, а саме голови, від якого останній впав на підлогу сараю, а ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 , підійшов до останнього та тримаючи сокиру обома руками за топорище - наніс лезом сокири не менше шести ударів в завушно-потиличну та скроневу області голови ОСОБА_11 справа, після чого зупинив свої протиправні дії.
В результаті вищевказаних, протиправних дій ОСОБА_7 , згідно висновку судово-медичної експертизи №12-19/350/18Дт від 14 грудня 2018 року ОСОБА_11 були нанесені наступні тілесні ушкодження:
голови: рублена рана №1 в правій скроневій області, рублена рана №2 правої вушної раковини, чотири рублені рани №№ 3,4,5,6 в правій завушній області, рублена рана №7 в правій завушно-потиличній області, три садна на лобі праворуч, садно та синець на лобі ліворуч, крововиливи у м`які покрови голови в проекції зовнішніх ушкоджень, розтрощення ділянки склепіння та основи черепу у вигляді багато-уламкового перелому луски правої скроневої кістки, правого соскоподібного відростку, що поширюється на всю площу середньої правої черепної ямки та частину правої задньої черепної ямки, розрив твердої мозкової оболонки з крововиливами над та під нею в проекції вказаного перелому, розрив та крововилив під м`які мозкові оболонки в правої скроневої долі, крововиливи під м`які мозкові оболонки по конвекситальній поверхні правої потиличної долі, в область полюсу правої потиличної долі, в області мозочку, в лівій лобній та скроневій долі, розтрощення речовини головного мозку правої скроневої долі; кінцівок: садно на третині лівого стегна.
Отримана ОСОБА_11 відкрита черепно-мозкова травма у формі розтрощення речовини головного мозку правої скроневої долі з розривами та крововиливами під м`які мозкові оболонки правої скроневої долі, крововиливів під м`які мозкові оболонки по конвекситальній поверхні правої потиличної долі в області полюсу правої потиличної долі в області мозочку в лівій лобній та скроневій долі крововиливів та розривів твердої мозкової оболонки в області багато-уламкового перелому черепа, розтрощення ділянки склепіння та основи черепу у вигляді багато-уламкового перелому луски правої скроневої кістки, правого соскоподібного відростку, що поширюється на всю площу правої середньої черепної ямки та частину правої задньої черепної ямки з наявністю зовнішніх ушкоджень: рубленої рани в правій скроневій області, рубленої рани правої вушної раковини, чотирьох рублених ран в праві завушній області, рубленої рани правої завушної області з переходом на потилицю праворуч, що смертельно ускладнилася гострим розладом мозкового кровообігу відносяться до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя, в результаті отримання якої наступила смерть останнього.
Синець та садна на обличчі, садно на лівому стегні ОСОБА_11 , як окремо так і сукупно відносяться до легкого тілесного ушкодження.
В апеляційній скарзі потерпіла просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та призначити ОСОБА_7 максимальне покарання, встановлене санкцією ч. 1 ст. 115 КК України.

Зазначає, що судом при призначенні покарання не враховано суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення; агресивну поведінку обвинуваченого під час скоєння злочину, яка виразилася у множинності (не менше 6 ) нанесених ударів безпомічному ОСОБА_11 ; дані про особу обвинуваченого, який ніде не працює, не одружений, немає сталих соціальних зв`язків, за місцем проживання характеризується негативно, раніше неодноразово судимий; визнання вини відбулося лише під впливом доказів, зібраних під час досудового розслідування. Крім того, судом необґрунтовано зазначені у вироку висновки щодо неправомірної поведінки жертви у зв`язку з перебуванням на подвір`ї засудженого без погодження з ним.

В запереченнях на апеляційну скаргу потерпілої обвинувачений ОСОБА_7 заперечує проти задоволення апеляційної скарги потерпілої, оскільки вважає її невмотивованою.

Крім того, обвинувачений просить застосувати до нього положення ч. 5 ст. 72 КК України, а саме зарахувати строк попереднього ув`язнення в строк відбування покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В своїй апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суд скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування своєї вимоги зазначає, що визнав себе винуватим, сподіваючись на менш суворе покарання ніж призначив йому суд першої інстанції.

Крім того, зазначає, що судом не надано оцінки факту протиправного перебування потерпілого в домоволодінні (сараї) ОСОБА_7 та вчинення щодо нього насильницьких дій.

Також вважає, що суд призначаючи покарання не врахував у якості обставин, що пом`якшують покарання: активне сприяння розкриттю злочину; скоєння злочину під впливом сильного душевного хвилювання (в стані афекту), знаходження потерпілого у стані алкогольного сп`яніння, що спровокувало обвинуваченого на конфлікт.

Також вказує про незаконність зазначення у вироку про наявність у нього судимостей, оскільки вони не відносяться до скоєного ним кримінального правопорушення.

У подальших доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_7 вказує, що його дії мали бути кваліфіковані за ст. 116, 118 КК України, оскільки мала місце самооборона, так як потерпілий ОСОБА_11 напав на нього першим.

Також вказує, що під час досудового розслідування до нього застосовувались катування зі сторони працівників правоохоронних органів.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який частково підтримав апеляційні скарги, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти апеляційної скарги потерпілої та підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого, представника потерпілої, які пітримав скаргу потерпілої та заперечував проти скарги обвинуваченого, дослідивши матеріали провадження колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно зі ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Положенням ч. 3 ст. 349 КПК України визначено, що суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавленні права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Однак суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 та ухвалення вироку.
Так, ухвалюючи вирок суд першої інстанції виклав формулюванні обвинувачення, визнаного доведеним, у якому зазначав зокрема, що ОСОБА_7 діючи за раптово виниклим умислом, з мотиву спрямованого на протиправне заподіяння смерті іншій людині, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх подальших дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, обома руками схопив сокиру, яка знаходилася у вищевказаному сараї поряд з ним, та перебуваючи у вертикальному положенні наніс ОСОБА_11 один удар лезом сокири в область життєво важливого органу, а саме голови, від якого останній впав на підлогу сараю, а ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 , підійшов до останнього та тримаючи сокиру обома руками за топорище - наніс лезом сокири не менше шести ударів в завушно-потиличну та скроневу області голови ОСОБА_11 справа, після чого зупинив свої протиправні дії.

У вироку суд констатував, що обвинувачений у вчиненому щиросердно розкаявся, підтвердив факт і обставини вчинення злочину як це вказано в обвинувальному акті, не заперечував проти розгляду справи у порядку, визначеному ч.3 ст. 349 КПК України
В той же час, із показів обвинуваченого в судовому засіданні в суді першої інстанції вбачається, що 04 листопада 2018 року близько 18,00 години він повертався з цвинтаря після поминів свого товариша, прийшов за місцем мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , але одразу зрозумів, що в домоволодінні знаходиться і порається хтось чужий, тому що в цей час обвинувачений нікого не чекав та не кликав до себе у гості. Тому обвинувачений одразу пішов до свого батька ОСОБА_12 , з яким вони і повернулися у двір дому обвинуваченого. Батько пішов у житловий будинок, а обвинувачений зайшов у приміщення сараю на території вказаного домоволодіння, де побачив якусь людину, одразу не пізнавши у темноті знайомого ОСОБА_11 , що знаходився в стані сильного алкогольного сп`яніння. Світло в сараї можна було включити тільки з його дальнього кута. Тому обвинувачений зайшов в сарай, гукнув - хто знаходиться в приміщенні, хотів включити світло, на питання йому ніхто не відповів. При цьому ОСОБА_11 вдарив його палкою у живіт, обвинувачений помилково та безпідставно вважаючи, що у темноті сараю ховаються і інші нападники - та діючи за раптово виниклим умислом на позбавлення життя нападника - обома руками схопив сокиру, яка знаходилася у вищевказаному сараї поряд з ним біля дверей, та перебуваючи у вертикальному положенні - наніс ОСОБА_11 один удар лезом сокири в область голови, а потім тримаючи сокиру обома руками за топорище - наніс лезом сокири не менше шести ударів в завушно-потиличну та скроневу області голови ОСОБА_11 справа, після чого зупинив свої дії. Одразу зрозумів, що убив людину,т.я. ОСОБА_11 не подавав ознак життя, тому обвинувачений пішов до батька у житловий будинок, просив викликати поліцію та швидку допомогу, не намагався сховати злочин, знаходився на місці пригоди доки приїхали працівники слідчих органів, він був затриманий та не ховався від правосуддя.
Таким чином із показів обвинуваченого вбачається, що він що він фактично не визнав своєї вини у вчиненні злочину за обставин, вказаних у вироку, оскільки як вбачається з його показів він вчинив дії в подальшому кваліфіковані як умисне вбивство у відповідь на завданий йому потерпілим удар палкою в живіт та вважаючи при цьому що в сараї ховаються інші нападники.

Враховуючи такі покази обвинуваченого суд першої дійшов помилкового висновку, що обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, а відтак і висновку про визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, навіть незважаючи на те, що як вказано у вироку обвинувачений підтвердив факт та обставини вчинення кримінального правопорушення як це вказано в обвинувальному аткі.
Реалізуючи та дотримуючись загальних процесуальних засад кримінального провадження, що містяться у главі 2 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, що обумовлює необхідність скасування оскаржуваного вироку та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції, що відповідає нормам ч. 1 ст. 412; п. 6 ч. 1 ст. 407; п.п. 1,3 ч. 1 ст. 409 КПК України, що не погіршує становище обвинуваченого.
Тобто вирок підлягає скасуванню лише внаслідок допущених судом істотних процесуальних порушень.
За наявності встановлених істотних процесуальних порушень, колегія суддів, в силу вимог ч.5 ст. 415 КПК України, позбавлена процесуальної можливості надавати оцінку іншим апеляційним доводам як обвинуваченого так і потерпілої..
У зв`язку із скасуванням вироку суду колегією суддів має бути вирішено питання про запобіжний захід ОСОБА_7 .
Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Відповідно до вимог п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Враховуючи, що на даний час не відпали ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були встановлені під час обрання та продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження і приходить до висновку про необхідність продовжити строку тримання під вартою, але не більше ніж на 60 днів.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, ст. 407 ч. 1 п. 6; ст. 409 ч. 1 п.1, 3; ст. 412 ч. 1; 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 20 березня 2019 року відносно ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді тримання під вартою продовжити до 18 червня 2021 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -

Судді -