Номер провадження: 11-кп/813/1801/21
Номер справи місцевого суду: 523/5727/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.08.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на ухвалу Суворовського райсуду м. Одеси від 21.07.2021, якою під час судового розгляду кримінального провадження №0000058 від 16.01.2020 стосовно:

ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ), який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Нікополь, Дніпропетровської області, громадянина Ізраїлю, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави,

ОСОБА_12 ( ОСОБА_13 ), який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Бака, держави Ізраїль, громадянина держави Ізраїль, проживаючого за адресою: Держава Ізраїль, м. Бака, зі слів раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави,

ОСОБА_9 ( ОСОБА_14 ), який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Фіргана респ. Узбекистан, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави,

ОСОБА_15 ( ОСОБА_16 ), який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Бака держави Ізраїль, громадянина держави Ізраїль, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , зі слів раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції від 21.07.2021 в процесі судового розгляду обвинувального акту в межах кримінального провадження №0000058 від 16.01.2020 за обвинуваченням ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307 КК України було залишено без задоволення клопотання захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_17 про зміну запобіжного заходу, а також задоволено клопотання прокурора та продовжено строк застосування стосовно обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 та ОСОБА_19 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на 60 діб, тобто до 18.09.2021 включно, а також визначено розмір альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави 6000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 13 620 000 грн. стосовно кожного.

Мотивуючи своє рішення, суд послався на те, що прокурором було доведено існування на теперішній час ризиків переховування обвинувачених від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків в цьому кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення, а також недостатність застосування інших, більш м`яких, запобіжних заходів з огляду на те, що обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 та ОСОБА_19 на території України не проживають, не працевлаштовані, не мають легальних доходів, являються громадянами держави Ізраїль, будь-які соціальні зв`язки в Україні у них відсутні, мають сталі зв`язки із співучасниками по даному кримінальному провадженню, обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 12-ти років із конфіскацією майна, судовий розгляд не розпочатий, не допитані обвинувачені, не досліджені письмові докази.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_17 не погодився із оскаржуваною ухвалою, зазначивши, що вона постановлена із порушенням норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне:

- поза увагою суду залишилось те, що його підзахисний знаходиться під вартою понад 7 місяців, натомість, матеріали справи не доводять участі останнього у вчиненні інкримінованих йому злочинів, а сам факт затримання ОСОБА_17 у складському приміщенні, в якому потім були виявлені наркотичні засоби, також не свідчать про причетність обвинуваченого до жодних дій щодо цих наркотичних засобів;

- судом не враховано того, що ОСОБА_20 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, у нього вилучені документи, які надають можливість виїзду за кордон, є хворі дитина та батьки, з якими він не має змоги спілкуватись, він орендує житло в Україні;

- визначення судом альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 13 620 000 грн. свідчить про штучне та навмисне створення перешкод ОСОБА_21 у користуванні своїм правом на заставу, оскільки такий її розмір є непомірним для обвинуваченого, який до теперішнього часу не вніс вказану суму та його річний сукупний дохід складає у доларовому еквіваленті 12 203 доларів США.

Посилаючись на викладене, захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нову ухвалу, якою змінити обвинуваченому ОСОБА_21 розмір альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, визначивши заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 190 320 грн.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 зазначила, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та невмотивованою з наступних підстав:

- поза увагою суду залишилось те, що жоден із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не доведений, натомість, досудове розслідування завершено, справу передано до суду, всі матеріали зібрані, свідки допитані, всі документи вилучено та на них накладено арешт, а посилання на вартість вилученої речовини є абсурдним, оскільки її визначив орган досудового розслідування самостійно, без будь-яких на те повноважень;

- суд не врахував, що її підзахисний має чітку та обґрунтовану правову позицію щодо доведеності своєї невинуватості та непричетності до інкримінованих злочинів, має кошти для існування, нерухомість та приватне підприємство в Україні, міцні соціальні зв`язки, зокрема, має брата, одружений, має на утриманні малолітню дитину, хворих батьків похилого віку, не судимий, позитивно характеризується, у розшуку не перебував;

- визначений слідчим суддею розмір альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у сумі 13 620 000 грн. є необґрунтованим та заздалегідь непомірним для родини обвинуваченого.

Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід ОСОБА_10 з тримання під вартою на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_4 або виключно заставу у розмірі, передбаченому п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України.

Зазначена ухвала суду 1-ої інстанції в частині продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_15 в апеляційному порядку не оскаржується.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників, які підтримали доводи апеляційних скарг та просили їх задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти їх задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання апеляційного суду, суд зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався з огляду на наступне.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Суворовському райсуді м. Одеси знаходиться кримінальне провадження №0000058 від 16.01.2020 за обвинуваченням ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307 КК України.

Відповідно до положень ч.ч. 1-3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з приписом п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України, судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Статтею 422-1 КПК України визначений порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Разом з тим, аналіз зазначеної норми кримінального процесуального закону свідчить про те, що апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки має право витребувати із суду 1-ої інстанції лише оскаржувану ухвалу та відповідне клопотання сторони обвинувачення, якщо таке подавалось (заявлялось).

За викладених обставин колегія суддів критично оцінює посилання захисника ОСОБА_7 щодо недоведеності доказами причетності його підзахисного ОСОБА_17 до вчинення інкримінованих йому злочинів та зауважує, що такі твердження є передчасними з огляду на те, що на теперішній час судом досліджуються докази, тобто триває стадія судового розгляду, в ході якої, з огляду на положення ст.ст. 89, 94 КПК України, буде надана відповідна оцінка діям обвинуваченого та обґрунтованості самого обвинувачення в цілому.

Проте, всупереч твердженням сторони захисту про недоведеність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та зважаючи на обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_10 та ОСОБА_21 злочинів, пов`язаних із контрабандним переміщенням через митний кордон України з приховуванням від митного контролю та незаконним зберіганням наркотичного засобу (кокаїн) в особливо великих розмірах, їх характеру, тяжкості та суспільної небезпечності, а також можливої міри покарання, яка може бути їм призначена у разі визнання винуватими (відповідно до санкції ч. 3 ст. 305 КК України позбавлення волі на строк від 10-ти до 12-ти років з конфіскацією майна), колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховування обвинувачених від суду.

Додатковим підтвердженням існування зазначеного ризику слугує також характеристика осіб обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_17 , які є громадянами іншої держави держави Ізраїль, на території України не проживають, не працевлаштовані, тобто законних засобів до існування не мають, будь-які соціальні зв`язки в Україні відсутні.

Водночас, враховуючи те, що судовий розгляд кримінального провадження на теперішній час триває та ще не завершено, не допитані свідки та не досліджені письмові докази, колегія суддів, погоджуючись із висновком суду, зауважує на тому, що в даному провадженні об`єктивно існує також ризик незаконного впливу обвинувачених на свідків.

На існування ризику вчинення обвинуваченими іншого кримінального правопорушення вказує те, що обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_20 не мають законних джерел прибутку на території України та інкриміновані останнім кримінальні правопорушення пов`язані із контрабандою, незаконним придбанням та зберіганням наркотичного засобу, обіг якого обмежено кокаїну, в особливо великому розмірі, а саме вагою брутто 122, 188 кг.

Апеляційний суд критично оцінює доводи захисника ОСОБА_8 щодо наявності у обвинуваченого ОСОБА_10 міцних соціальних зв`язків, зокрема, брата, дружини, малолітньої дитини на утриманні, хворих батьків, а також позитивної характеристики, оскільки зазначені доводи жодними документальними доказами не підтверджені.

З таких само мотивів колегія суддів не приймає до уваги посилання захисника ОСОБА_7 на те, що обвинувачений ОСОБА_20 орендує житло в Україні, оскільки належних підтверджень зазначеним обставинам стороною захисту надано не було.

Водночас, апеляційний суд враховує доводи захисника ОСОБА_7 щодо наявності у обвинуваченого ОСОБА_17 на утриманні хворої дитини та батьків, проте зазначає, що вказані обставини, враховуючи все встановлене колегією суддів вище, не можуть беззаперечно гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти встановленим вище ризикам у разі застосування більш м`якого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу.

Окрім того, апеляційний суд також враховує суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», оскільки злочини, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_20 та ОСОБА_10 , пов`язані із незаконним зберіганням та контрабандою наркотичного засобу, обіг якого обмежено кокаїну в особливо великому розмірі, який в свою чергу має негативний вплив на осіб, які вживають зазначені речовини, що в подальшому тягне за собою систематичність такого вживання та подальші непоправні наслідки для осіб, які вживають такі речовини, їх родин та суспільства в цілому.

Водночас, оцінюючи посилання захисників на непомірність для обвинувачених ОСОБА_17 та ОСОБА_10 визначеної в якості альтернативного запобіжного заходу застави в розмірі 13 620 000 грн., апеляційний суд вважає за необхідне звернути особливу увагу на наступне.

Згідно п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину встановлюється у розмірі від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Разом із тим, абз. 2 зазначеної ч. 5 ст. 182 КПК України передбачає, що у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Окрім того, позиція ЄСПЛ стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та визначення її розміру цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28.09.2010, в якому Суд зазначає, що розмір застави має оцінюватись в першу чергу «з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі».

На переконання апеляційного суду, на теперішній час проблема наркозлочинності прямо порушує права всіх людей (в тому числі й тих, що не вживають наркотичні речовини) на життя та здоров`я, безпечне середовище, а вживання наркотичних засобів та психотропних речовин наносить невиправну шкоду життю та здоров`ю особи, які відповідно до Конституції України визнаються найвищою соціальною цінністю та потребують пріоритетного захисту з боку держави.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що саме розмір наркотичного засобу, обіг якого обмежено кокаїну (122 кг) та можливий прибуток від його збуту являються тими виключними обставинами, які надали право суду в даному конкретному випадку вийти за межі встановлення розміру застави, передбачені законом для злочинів зазначеної категорії та визначити обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_21 заставу у розмірі, який перевищує триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме у розмірі 6000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, яка здатна забезпечити виконання ними покладених на них обов`язків та буде достатньою для запобігання вищенаведеним ризикам.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру інкримінованих обвинуваченим злочинів, судом 1-ої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а стосовно ОСОБА_10 та ОСОБА_17 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підлягають залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинувачених залишенню без змін як законна, обґрунтована та вмотивована.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 183, 194, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_17 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського райсуду м. Одеси від 21.07.2021, якою стосовно ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , обвинувачених у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307 КК України на стадії судового розгляду кримінального провадження №0000058 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 18.09.2021 із визначенням застави у розмірі 13 620 000 грн. залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4