Справа №295/2112/21
УХВАЛА
Іменем України

12.03.2021 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю представника адвоката ОСОБА_3

скаржника - ОСОБА_4

дізнавача-інспектора ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Житомирі клопотання в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту на транспортний засіб автобус марки MAN, модель 24.414 HOCLN, д.н. НОМЕР_1 у кримінальному провадженні № 0000155 від 04.03.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

До Богунського районного суду м. Житомира 22.02.2021 року надійшло клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту на транспортний засіб автобус марки MAN, модель 24.414 HOCLN, д.н. НОМЕР_1 та на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 28.01.2005 року у кримінальному провадженні № 0000155 від 04.03.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, накладеного ухвалою слідчого судді від 10.03.2020 року.

В обґрунтування клопотання зазначено, що ухвалою слідчого судді від 02.06.2020 року задоволено клопотання частково та автобус марки MAN, модель 24.414 HOCLN, д.н. НОМЕР_1 передано на відповідальне зберігання користувачу ОСОБА_4 . Вважає, що накладення арешту є таким, в якому відпали правові підстави для арешту, оскільки даний автомобіль не був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, відсутня підозра щодо вчинення кримінального правопорушення зі сторони ОСОБА_4 , досудове розслідування триває значний проміжок часу, що давало реальні можливість провести в розумні строки всі необхідні слідчі дії з вищевказаними речовими доказами.

В судовому засіданні представник адвокат ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтримав клопотання із підстав, викладених в ньому та просив його задовольнити.

Дізнавач-інспектор Житомирського відділу поліції № 1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував щодо задоволення даного клопотання, арештоване майно є речовим доказом у кримінальному провадженні №0000155 від 04.03.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, оскільки є предметом і знаряддям кримінального правопорушення, містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Наголосив, що йому відомо за результатами проведеної експертизи наявність ознак зміни ідентифікаційного номер шасі автобуса марки MAN, модель 24.414 HOCLN, д.н. НОМЕР_1 .

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання, матеріали кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Слідчим суддею встановлено, що здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000155 від 04.03.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.

Встановлено, що ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 10.03.2020 року накладено арешт на автобус марки MAN, модель 24.414 HOCLN, д.н. НОМЕР_1 та на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 28.01.2005 року.

Ухвалою слідчого судді від 02.06.2020 року задоволено клопотання про скасування арешту частково та автобус марки MAN, модель 24.414 HOCLN, д.н. НОМЕР_1 передано на відповідальне зберігання користувачу ОСОБА_4 .

Як вбачається зі змісту судового рішення у справі №295/2898/20, підставою для задоволення клопотання та накладення арешту став висновок про те, що вилучений під час огляду автобус марки MAN, модель 24.414 HOCLN, д.н. НОМЕР_1 та на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 28.01.2005 рок є речовими доказами зазначеного кримінального правопорушення, відповідають критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, а також є засобами і предметом вчинення кримінального правопорушення.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 3 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

За правилами ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Частиною 1 ст. 174 КПК України визначено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З системного аналізу норм кримінального процесуального Кодексу можна зробити висновок, що на власника або володільця майна покладається обов`язок довести, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт на майно накладено необґрунтовано.

Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчий суддя приймає до уваги відповідність арештованого майна критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України та проведення слідчих (розшукових) по даному кримінальному провадженню на час розгляду клопотання.
Слідчий суддя вважає, що гр. ОСОБА_4 не надано переконливих аргументів для скасування арешту майна у зв`язку із тим, що арешт накладено необґрунтовано. Аналізуючи доводи клопотання про скасування арешту на майно, слідчий суддя приходить до висновку, що озвучені доводи не вказують на необґрунтованість накладення арешту на майно, оскільки за встановлених в судовому засіданні обставин вбачається, що підстави на які посилається заявник й котрі, на їх думку, свідчать про необхідність скасування вказаного арешту, - як раз є предметом перевірки органу досудового розслідування в рамках кримінального провадження №0000155. Зокрема, орган досудового розслідування і повинен встановити походження таких змін, а також перевірити чи не являються дані зміни предметом кримінального правопорушення з огляду на попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Із норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Таким чином слідчий суддя на етапі проведення досудового розслідування не виконує функції слідчого або прокурора у провадженні, а лише забезпечує судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому (п. 73 справи «Неділенько та інші проти України»), що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання органу державної влади у мирне володіння майном має бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП] (Iatridis v. Greece) [GC], заява № 31107/96, пункт 58, ЄСПЛ 1999-II). Вимога законності для цілей статті 1 Першого протоколу до Конвенції, як і для зазначених цілей статті 8, передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див., серед інших джерел, згадане рішення у справі «Зосимов проти України» (Zosymov v. Ukraine), пункт 73, з подальшими посиланнями). Будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини першої статті 1, лише якщо забезпечено "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (п. 39 справи «Серявін та інші проти України»).

Підстави, наведені в клопотанні про скасування арешту майна адвокатом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є недостатніми та не дають можливості встановити, що арешт на зазначений вище автомобіль накладений необґрунтовано або потреба в подальшому накладенні арешту відпала, що в свою чергу свідчить про відсутність підстав для скасування арешту майна.

З урахуванням викладеного та зважаючи на завдання арешту майна, передбачені другим абзацом ч. 1 ст. 170 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, що підстави для скасування арешту відсутні, захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна застосовано відповідно до вимог КПК України, а тому в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 та ОСОБА_4 слід відмовити.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 309 КПК України ухвала слідчого судді про скасування арешту з майна оскарженню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 98, 170 -174, 309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту на транспортний засіб - автобус марки MAN, модель 24.414 HOCLN, д.н. НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 28.01.2005 року у кримінальному провадженні № 0000155 від 04.03.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1