Справа №295/2738/21
УХВАЛА
Іменем України

10.03.2021 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду міста Житомира ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про арешт майна, винесене слідчим слідчого відділу Відділу №1 Житомирського районного управління поліції ГУ НП в Житомирській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_4 в кримінальному провадженню №0000063 від 01.02.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, та додані до нього матеріали,-
ВСТАНОВИВ:
Слідчий звернувся з клопотанням, в якому просить накласти арешт на телефон марки «Самсунг» моделі А51SMА515F в корпусі чорного кольору, який вилучено та поміщено до спецпакету 81Ю1051659 та тимчасово позбавити власника майна ОСОБА_5 та третіх осіб можливості відчуження вищевказаного майна.
У клопотанні вказано, що проведеним досудовим розслідування у кримінальному провадженні було встановлено, що в період часу з 16-00 год., 26.02.2021 року по 08-50 год. 01.03.2021 року невідома особа, шляхом підбору ключа, незаконно проникла в середину офісного приміщення, яке розташоване на території ТОВ "Жигомирнасінтрав-1" за адресою: АДРЕСА_1 , звідки таємно викрала грошові коштів сумі 2000000 грн, чим спричинила потерпілому ОСОБА_6 матеріального збитку на вищевказану суму.
В період часу з 18-40 хвилин 01.02.2021 року по 19-10 год. 01.02.2021, під час проведення огляду місця події за адресою: м. Житомир, вул. Покровська, 88 в приміщення ВП №1 ЖРУП, службовий кабінет №25, ОСОБА_5 добровільно надав телефон марки «Самсунг» моделі А51SMА515F в корпусі чорного кольору, який зі слів останнього належить йому.
Вищевказаний телефон визнано речовим доказом в кримінальному провадженні.
Мотивуючи клопотання слідчий посилалась на те, що телефон є речовим доказом, з метою їх збереження необхідно накласти арешт, оскільки не накладення арешту призведе до знищення та втрати слідів, пошкодження, псування та знищення або передачі, відчуженні третім особам, що не дасть можливості провести під час досудового розслідування відповідні подальші слідчі дії, експертизи та криміналістичні дослідження.

У клопотанні про арешт майна міститься заява про проведення розгляду справи без участі слідчого та прокурора.
ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Дослідивши матеріали справи, слідчий суддя приходить до такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч. 2 ст. 170 КПК України).
Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються підчас кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою
Згідно п. 1-3 ч. 1 ст. 171 КПК України в клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Встановлено, що судове розслідування у кримінальному провадженні №0000063 від 01.02.2021 року здійснюється за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України (крадіжка, вчинена в особливо великих розмірах або організованою групою).
Предметом вчиненого злочину є грошові кошти в розмірі 2 000 000,00 грн.
З матеріалів клопотання вбачається, що жодній особі, зокрема, ОСОБА_5 , не вручено повідомлення про підозру у вчиненні вказаного вище кримінального правопорушення.
Слідчий зазначає, що 01.02.2021 року проведено огляд ОСОБА_5 та вилучено у останнього мобільний телефон проте, виклад обставин того, яке відношення ОСОБА_5 має до кримінального провадження (в якості свідка, підозрюваного), а відтак і правові підстави для проведення огляду та вилучення мобільного телефону, відсутній.
Крім того, у клопотанні відсутнє обгрунтування того, доказом яких саме обставин, що встановлюються підчас кримінального провадження, може бути мобільний телефон, яку інформацію може бути знищено в разі повернення телефона володільцю, з урахуванням обставин та потреб досудового розслідування.
Долучена до матеріалів справи постанова про визнання телефону речовим доказом не містить жодних обґрунтованих підстав, які слугували для прийняття слідчим рішення про визнання телефону речовим доказом.
Не долучено протокол допиту ОСОБА_5 щодо відомих йому обставин кримінального правопорушення або обставини, що мають чи можуть мати значення для розслідування кримінального провадження №0000063.
Не конкретизовано, які саме слідчі або процесуальні дії орган досудового розслідування планує проводити з вилученим мобільним телефоном.
За таких обставин, оскільки слідчим та прокурором не доведено наявність зв`язку між майном, на яке клопочуть накласти арешт, та потребами кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку, що подане клопотання є необґрунтованим, недоведеним та безпідставним, а відтак слідчий суддя відмовляє в задоволенні клопотання.
Поряд з викладеним, клопотання слідчого має суттєві розбіжності з долученими до клопотання матеріалами, зокрема, в даті вчинення кримінального правопорушення, даті проведення огляду місця події.

За правилами статті ч. 3 ст. 169 КПК України слідчий, прокурор після отримання судового рішення про відмову в задоволенні або про часткове задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, судового рішення про повне або часткове скасування арешту тимчасово вилученого майна повинні негайно вжити заходів щодо виконання судового рішення та направити повідомлення про його виконання слідчому судді.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173 КПК України, слідчий суддя,
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання слідчого відділу Відділу №1 Житомирського районного управління поліції ГУ НП в Житомирській області ОСОБА_3 про накладення арешту на телефон марки «Самсунг» моделі А51SMА515F в корпусі чорного кольору, який було вилучено в ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1