Справа №639/2555/21
1-в/639/264/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 червня 2021 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника установи виконання покарань ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Харкові подання адміністрації ДУ «Холодногірська виправна колонія (№18)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відносно засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, до арешту не працював, засудженого вироком Московського районного суду м. Харкова від 02.03.2017 року за ч. ч. 2, 3 ст. 185, ст. ст. 70, 71 КК України до 5 років позбавлення волі, -

В С Т А Н О В И В:

До Жовтневого районного суду м. Харкова звернулася адміністрація ДУ «Холодногірська виправна колонія №18» з поданням про умовно дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України засудженого ОСОБА_5 ..

Подання обґрунтовано тим, що ОСОБА_5 позитивно характеризується, відбув більш ніж 2/3 призначеного строку покарання, заохочувався адміністрацією установи, сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 підтримав дане подання та просив суд його задовольнити, посилаючись на те, що своєю поведінкою та ставленням до праці засуджений довів своє виправлення, вину у скоєнні злочинів визнав повністю, щиро розкаюється. Представник ДУ «Холодногірська виправна колонія (№ 18)» також підтримав подання.
Прокурор проти задоволення подання заперечував, посилаючись на те, що засуджений не довів свого виправлення на теперішній час, оскільки зміна поведінки засудженого на кращу, на його думку, виражена формально, належних доказів реального доведення засудженим свого виправлення суду не надано.
Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Вимогами п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної комісії (п.13 постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року).

Так, згідно положень п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, суду слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення після фактичного відбуття засудженим, зокрема, не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

За змістом даної норми умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.

Про необхідність перевірки під час розгляду питання щодо можливості умовно-дострокового звільнення засудженого обставин його поведінки, ставлення до праці та навчання за весь час відбування покарання свідчить і пункт 6.8. Інструкції про роботу відділів (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів, затвердженої Наказ Міністерства юстиції України 08.06.2012 № 847/5, відповідно до якого на засудженого, стосовно якого прийнято позитивне рішення про подання матеріалів до суду щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (статті 81, 107 Кримінального кодексу України), заміни невідбутої частини покарання більш м`яким (стаття 82 Кримінального кодексу України), підрозділ готує до суду подання, яке містить анкетні дані, у тому числі про наявність чи відсутність непогашених та незнятих судимостей, про відбуту частину строку покарання, поведінку, ставлення до праці та навчання за весь час відбування покарання, до якого долучаються висновок комісії установи (СІЗО), характеристика на засудженого, дані про достроково не зняті або не погашені у встановленому законом порядку стягнення, зазначені в абзацах четвертому, шостому - десятому частини першої статті 132 Кримінально-виконавчого кодексу України, протягом строку, визначеного статтею 134 цього Кодексу, та особова справа.

Отже, висновки про становлення особи на шлях виправлення слід робити не лише за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, а за весь час відбування покарання або принаймні протягом значної частини цього строку. (Відповідні висновки наведені в узагальненні судової практики розгляду судами деяких питань, які вирішуються судом під час виконання вироків, наведеному в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.04.2017р.)

На переконання суду аналогічний підхід має застосовуватися тим більше при вирішенні питання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого.

При цьому згідно раз`яснень, які містяться в п.17 вказаної постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року відповідні висновки можуть бути зроблені після ретельного з`ясовування ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його намірів щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

При визначенні сумлінності в поведінці засудженого та його ставленні до праці мають значення не окремі вчинки, а стабільна, постійна лінія поведінки та спосіб життя засудженого. Відомості про це повинні отримуватися з матеріалів, що характеризують поведінку засудженого, не лише за період, що безпосередньо передує поданню його до умовно-дострокового звільнення, а за весь час відбування ним покарання або, принаймні, за значний період цього терміну.

Отже, при вирішенні питання про можливість умовно-дострокового звільнення засудженого дослідженню підлягає процес (обставини) відбування засудженим всього періоду відбування ним покарання, а не окремо взятого відрізку часу. Висновок про наявність підстав для умовно-дострокового звільнення може бути зроблений за умови системних та усталених позитивних змін, що відображаються, зокрема в поведінці засудженого та його ставленні до праці, та які свідчать про доведення засудженим його виправлення.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , засуджений 02.03.2017 року Московським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст.ст. 70, 71 КК України до 5 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання рахується з 23.11.2017 року, кінець строку відбування покарання 23.11.2022 року.
На момент розгляду подання ОСОБА_5 відбув 3 роки 6 місяців 16 днів, залишилось 1 рік 5 місяців 14 днів.
Як вбачається з характеристики засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі знаходиться з 24.11.2017 року.
За час знаходження у Харківському слідчому ізоляторі (№27) режим тримання не порушував, до праці не залучався. Заохочень та стягнень не мав.
З 07.12.2017 року відбуває покарання в державній установі «Холодногірська виправна колонія (№ 18)».
За час відбування покарання в установі характеризується позитивно. За сумлінну поведінку і ставлення до праці, а також за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених Кримінально-виконавчим кодексом та Правилами внутрішнього розпорядку, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці, відповідно до статті 130 КВК України, був заохочений 7 разів. Стягнень не має.
Відповідно до статті 118 Кримінально-виконавчого кодексу України працевлаштований підсобним робітником. До праці ставиться сумлінно, поставлені адміністрацією завдання виконує якісно та вчасно.
У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримуй стосунки із засудженими позитивної спрямованості. Прагне подавати позитивний приклад іншим засудженим.
Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. Під час проведення бесід профілактично - виховного характеру проявляє тактовність та щирість.
Суд зазначає, що сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
Як вбачається з довідки про заохочення та стягнення засуджений ОСОБА_5 почав отримувати заохочення лише з 04.07.2018 року, останнє 15.04.2021 року у вигляді подяки за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених КВК України та Правилами внутрішнього розпорядку, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці.
Суд відзначає, що за змістом ст. ст. 100, 154 КВК України, ст. ст. 81, 82 КК України процес виправлення засудженого для висновків про можливість його умовно-дострокового звільнення повинен мати послідовний характер: ст. 100 КВК України - особа стає на шлях виправлення, ст. 82 КК України - особа стала на шлях виправлення, ст. 81 КК України особа довела своє виправлення.

Водночас, в матеріалах особової справи ОСОБА_5 міститься висновки (рішення комісій ДУ «Холодногірська виправна колонія (№18)»): від 31.07.2019 р., що засуджений не стає на шлях виправлення; від 03.06.2020, що засуджений не став на шлях виправлення.

Таким чином, встановлені судовим розглядом дані щодо обставин відбування ОСОБА_5 покарання не містять достатніх підстав для висновку щодо умовно-дострокового звільнення засудженого, адже відсутні факти, які б свідчили, що його поведінка та ставлення до праці набули таких позитивних, послідовних та сталих змін, що свідчать про його виправлення, а період зміни його поведінки на кращу має нетривалий характер, а тому в задоволення клопотання необхідно відмовити, оскільки воно є необґрунтованим, безпідставним та має формальний характер.

На підставі викладеного та керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 369, 372, 392, 537, 539 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні подання адміністрації ДУ «Холодногірська виправна колонія (№18)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відносно засудженого ОСОБА_5 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 7 днів з моменту її проголошення, а засудженим в той же термін після отримання її копії, шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова.

Повний текст ухвали складено 10.06.2021 р.

Суддя ОСОБА_1