КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №756/847/17. Провадження №11-кп/824/2222/2021. Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 3 ст. 27, п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України Суддя-доповідач у апеляційній інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
Іменем України

4 червня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в режимі ВКЗ із Державною установою "Ізолятор тимчасового тримання" ГУ НП у місті Києві матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 , який діє у захист прав та інтересів обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 16 березня 2021 року,

за участю сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_8
сторони захисту адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

у с т а н о в и л а:

Цією ухвалою місцевого суду, постановленою у кримінальному провадженні № 0002037 від 05.08.2016 року, щодо обвинуваченого:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився в м. Горлівка, Донецької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що тримається під вартою в ІТТ ГУ НП у місті Києві,

який обвинувачується органами досудового розслідування у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, п. п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України,

продовжений строк тримання під вартою на 60 діб, тобто до 15 травня 2021 року включно.

Залишено без задоволення клопотання сторони захисту про скасування запобіжного заходу.

Задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом

першої інстанції обставини

Ухвала мотивована тим, що враховуючи наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, особу обвинуваченого, ступінь тяжкості інкримінованих кримінальних правопорушень, існують підстави вважати, що обвинувачений може ухилитись від явки до суду, незаконно впливати на свідків, на підставі чого жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде дієвим і не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із ухваленим рішенням суду першої інстанції, адвокат ОСОБА_6 , який діє у захист прав та інтересів обвинуваченого ОСОБА_7 , вважаючи ухвалу суду незаконною, необґрунтованою та невмотивованою, подав апеляційну скаргу в якій просить: скасувати ухвалу від 16.03.2021 Оболонського районного суду міста Києва у справі №756/847/17 та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання від 16.03.21 прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0002037; змінити ОСОБА_7 запобіжний захід на інший альтернативний, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що суд в порушення вимог п. 5 ч. 1 ст. 184 КПК України прийняв до уваги обставини, викладені в клопотанні прокурора щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, без посилання на відповідні матеріали.

Вказує, що не існує ризику тиску на свідків, оскільки досудове розслідування в даному кримінальному провадженні вже давно завершено та ризику втечі, оскільки судом залишено міру запобіжного заходу у вигляді застави.

Зазначає, що ОСОБА_7 тримається під вартою понад строк, передбачений п. 2 ч. 3 ст. 197 КПК України, та судом не враховано, що з дня вчинення кримінального правопорушення минуло вже 15 років та у зв`язку з цим застосовуються положення ст. 49 КК України.

Наголошує на тому, що суд безпідставно тримає ОСОБА_7 під вартою.

Позиції учасників судового провадження

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисників, які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила рішення місцевого суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви Суду

Як убачається з матеріалів справи, в провадженні Оболонського районного суду міста Києва перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0002037 від 05.08.2016 року відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, п. п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 16 березня 2021 року задоволено клопотання прокурора та продовжено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк тримання під вартою на шістдесят діб, тобто до 15.05.2021 року включно.

З таким рішенням суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, зважаючи на наступне.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці. Законність тримання під вартою необхідно оцінювати, виходячи з особливостей конкретної справи. Проте продовження строку тримання під вартою можливо виправдати, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу права, передбаченого ст. 5 Конвенції (рішення у справі "Lavents v. Latvia" п. 70).

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї статті передбачено, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці. Законність тримання під вартою необхідно оцінювати, виходячи з особливостей конкретної справи. Проте, Європейський Суд з прав людини, зокрема у справі «Лабіта проти Італії» зазначив, що продовжуване утримання особи під вартою може бути виправдане у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують щодо обвинуваченого ОСОБА_7 продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Таким чином, при позбавленні особи волі та продовженні такого заходу забезпечення кримінального провадження, суд повинен враховувати особливості конкретної справи, в якій необхідне тривале утримання особи під вартою у зв`язку з привалюванням суспільного інтересу та безпеки суспільства над правилом поваги до особистої свободи особи.

Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Враховуючи, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким, а також приймаючи до уваги існування обґрунтованих ризиків, що обвинувачений може ухилятись від суду чи незаконно впливати на свідків, а також з урахуванням того, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається в своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд в порушення вимог п. 5 ч. 1 ст. 184 КПК України прийняв до уваги обставини, викладені в клопотанні прокурора щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, без посилання на відповідні матеріали, є необґрунтованими, оскільки питання щодо продовження строків тримання під вартою розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів провадження вбачається, що при продовженні строків тримання під вартою ОСОБА_7 суд враховував не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні тяжкого злочину, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання ОСОБА_7 під вартою.

Апелянт вказує, що не існує ризику тиску на свідків, оскільки досудове розслідування в даному кримінальному провадженні вже давно завершено та ризику втечі, оскільки судом залишено міру запобіжного заходу у вигляді застави.

Апеляційний суд зазначає, що завершення досудового розслідування в кримінальному провадженні не може слугувати підтвердженням належної процесуальної поведінки ОСОБА_7 та відсутності ризиків, з якими закон пов`язує можливість застосування або продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, оскільки судом під час вирішення питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 враховано не лише його втечу з-під варти, а й інші обставини, зокрема те, що він тривалий час переховувався від слідства та суду, має громадянство інших країн, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, що спричинило загибель людини, а також те, що відносно ОСОБА_7 наявні й інші кримінальні провадження, за якими він також обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень.

Отже, ризик переховування від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності є цілком обґрунтованим та реальним.

Посилання захисника на те, що суд безпідставно тримає ОСОБА_7 під вартою є необґрунтованими, оскільки суд прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому врахував дані про особу обвинуваченого в їх сукупності, дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Щодо доводів апелянта про тримання ОСОБА_7 під вартою понад строк, передбачений ст. 197 КПК України та необхідність застосування положень ст. 49 КК України, то апеляційний суд зазначає, що ці питання, за наявності для цього відповідних підстав, підлягають з`ясуванню та перевірці в суді першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження по суті.

Крім того, характер висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення в сукупності з конкретними обставинами кримінального провадження, переконливо доводить, що суспільний інтерес, незважаючи на існування презумпції невинуватості, як переважував, так і досі переважує вимоги забезпечення поваги до особистої свободи обвинуваченого.

З огляду на вказане, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких адвокат просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Крім цього, на час розгляду судом апеляційної інстанції апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 , який діє у захист прав та інтересів обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 16 березня 2021 року строк дії якої вже закінчився. 23.04.2021 року ухвалою Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_7 було продовжено строк тримання під вартою з 23.04.2021 року по 22.06.2021 року.

Зважаючи на викладене, рішення місцевого суду є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки постановлене згідно норм матеріального права з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, натомість доводи та твердження захисника обвинуваченого, про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, в зв`язку з чим приходить до остаточного висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 194, 199, 404, 405, 407, 418 ч. 1, 419, 336, 4221 ч. 4 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 16 березня 2021 року, якою ОСОБА_7 продовжений строк тримання під вартою на 60 діб, тобто до 15 травня 2021 року включно; залишено без задоволення клопотання сторони захисту про скасування запобіжного заходу; задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, залишити без змін.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє у захист прав та інтересів обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_10 р о л ь