КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
02березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, мешканця АДРЕСА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , не одруженого, який має середню освіту, офіційно не працює, раніше не судимий,
по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,?
за участі:
прокурора ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_8
представника потерпілого ОСОБА_9
Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.11.2020 ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, і призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 02 (два) роки без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановлено йому іспитовий строк 01 (один) рік. На підставі ст.76 КК України покладено на ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов ОСОБА_8 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 74 289(сімдесят чотири тисячі двісті вісімдесят дев?ять) гривень 56 копійок та 50 000(п?ятдесят тисяч) гривень. В іншій частині цивільний позов ОСОБА_8 залишено без задоволення.
Скасовано арешт з автомобіля марки «ЗАЗ-Daewoo», д/н НОМЕР_2 , зеленого кольору, 2006 року випуску, номер кузова: НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_10 та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .
Вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду адвокат ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційний суд скасувати вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.11.2020, з підстав істотного порушення судом норм кримінального процесуального закону та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Призначити у Києво-Святошинському районному суді Київської області новий судовий розгляд цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 до ОСОБА_6 в порядку цивільного судочинства.

В обґрунтування апеляційних вимог адвокат ОСОБА_5 посилається на істотне порушення вимог КПК та ЦПК України, яке мало місце у тому, що суд одержавши позовну заяву потерпілого повинен був залучити до участі у справі як третю особу, страхову компанію, а по суті відмовити в задоволенні позову, оскільки додані до нього докази є неналежні та недопустимі. Крім цього, апелянт вказує, що було порушено ч. 5 ст. 177 ЦПК України при складанні позовної заяви, що в свою чергу унеможливлює її розгляд судом. Також, апелянт вказує на необґрунтованість матеріальних витрат понесених потерпілим, та неналежності доказів на їх підтвердження. Адвокат ОСОБА_5 зазначає, що в порушення ст. 175 ЦПК України, позовна заява потерпілого не містить відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору. Крім цього, в апеляційній скарзі захисник наголошує на тому, що судом першої інстанції не було залучено до провадження в якості третьої особи ТДВ СК "Альфа-Гарант".

Від потерпілого ОСОБА_8 надійшов відзив на апеляційну скаргу на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.11.2020 року. Суд апеляційної інстанції зазначає, що вказаний за своїм змістом є запереченням на апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 .
У вказаному запереченні, ОСОБА_8 зазначає, що він не погоджується з вимогами апеляційної скарги адвоката ОСОБА_5 , просить залишити її без задоволення а вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області без змін.
Як встановлено судом першої інстанції, 06.11.2019 року близько 18 години водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «ЗАЗ-Daewoo», д/н НОМЕР_2 (який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 належить ОСОБА_10 ), рухався по вулиці Звенигородській в с. Віта-Поштова Києво-Святошинського району Київської області зі сторони автодороги «Київ-Одеса» у напрямку центра села.

Рухаючись у вказаному напрямку, поблизу будинку № 201а, водій ОСОБА_6 проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, належним чином не відреагував на її зміну, та при наближенні до нерегульованому пішохідного переходу, на якому перебував пішохід, не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу, в результаті чого виїхав на нерегульований пішохідний перехід, де здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , який перетинав проїзну частину вулиці Звенигородської по нерегульованому пішохідному переходу справа наліво відносно напрямку руху автомобіля.

Внаслідок наїзду пішохід ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому проксимального кінця діафізу лівої плечової кістки зі зміщенням уламків, що, згідно висновку судово-медичної експертизи № 264/Д від 14.12.2019 року, відноситься до ушкоджень середньої тяжкості.

В даній дорожній обстановці водій ОСОБА_6 порушив вимоги п. 1.3 (учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими), п. 1.5 (дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожували життя або здоров`я громадян, завдавати матеріальних збитків); пп. «б» п. 2.3 (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом на дорозі); п. 18.1 (водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306.

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог п. 1.3, п. 1.5, пп. «б» п. 2.3, п. 18.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень середньо тяжкості.
Дії обвинуваченого судом кваліфікуються за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили суд задовольнити її, доводи потерпілого та його представника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги та просили суд залишити її без задоволення, думку прокурора, який також просив залишити апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення, заслухавши промови учасників судового провадження в судових дебатах та останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали судового провадження в межах поданих апеляційних скарг та обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , зважаючи на наступне.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Так, оскаржуваним в частині вирішення цивільного позову потерпілого до обвинуваченого вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.11.2020 ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч.1 ст.286 КК України ніким з учасників кримінального провадження не оспорюються, а тому відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України апеляційною інстанцією вирок суду в цій частині не перевіряється, адже ніким не ставляться під сумнів, у зв?язку з чим колегія суддів виходить з того, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав обвинуваченого винним за вищезазначеною частиною статті кримінального закону.

Згідно змісту положень ст.50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_6 покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу винного.
Отже, оскільки судом першої інстанції, у відповідності до вимог, передбачених ст.ст. 50, 65 КК України, враховані всі ті обставини, які повинні бути ним враховані при вирішенні питань, пов`язаних з призначенням покарання, з наведенням у вироку належного обґрунтування прийнятого рішення, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції про визнання ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, призначення йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки, без позбавлення права керування транспортними засобами та звільнено від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, встановивши іспитовий строк 1(один) рік, що відповідає вимогам закону та буде відповідати принципу індивідуалізації покарання, як і в цілому положенням ст.65 КК України

Що стосується доводів апеляційної скарги адвоката ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 в частині вирішення цивільного позову, то колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Згідно змісту ст.128 КПК України, стягненнюпідлягають матеріальні збитки, які були завдані кримінальним правопорушенням.
Так, судом першої інстанції встановлено, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 (цивільного відповідача), потерпілому ОСОБА_8 (цивільному позивачу) було заподіяно тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинило розлад здоров`я.

Виходячи з доведеності понесених потерпілим збитків, судом першої інстанції цілком обґрунтовано задоволено цивільний позову про стягнення з ОСОБА_6 матеріальної шкоди в сумі 74289 гривень 56 копійок та 50 000 гривень завданої моральної школи, з якими повністю погоджується апеляційний суд.
Щодо доводів апеляційної скарги адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 про процесуальні порушення допущені при розгляді цивільного позову судом першої інстанції, суд апеляційної інстанції, вважає вказані порушення не істотними, які не перешкодили та не могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Доводи апеляційної скарги захисника про скасування вироку в частині задоволення цивільного позову та призначення нового розгляду цивільного позову судом першої інстанції в порядку цивільного судочинства, колегія суддів апеляційної інстанції вважає неспроможними, оскільки вказане не передбачено КПК України.
Стосовно часткового задоволення судом першої інстанції цивільного позову ОСОБА_8 про відшкодування завданої йому моральної шкоди, то на переконання колегії суддів характер немайнових втрат, їх тривалість і можливість відновлення стану здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану здоров?я ОСОБА_8 судом першої інстанції об?єктивно оцінено у виді моральній компенсації в розмірі 50 000 грн.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях зазначає, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (п.29-30 рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії"). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§2 рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії").
Відтак, підстав для скасування вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області в частині часткового задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 , колегія суддів також не вбачає.
За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.11.2020 в частині часткового задоволення цивільного позову, як те просить апелянт.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.11.2020 щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст.286 КК України? залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу оголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_12 ОСОБА_3