Дата документу 28.04.2021 Справа № 316/1373/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 316/1373/20 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/550/21 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченої ОСОБА_8

розглянула 28 квітня 2021 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Енергодарського міського суду Запорізької області від 21 грудня 2020 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Запоріжжя, громадянки України, мешкаючої за адресою: АДРЕСА_1
обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст. 259 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

9 березня 2020 року приблизно о 05 годині 23 хвилин ОСОБА_8 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, достовірно знаючи, що поширена нею інформація є неправдивою, розуміючи, що такі повідомлення викликають страх та занепокоєння у населення, порушують громадську безпеку, носить суспільно небезпечний характер дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді шкоди громадській безпеці, використовуючи мобільний телефон марки «Samsung» моделі SM-J610FN/DS імеі1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 , в якому перебувала сім-карта оператора стільникового зв`язку ПрАТ «Водафон» з абонентським номером НОМЕР_3 здійснила дзвінок на телефонний номер лінії « НОМЕР_4 » чергової частини ГУНП в Запорізькій області та повідомила завідомо неправдиву інформацію про замінування Енергодарського ВП ГУНП в Запорізькій області за адресою: Запорізька область, місто Енергодар, проспект Будівельників, будинок № 17, тим самим вчинила завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, що загрожує загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідкам.
Крім того, 14 березня 2020 року, приблизно о 03 годині 27 хвилин ОСОБА_8 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи біля кафе «Ваніль» за адресою: місто Енергодар, вулиця Українська, будинок № 27, діючи умисно та повторно, достовірно знаючи, що поширена нею інформація є неправдивою, розуміючи, що такі повідомлення викликають страх та занепокоєння у населення, порушують громадську безпеку, носить суспільно небезпечний характер дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді шкоди громадській безпеці, використовуючи мобільний телефон марки «Samsung» моделі SM-J610FN/DS імеі1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 , в якому перебувала сім-карта оператора стільникового зв`язку ПрАТ «Водафон» з абонентським номером НОМЕР_3 здійснила дзвінок на телефонний номер лінії « НОМЕР_4 » чергової частини ГУНП в Запорізькій області та повідомила завідомо неправдиву інформацію про замінування Дніпрорудненського ВП Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області за адресою: Запорізька область, місто Дніпрорудне, вулиця Героїв Праці, будинок № 1, тим самим вчинила завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, що загрожує загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками, вчинене повторно.
Крім того, 14 березня 2020 року, приблизно о 05 годині 34 хвилин ОСОБА_8 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно та повторно, достовірно знаючи, що поширена нею інформація є неправдивою, розуміючи, що такі повідомлення викликають страх та занепокоєння у населення, порушують громадську безпеку, носить суспільно небезпечний характер дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді шкоди громадській безпеці, використовуючи мобільний телефон марки «Samsung» моделі SM-J610FN/DS імеі1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 , в якому перебувала сім-карта оператора стільникового зв`язку ПрАТ «Водафон» з абонентським номером НОМЕР_3 здійснила дзвінок на телефонний номер лінії « НОМЕР_4 » чергової частини ГУНП в Запорізькій області та повідомила та повідомила завідомо неправдиву інформацію про замінування Енергодарського ВП ГУНП в Запорізькій області за адресою: Запорізька область, місто Енергодар, проспект Будівельників, будинок № 17, тим самим вчинила завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, що загрожує загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками, вчинене повторно.
Крім того, 20 березня 2020 року, приблизно о 20 годині 55 хвилин ОСОБА_8 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в приміщенні будинку за адресою: АДРЕСА_3 , діючи умисно та повторно, достовірно знаючи, що поширена нею інформація є неправдивою, розуміючи, що такі повідомлення викликають страх та занепокоєння у населення, порушують громадську безпеку, носить суспільно небезпечний характер дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді шкоди громадській безпеці, використовуючи мобільний телефон марки «Sony» імеі1: НОМЕР_5 , імеі2: НОМЕР_6 , в якому перебувала сім-карта оператора стільникового зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» з абонентським номером НОМЕР_7 здійснила дзвінок на телефонний номер лінії « НОМЕР_4 » чергової частини ГУНП в Запорізькій області та повідомила завідомо неправдиву інформацію про замінування Хортицького ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області за адресою: місто Запоріжжя, вулиця Лахтинська, будинок № 10, тим самим вчинила завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, що загрожує загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками, вчинене повторно.
Крім того, 20 березня 2020 року, приблизно о 21 годині 50 хвилин ОСОБА_8 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в приміщенні будинку за адресою: АДРЕСА_3 , діючи умисно та повторно, достовірно знаючи, що поширена нею інформація є неправдивою, розуміючи, що такі повідомлення викликають страх та занепокоєння у населення, порушують громадську безпеку, носить суспільно небезпечний характер дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді шкоди громадській безпеці, використовуючи мобільний телефон марки «Sony» імеі1: НОМЕР_5 , імеі2: НОМЕР_6 , в якому перебувала сім-карта оператора стільникового зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» з абонентським номером НОМЕР_7 здійснила дзвінок на телефонний номер лінії « НОМЕР_4 » чергової частини ГУНП в Запорізькій області та повідомила завідомо неправдиву інформацію про замінування Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області за адресою: місто Запоріжжя, проспект Соборний, будинок № 191, тим самим вчинила завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, що загрожує загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками, вчинене повторно.
Крім того, 20 березня 2020 року, приблизно о 23 годині 13 хвилин ОСОБА_8 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в приміщенні будинку за адресою: АДРЕСА_3 , діючи умисно та повторно, достовірно знаючи, що поширена нею інформація є неправдивою, розуміючи, що такі повідомлення викликають страх та занепокоєння у населення, порушують громадську безпеку, носить суспільно небезпечний характер дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді шкоди громадській безпеці, використовуючи мобільний телефон марки «Sony» імеі1: НОМЕР_5 , імеі2: НОМЕР_6 , в якому перебувала сім-карта оператора стільникового зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» з абонентським номером НОМЕР_7 здійснила дзвінок на телефонний номер лінії « НОМЕР_4 » чергової частини ГУНП в Запорізькій області та повідомила завідомо неправдиву інформацію про замінування Енергодарського ВП ГУНП в Запорізькій області за адресою: Запорізька область, місто Енергодар, проспект Будівельників, будинок № 17, тим самим вчинила завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, що загрожує загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками, вчинене повторно.

Вироком Енергодарського міського суду Запорізької області від 21 грудня 2020 року:
ОСОБА_8 визнана винною у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст.259 КК України та їй призначено покарання:
за ч.1 ст. 259 КК України у вигляді двох років позбавлення волі;
за ч.2 ст. 259 КК України у вигляді чотирьох років позбавлення волі.
У відповідності до ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання чотирьох років позбавлення волі.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_8 залишено у вигляді тримання під вартою.
Ухвалено рахувати ОСОБА_8 строк відбуття покарання з 24.03.2020 року.
В строк відбуття покарання зараховано строк затримання ОСОБА_8 слідчим відповідно до ст. 208 КПК України по даному кримінальному провадженню з 14.03.2020 року по 16.03.2020 року.
На підставі ст.ст. 96-1, 96-2 КК України конфісковано у власність держави - мобільний телефон Samsung» моделі SM-J610FN/DS імеі1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 , в якому перебувала сім-карта оператора стільникового зв`язку ПрАТ «Водафон» з абонентським номером НОМЕР_3 .
Речові докази - мобільний телефон марки «Sony» імеі1: НОМЕР_5 , імеі2: НОМЕР_6 , в якому перебувала сім-карта оператора стільникового зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» з абонентським номером НОМЕР_7 повернуто власнику ОСОБА_9 .

Вимоги і узагальненні доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі обвинувачена не погоджується з оскаржуваним вироком, вважає його суровим, оскільки призначене їй покарання за своїм видом не відповідає ступеню тяжкості скоєного злочину та її особи. Просить умовний термін.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд мав можливість призначити їй покарання не пов`язане з позбавленням волі, оскільки вона вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні малолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка потребує її допомоги, а також у зв`язку зі складними обставинами у її житті.
Крім того, посилаюсь на об`єктивну сторону кримінального правопорушення за ст. 259 КК України щодо настання тяжких наслідків, вказує про те, що орган досудового розслідування не обґрунтував, які саме наслідки настали від її дій та в чому саме полягає спричинення тяжких наслідків. При цьому зауважила, що від її дій не постраждали люди та не було завдано матеріальної шкоди.
Також обвинувачена вказує про ненадання їй належної правової допомоги державним захисником та проголошення вироку у її відсутність.

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченої прокурор вказує про обґрунтованість оскаржуваного вироку та відсутність підстав для його скасування або зміни.

Позиції учасників судового провадження

Обвинувачена та захисник підтримали апеляційну скаргу, з викладених в ній доводів просили іспитовий термін.
Прокурор висловив заперечення доводам та вимогам поданої апеляційної скарги, пославшись на справедливе покарання, просив вирок суду залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України та загальних засад змагальності і диспозитивності кримінального провадження, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, прийшов до правильного висновку щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 259, ч.2 ст. 259 КК України, докладно виклавши у вироку мотиви своїх висновків.

При цьому, суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню, зокрема щодо наслідків.

Відповідаючи на доводи обвинуваченої щодо відсутності обґрунтувань з приводу тяжких наслідків, які настали в результаті її дій, слід звернути увагу на суб`єктивну сторона злочину за ст. 259 КК України.

Так, суб`єктивна сторона даного злочину характеризується прямим умислом. При цьому особа точно, достовірно знає, що поширена нею інформація є неправдивою, розуміє, що такі повідомлення викликають обстановку страху у населення, порушують громадську безпеку. Тим самим винний усвідомлює суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачає їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді шкоди громадській безпеці та бажає настання таких наслідків. Коли винний прагне дезорганізувати діяльність підприємства, установи, організації, викликати паніку - він діє з прямим умислом.

За фактичними обставинами, встановленими судом першої інстанції, ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що інформація яку вона поширює не відповідає дійсності, а також те, що її повідомлення можуть викликати обстановку страху у населення, порушити громадську безпеку, відволікти певні служби від виконання їх обов`язків, повідомляла до спецлінії «102» чергової частини ГУНП в Запорізькій області завідомо неправдиву інформацію про замінування відділків поліції.

Наведені обставини переконливо свідчать про те, що ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, які полягали у завідомо неправдивому повідомленні про замінування, передбачала та бажала настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді шкоди громадській безпеці, тобто вона діяла з прямим умислом, в її діях наявний склад злочину, передбаченого ст. 259 КК України.

Доводи апелянта з приводу того, що від її дій не постраждали люди та не було завдано матеріальної шкоди, а отже відсутні тяжкі наслідки, про що фактично зазначено в апеляційній скарзі, колегія суддів, з огляду на кваліфікацію дій обвинуваченої, визнає безпідставними. За інкримінованим кваліфікуючим складом, з чим погодився і суд першої інстанції за певними епізодами, за ч.2 ст. 259 КК України в діях ОСОБА_8 наявна кваліфікуюча ознака повторність. Отже, за ч.2 ст. 259 КК України спричинення тяжких наслідків, що також є альтернативної кваліфікуючою ознакою, обвинуваченій не інкримінувалося.

Стосовно аргументів ОСОБА_8 про проголошення вироку у її відсутність, колегія суддів зауважує наступне.

Так, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 412 КПК України здійснення судового провадження за відсутності обвинуваченого, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 323 чи ст. 381 КПК України, визнається істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та підставою для скасування судового рішення.

Вказана вимога є однією з гарантій дотримання прав обвинуваченого, передбачених, зокрема, у ст. 42 КПК України, та спрямована на ефективну реалізацію таких прав під час здійснення судового провадження.

Тобто, для прийняття рішення щодо того чи являється відсутність обвинуваченої особи в судовому засіданні під час здійснення судового провадження підставою для скасування судового рішення, слід визначити яким чином така відсутність вплинула чи могла вплинути на ефективну реалізацію обвинуваченою особою своїх прав.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 брала участь у всіх засіданнях під час судового провадження у суді першої інстанції, де висловлювала свою думку з приводу висунутого обвинувачення, заявляла клопотання, брала участь у дослідженні доказів, виступала у дебатах та зверталася до суду з останнім словом. При цьому на проголошення 21 грудня 2020 року вироку доставити ОСОБА_8 у судове засідання не видалось можливим із незалежних від суду причин (поломка спецавтомобіля для перевезення спецконтингенту т.1 а.п. 249).

Однак, відповідно до вимог ч. 1 ст. 376 КПК судове рішення проголошується прилюдно негайно після виходу суду з нарадчої кімнати.

На виконання зазначених приписів суд, після виходу з нарадчої кімнати, 21 грудня 2020 року негайно проголосив вирок, незважаючи на відсутність обвинуваченої у судовому засіданні. Копію вироку ОСОБА_8 було направлено цього ж дня.
Отже означені обвинуваченою порушення вимог процесуального закону за змістом ст. 412 КПК не є істотними, оскільки жодним чином не вплинули на законність і обґрунтованість ухваленого щодо ОСОБА_8 місцевим судом рішення, а також не перешкодили обвинуваченій реалізувати свої права. Під час провадження в суді першої інстанції була забезпечена ефективна участь ОСОБА_8 у судовому засіданні. Остання не лише слідкував за ходом судового провадження, а і приймала активну участь у судовому розгляді, виступала перед судом з приводу висунутого обвинувачення і була почута. Також ОСОБА_8 знала про зміст ухваленого щодо неї вироку, отримала його копії та своєчасно оскаржила вказаний вирок в апеляційному порядку.

Таким чином, в даному випадку відсутність ОСОБА_8 в залі суду під час проголошення вироку місцевого суду не може бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеної у постанові ЄУ № 487/839/17 (провадження № 51-52км19) від 09.07.2019 року.

Твердження обвинуваченої щодо ненадання їй належної правової допомоги державним захисником, колегія судів вважає надуманими, оскільки ОСОБА_8 не надано будь-яких об`єктивних даних на підтвердження вказаного доводу, а інтереси обвинуваченої представляли декілька захисників.

Стосовно доводів апелянта з приводу суворості призначеного покарання виходить з положень ст. ст. 50, 65 КК України, які судом першої інстанції при призначенні обвинуваченій покарання були дотримані.

Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання і через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, суд, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Визначений судом першої інстанції обвинуваченій ОСОБА_8 вид та розмір покарання в повному обсязі відповідає зазначеним вище вимогам закону.

При обранні виду та розміру покарання суд першої інстанції, згідно вироку та матеріалів кримінального провадження, врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які у відповідності до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів, їх численність, що становить 6 злочинних епізодів, особу винної, яка є раніше не судимою, визнала вину в інкримінованих злочинах, розкаялась в скоєному, має малолітню дитину, яка перебуває на утриманні та виховується її матір`ю, перебування її на обліку у лікаря нарколога у зв`язку з вживанням алкоголю, відсутність місця постійного проживання та роботи, а також конкретні обставини вчинення злочинів і відношення обвинуваченої до скоєного.

Одночасно,відповідно до ст. 66 КК України, обставини, що пом`якшують покарання, суд першої інстанції визнав щире каяття, а обставину, що обтяжує покарання, відповідно до положень ст. 67 КК України, суд встановив - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Отже, судом першої інстанції в повній мірі дослідженні усі відомості в достатньому об`ємі, які характеризують обвинувачену, її ставлення до скоєного та обґрунтовано призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі в мінімальній межі, визначеної санкцією ч.2 ст. 259 КК України та положеннями ст. 63 КК України.

Наявність обставин щодо численності вчинених інкримінованих кримінальних правопорушень, що становить 6 епізодів, які вчиненні в короткий проміжок часу поряд із вчиненням частини злочинів перебуваючи під домашніх арештом, та наявністю обтяжуючою покарання обставиною, що на думку судової колегії, засвідчує системний характер протиправної поведінки ОСОБА_8 давали суду підстави для призначення саме такого розміру покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства.

При цьому, колегія суддів зауважує, що при визначені ОСОБА_8 остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, місцевий суд застосував менш обтяжливий принцип складання покарань.

Доводи обвинуваченої щодо наявності позитивної характеристики замісцем проживання, про що зазначено в апеляційній скарзі, то наведені обставини не знайшла свого підтвердження з огляду на матеріалами кримінального провадження, що також не встановлено і районним судом. Не надані відповідні відомості і при апеляційному розгляді.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_8 не має місця постійного проживання (т.1 а.п. 236-237).

Аргументи апелянта про перше притягнення до кримінальної відповідальностіцілком обґрунтовано віднесені судом на користь призначеного покарання в мінімальній межі, визначеної зокрема санкцією ч.2 ст. 259 КК України.

Обставина щодо наявності у ОСОБА_8 малолітньої дитини, ІНФОРМАЦІЯ_2 , не спроможна спростувати висновок суду щодо необхідності відбування ОСОБА_8 покарання у його реальному вимірі. До того ж, за повідомленням самої обвинуваченої, дитина перебувала та перебуває на вихованні бабусі.

Посилання ОСОБА_8 на наявність складних обставин у її житті, поряд із обставинами даного провадження та наявністю обтяжуючої покарання обставини,не є достатньо переконливими аргументами для висновку про істотне зниження ступеня тяжкості вчинених злочинів для цілей ст. 69 КК України.

Вагомих обставин, які б можна було віднести на користь застосування до ОСОБА_8 положень ст.ст. 75, 76 КК України апеляційною інстанцією не встановлено, що обумовлює визнання доводів обвинуваченої як неспроможних.

Враховуючи наведене, на переконання колегії суддів, покарання призначене ОСОБА_8 відповідає принципам співмірності та індивідуалізації, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, призначене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.

Враховуючи викладене, колегія суддів, вважає необхідним вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Енергодарського міського суду Запорізької області від 21 грудня 2020 року відносно ОСОБА_8 , визнаної винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст. 259 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженою особою, яка утримується під вартою в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4