Справа № 473/1078/21
Номер провадження1-кп/473/176/2021
В И Р О К
іменем України

"12" липня 2021 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі суду: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вознесенську Миколаївської області кримінальне провадження №0000034 за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вознесенська Миколаївської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, працює монтажником відеонагляду ВСС «Сік`юреті», розлученого, має на утриманні одну малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.129 КК України,

Сторони кримінального провадження та інші учасники кримінального провадження:
прокурор ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
захисник адвокат ОСОБА_6 ,
обвинувачений ОСОБА_3 ,
потерпілий ОСОБА_7 ,
представник потерпілого адвокат ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
21.02.2021 року о 13 годині 26 хвилин в будівельно-господарському супермаркеті «33 квадратних метрів», що розташований за адресою: Миколаївська область, місто Вознесенськ, вулиця Київська, 242-Б, ОСОБА_3 , на підґрунті неприязних відносин, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , реалізуючи який, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у виді тілесних ушкоджень ОСОБА_7 та бажаючи їх настання, навмисно наніс один удар кулаком правої руки в область лівого ока потерпілого, після чого заподіяв один удар в область скроневої ділянки голови, а також два удари кулаком в область тім`яної ділянки голови.
В результаті умисних, протиправних дій ОСОБА_3 . ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді: суцільного крововиливу на нижньому та верхньому повіці лівого ока, в скроневій ділянці зліва з крововиливом у видимому склеру ока та два коровиливи в тім`яній ділянці зліва та справа, які за ступеням тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Крім того, 21.02.2021 року о 13 годині 26 хвилин в будівельно-господарському супермаркеті «33 квадратних метрів», що розташований за адресою: Миколаївська область, місто Вознесенськ, вулиця Київська, 242-Б, ОСОБА_3 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, в словесній формі виразив погрози вбивством ОСОБА_7 особисто останньому та через третіх осіб.
При цьому, ОСОБА_7 , враховуючи виниклу обстановку, сприйняв дану погрозу як реальну загрозу його життю та у нього були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину за ч.1 ст.129 КК України не визнав повністю, за ч.1 ст.125 КК України вину визнав частково, оспорював кількість ударів та механізм нанесення. Пояснив суду, що в лютому місяці він перебував на своєму робочому місці, куди свідок ОСОБА_9 , яка на той час була бухгалтером (з якою він співмешкає), принесла документи на «переміщення», тоді потерпілий затефонував йому та сказав надати слухавку ОСОБА_9 та вона послухала та пішла на своє робоче місце в пригніченому стані, в якому вона часто перебувала вдома ввечері через ставлення потерпілого до неї. Та оскільки потерпілий мав упереджене ставлення до них, він пішов до нього в кабінет, звідки витягнув його (як саме не пам`ятає) та наніс удари кулаком або долоню (точно не пам`ятає) та куди саме також не пам`ятає, при цьому допускає, що можливо по обличчю бив, кількість ударів не пам`ятає. Висловлювався на адресу потерпілого нецензурною лайкою. При цьому обвинувачений заперечує факт висловлювання будь-яких погроз вбивством особисто потерпілому, так саме як висловлювання погроз вбивством через третіх осіб, разом з тим під час допиту посилається, що деталі вчиненого не пам`ятає. Під час допиту вказує, що коли спускався вказав: «навішаю на виході», та не вкладав і ці слова ніякого смислу, разом з тим в попередньому судовому засіданні під час дослідження відеодисків щодо обставин справи повідомляв, що при висловлюванні «навішаю на виході», мав на увазі провчу, дам ляпаса.
Проте, вина обвинуваченого підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами:
Так, потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що 21.02.2021 року знаходився на своєму робочому місці в службовому кабінеті за пультом та здійснював нагляд по відеокамерам, оскільки в його обов`язки входить, зокрема, контроль за роботою працівників магазину. Свідок ОСОБА_10 знаходилася біля обвинуваченого ОСОБА_11 , проте на ресепшні, на її робочому місці, її чекали три клієнти. Тому він по службовому телефону зателефонував ОСОБА_11 та сказав, щоб він передав слухавку ОСОБА_10 , та сказав, щоб вона повернулася на своє робоче місце. Потім він, перебуваючи на своєму робочому місці в кабінеті, почув сильний стук, та подумав, що трапився пожар або хтось помер, та вікрив двері, та не встиг вийти, як отримав серію ударів від обвинуваченого, які наносилися рукою в ділянку обличчя, кулаком в голову та логтем по голові, в результаті чого він впав, потекла кров, розбита була брів, ліва частина обличчя, гулі на голові. Наносячи удари, обвинувачений неодноразово повторював: «я тебя уб`ю, заріжу», «повішаю за магазином», та висловлювався нецензурною лайкою та пішов.
При цьому, потерпілий посилався на те, що враховуючи виниклу обстановку, характер спричинених ушкоджень, неадекватні дії обвинуваченого, його «погрожуючий» вигляд, він сприйняв дані погрози як реальні загрози своєму життю та, виходячи із вищевикладеного, у нього були реальні підстави побоюватися здійснення ціх погроз, тому і викликав поліцію. 21.02.2021 року повідомив поліцію про спричинені тілесні ушкодження ОСОБА_3 , та через чотирі дні щодо отриманих погроз вбивством через свій шоковий стан. Раніше ніяких конфліктів з обвинуваченим ОСОБА_3 та свідком ОСОБА_9 не було.
Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що працює менеджером-продавцем в магазині «33 кв.м». О 13.30 годині три місяці потому він пішов обідати, разом з ним були ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 . Почув крики, багато нецензурної лайки зі сторони обвинуваченого на адресу потерпілого, що саме кричав не пам`ятає, та побачив як обвинувачений йшов з кабінету останнього. Після приїзду поліції свідок побачив у потерпілого синець та розбите обличчя.
Свідок ОСОБА_16 суду пояснив, що працює охоронцем в магазині «33 кв.м». 21.02.2021 року обвинувачений пробіг повз нього на другий поверх без перевірки на металодетекторі на службовий вхід, свідок побіг за ним на другий поверх. Тоді свідок чув звуки ударів та багато нецензурної лайки на адресу потерпілого, після чого свідок ОСОБА_16 побіг на другий поверх побачив, як ОСОБА_7 піднімається з пола, а ОСОБА_3 вже йшов назустріч свідку, продовжував кричати нецензурною лайкою, у тому числі «Повішаю за магазином».
Свідок ОСОБА_17 суду пояснила, що працює бухгалтером в магазині «33 кв.м», в день події у неї був вихідний, наступного дня вона дізнавалася, що обвинувачений вдарив потерпілого, раніше ніяких сварок між ними свідок не бачила. Зокрема, ОСОБА_7 висловлював зауваження з приводу запізнення та перебування на своїх робочих місцях.
Свідок ОСОБА_9 пояснила суду, що є співмешканкою обвинуваченого, раніше працювала бухгалтером в магазині «33 кв.м», займалася оформленням доставки товару та повинна була розносити відповідну документацію продавцям та пішла у відділ електротоварів, де був обвинувачений ОСОБА_11 , та на його телефон зателефонував потерпілий ОСОБА_7 та сказав, щоб він передав свідку слухавку та наказав їй у суворому тоні, щоб вона йшла на своє робоче місце, що вона і зробила та образилася на таке зауваження. Крім того, свідок вказала суду, що у потерпілого до неї було упереджене ставлення.
Крім того, вина обвинуваченого підтверджується письмовими доказами, а саме:
- Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 21.02.2021 року, відповідно до якого прийнята заява від потерпілого за фактом спричинення телесних ушкоджень ОСОБА_3 (т.1, а.п.50);
- Висновком експерта №73 від 23.02.2021 року, відповідно до якого у потерпілого ОСОБА_7 виявлено суцільний крововилив на нижньому повіці лівого ока, в скроневій ділянці зліва з крововиливом на нижньому та верхньому повіці лівого ока, в скроневій ділянці зліва з крововиливом видиму склеру ока. Два крововиливи в тімяній ділянці зліва та справа. Крововиливи виникли від дії тупого (тупих) предмета (предметів) як з обмеженою та і з необмеженою контактуючою поверхнею. Не виключається вірогідністьутворення крововиливів в час, вказаний постраждалим 21.02.2021 року біля 13-25 год.; крововиливи відносяться до легких тілесних ушкоджень. На крововиливах не відобразилися поверхня травмуючого предмета (предметів). Не виключається вірогідність утворення крововиливів від удару (ударів) руками, ногами чи іншими предметом (предметами). Виключається вірогідність утворенні їх внаслідок падіння з положення стоячи та ударі об тверду поверхню. Вірогідно постраждалий знаходився обличчям до травмуючого предмета (предметів) в момент спричинення крововиливів;
-Протоколами огляду предметів від 24.02.2021 року, відповідно до яких зафіксовані на компакт дисках виявленні відомостей щодо обставин вчинення кримінальних правопорушень обвинуваченим (т.1, а.п.57-65, 72-76);
- Речовими доказами (т.1, а.п.66, 77);
- Протоколом прийняття заяви від 25.02.2021 року, відповідно до якого прийнята заява від потерпілого ОСОБА_7 , в якій останній просить притягнути до відповідальності ОСОБА_3 , який в ході сварки спричинив йому тілесні ушкодження та погрожував вбивством (т.1, а.п. 67).
Аналіз та оцінка приведених в сукупності доказів приводять суд до переконання доведеності вини обвинуваченого в пред`явленому йому обвинувачені.
Суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч.1 ст.125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, та за ч.1 ст.129 КК України, тобто погроза вбивством, якщо були реальні підстави здійснення цієї погрози.
Суд не приймає до уваги позицію сторони захисту щодо відсутності ознак об`єктивної сторони у складі кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.129 КК України, за якою обвинувачується ОСОБА_3 . Суд прийшов до таких висновків, виходячи із такого.
Як випливає із змісту ст.129 КК України, обов`язковою ознакою складу злочину є реальність погрози вбивством, якою вона буває у всіх випадках, коли потерпілий має підстави боятися її виконання, тобто, потерпілий має сприймати її такою, що може здійснитися. Така реальність встановлюється судом у кожному окремому випадку, виходячи з конкретних обставин справи. При визначенні реальності погрози вбивством слід враховувати як суб`єктивні так і об`єктивні критерії, зокрема, з`ясування форми, характеру, місця, часу, обстановки її встановлення, особу винного, характер попередніх відносин між винним і потерпілим.
Ознаки об`єктивної сторони погрози вбивством полягають у висловленні погрози позбавленням особи життя за наявності реальних підстав побоюватися здійснення такої погрози.
Реальність погрози визначається достатністю підстав побоюватися її виконання, які в кожному випадку є різними. Також має значення сприйняття погрози самим потерпілим, а також і присутніми при цьому іншими особами.
Судом встановлено на підставі пояснень потерпілого, що в даному випадку мала місце реальність погрози, з чітко визначеним характером, саме вбивством останньому зі сторони обвинуваченого, а висловлювання зокрема «уб`ю», «заріжу» мали тільки пряме значення, та потерпілий мав підстави побоюватися її виконання, тобто, потерпілий сприймав її такою, що може здійснитися, оскільки враховував виниклу обстановку, характер спричинених ушкоджень, неадекватні дії обвинуваченого, його «погрожуючий» вигляд.
Додатково ці обставини, на думку суду, підтверджені поясненнями свідка ОСОБА_16 , який був на місці події.
Таким чином, невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_3 суд розцінює як спосіб захисту та спосіб уникнути відповідальності за скоєне та відсутність критичного аналізу своїх дій.
Обставин, які пом?якшують та обтяжують покарання обвинуваченому, згідно зі ст.ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.
Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідності зі ст.65 КК України, суд враховує те, що обвинувачений вчинив сукупність проступків, які є умисними проти життя і здоров`я особи.
Крім того, при призначенні покарання обвинуваченому, суд бере до уваги ст.3 Загальної декларації прав людини, де зазначається, що кожна людина має право на життя, свободу та особисту недоторканність. Згідно ст.2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право на життя є невід`ємним правом людини, яке охороняється законом. У ст.3 Конституції України закріплено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст.27 Конституції України, кожна людина має невід`ємне право на життя, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя, а обов`язок держави - захищати життя людини. Формою державного захисту життя та особистої недоторканності людини є встановлення кримінальної відповідальності за кримінальні правопорушення проти життя і здоров`я. Кримінальні правопорушення проти життя та здоров`я особи це суспільно небезпечні та протиправні діяння, що посягають на життя й здоров`я особи, руйнують і спотворюють ці найцінніші блага, а також наражають на небезпеку заподіяння їм шкоди.
Крім того, суд враховує особу винного, який характеризується за місцем проживання позитивно, раніше не судимий, проходив військову службу у ЗСУ, у лікаря нарколога та психіатра на обліках не перебуває, має малолітню дитину, працює.
Виходячи із вищевикладеного, суд вважає необхідним призначити обвинуваченому покарання із застосуванням ч.1 ст.70 КК України в межах санкцій статей, за якими пред`явлене обвинувачення, яке буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Долю речових доказів вирішити на підставі ст.100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370-374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_18 визнати винним у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст.125 КК України, ч.1 ст.129 КК України та призначити покарання:
- за ч.1 ст.125 КК України 200 годин громадських робіт;
- за ч.1 ст.129 КК України 1 рік обмеження волі;
На підставі ч.1 ст.70 КК України, остаточно ОСОБА_18 призначити покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим 1 рік обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_18 від відбування призначеного покарання звільнити з іспитовим строком на 1 рік.
Відповідно до ст.76 КК України, покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Речові докази: компакт диски № 1, №2, № 3, № 4, № 5, № 6 залишити в матеріалах кримінального провадження (т.1, а.п.66, 77).
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_19