Номер провадження: 11-кп/813/1340/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2021 року про продовження йому строку тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000427 від 16 квітня 2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.27, ч.3 ст.307 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2021 року ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.27, ч.3 ст.307 КК України був продовжений строк тримання під вартою на 60 днів до 08 червня 2021 року. Розмір раніше визначеної застави - залишений без змін.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити йому запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що він визнав свою вину та зобов`язується не порушувати покладені на нього процесуальні обов`язки, за першою вимогою з`являтися до суду. Крім того зазначив про незадовільний стан свого здоров`я, оскільки хворіє на гепатит С та віл-інфекцію і в умовах слідчого ізолятору він не має можливості отримувати необхідні медичні препарати.

До початку апеляційного розгляду від захисника ОСОБА_7 надійшла заява в якій вона просила розглянути апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 без участі захисника та наполягала на її задоволенні.

Прокурор Приморської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_8 також надіслала заяву, в якій просила розглянути апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 без участі прокурора та просила відмовити в її задоволенні.

Обвинувачений ОСОБА_6 не звертався до Апеляційного суду з заявами про його бажання приймати участь під час апеляційного розгляду.

Враховуючи викладене, колегія суддів, керуючись ч.1 ст.406 КПК України, вважає за можливе ухвалити судове рішення за результатами розгляду вищевказаної апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 в письмовому провадженні.

Мотиви апеляційного суду.

Дослідивши матеріали судового провадження та доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Частиною 1 ст.404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Абзацом 2 ч.2 ст.392 КПК України передбачено, що ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до положень ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Відповідно до положень ст.407 КПК України, постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що в провадженні Київського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000427 від 16 квітня 2020 року, а тому на даному етапі питання щодо обґрунтованості обвинувачення, оцінки доказів та встановлення вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.2 ст.27, ч.3 ст.307 КК України, відноситься до компетенції суду першої інстанції за результатами судового розгляду.

Оскаржуваною ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2021 року обвинуваченому ОСОБА_6 був продовжений строк тримання під вартою, оскільки суд дійшов висновку про те, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України та зазначені в ухвалі про застосування запобіжного заходу, не зменшилися, і на сьогоднішній день жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти встановленим ризикам.

Обставини, передбачені ч.2 ст.183 КПК України, які могли бути перешкодою для продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, судом першої інстанції встановлені не були.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна.

Таким чином, враховуючи тяжкість покарання, у разі доведеності його вини, існує ризик того, що обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватись від суду з метою уникнути кримінальної відповідальності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризик переховування підозрюваного від суду підтверджується також тим, що обвинувачений ОСОБА_6 не одружений, не має утриманців та постійного місця роботи.

Викладені обставини свідчать про відсутність у ОСОБА_6 міцних соціальних зв`язків.

Апеляційний суд звертає увагу на обставини злочину, вчинення якого інкримінується ОСОБА_6 , а саме особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, що свідчить про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, вказує на актуальність існування ризику переховування обвинуваченого від суду.

В свою чергу відсутність у ОСОБА_6 постійного місця роботи, а отже і джерел доходу доводять, що перебуваючи на свободі обвинувачений може продовжити злочинну діяльність.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою на даному етапі судового розгляду не зможе запобігти заявленим прокурором ризикам та не дозволить контролювати місце перебування ОСОБА_6 , який у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу цілком ймовірно може вдатись до спроб зникнути з поля зору правоохоронного органу.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він хворіє на гепатит С та віл-інфекцію і в умовах слідчого ізолятору він не має можливості отримувати необхідні медичні препарати апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки до апеляційної скарги не додано жодних медичних документів, які підтверджують захворювання ОСОБА_6 та його незадовільний стан здоров`я.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

На підставі викладеного апеляційний суд вважає, що на даному етапі судового розгляду лише запобіжний захід у виді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 та зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, які були встановлені судом першої інстанції.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про наявність підстав для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу є необґрунтованими, а суд першої інстанції встановив обставини, передбачені ч.3 ст.199 КПК України, що в свою чергу свідчить про наявність правових підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 .

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 197, 199, 309, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 532 КПК, апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2021 року, якою ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.27, ч.3 ст.307 КК України був продовжений строк тримання під вартою на 60 днів до 08 червня 2021 року включно залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4