Справа № 390/1666/19
Провадження № 1-кп/390/95/21
УХВАЛА
"08" квітня 2021 р. Кіровоградський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кропивницький кримінальне провадження №0000821 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, м. Кіровограда, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, не маючого утриманців, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:

- 06.10.2017 року Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до трьох років шести місяців позбавлення волі,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.393 КК України,

ВСТАНОВИВ:
На розгляді Кіровоградського районного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.393 КК України.

В судовому засіданні прокурор подав до суду клопотання про продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке обґрунтував наявністю ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України. Вказує, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчинені злочину, пов`язаного з втечею з місць позбавлення волі, що свідчить про зухвалість особи обвинуваченого та його антисоціальну поведінку, за що передбачене покарання відповідно до санкції ч.1 ст.393 КК України у виді позбавлення волі на строк до п`яти років. Крім того, обвинувачений не має стійких соціальних зв`язків, таких як дружина, діти, утриманці.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 заперечила проти задоволення клопотання прокурора та в свою чергу подала до суду клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід. Клопотання обґрунтовала тим, що ОСОБА_5 відбував покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців за вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06.10.2017, а тому він не заперечував проти утримання його під вартою, оскільки не вбачав різниці у місцях позбавлення волі. Проте, станом на 06.04.2021 у нього закінчився строк відбування покарання за вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06.10.2017. Вказує, що на думку прокурора, ОСОБА_5 повинен утримуватися під вартою у зв`язку з тим, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України встановлена наявність ризику, передбаченого у п.1 ч.1 ст.177 КПК України, та він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки йому може загрожувати позбавлення волі на значний термін та він не має стійких соціальних зав`язків, таких як дружина, діти, утриманці.

Викладена позиція прокурора суперечить нормам КПК України, порушує конституційні права обвинуваченого та Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, твердження прокурора щодо можливого переховування ОСОБА_5 у зв`язку з тим, що йому може загрожувати позбавлення волі на значний термін ґрунтується на його суб`єктивних припущеннях. Крім того, у ОСОБА_5 є мати, з якою він проживав до позбавлення волі та, турбуючись про яку, він залишив дільницю соціальної реабілітації. Вона неодноразово перебувала в залі судових засідань в якості слухача, що свідчить про її активну участь у житті сина, та наявність у нього міцних соціальних зв`язків.

Поряд з цим, ОСОБА_5 є дуже хворою людиною, оскільки згідно довідки медичної частини № 6 філії «ЦОЗ ДКВС України» в Кіровоградській області, він є ВІЧ інфікованим та хворіє на хронічний гепатит та туберкульоз. На підтвердження своїх доводів надала суду відповідні довідки про стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_5 .

Крім того, сторона обвинувачення у даному кримінальному провадженні неодноразово зловживала процесуальними правами, не з`являючись на судові засідання, та не повідомляла суд про причини неявки, крім того, неодноразово була не підготовлена до судового засідання.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам перешкоджати кримінальному провадженню. Неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно ОСОБА_5 сторона обвинувачення не обґрунтовує.

Європейський суд з прав людини наголошує, що обґрунтування наявності ризиків лише тяжкістю інкримінованого кримінального правопорушення, є неправомірним.

Зазначає, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, має місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , в якому постійно проживав, має сім`ю, яка складається з його матері та з якою у нього добрі відносини, перебуває на диспансерному обліку з приводу хронічних захворювань, своїми діями не спричинив будь-якої шкоди.

З огляду на викладене вище, захисник вважає, що такий запобіжний захід як особисте зобов`язання буде достатнім для належної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 та забезпечить виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, а тому просить суд змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав свого захисника, вказав, що не буде переховуватися від суду, оскільки є дуже хворою людиною.

Заслухавши думку учасників процесу щодо заявлених клопотань, зваживши їх доводи, дослідивши матеріали долучені до клопотання захисника, суд вважає, що наявні правові підстави для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 , виходячи з наступного.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час досудового розслідування обвинуваченому обрано найбільш суворий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався, останній раз ухвалою суду від 26.03.2021 року строк дії запобіжного заходу продовжено 15.00 год. 08.04.2021 року.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Положеннями ст.183 КПК України регламентовано, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно п.5 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Відповідно до п.1-3 ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частиною 4 ст.194 КПК України встановлено, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Під час досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який є винятковим запобіжним заходом та має застосовуватись виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Однак, сторона обвинувачення в своєму клопотання взагалі не наводить та не обґрунтовує неможливість застосування до обвинуваченого інших більш м`яких запобіжних заходів.

Згідно ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду, як джерело права.
Вирішуючи питання щодо запобіжного заходу обвинуваченому, суд враховує вимоги п.п.3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справах «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується суд при вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме: тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

Крім цього, з правових позицій Європейського суду з прав людини, викладених за розглянутими ним справами: «Шалімов проти України», «Боротюк проти України», «Харченко проти України», вбачається, зокрема те, що відповідно до п.3 ст.5 Конвенції по закінченню деякого часу сама тільки наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для тримання під вартою, та судові органи повинні вказати інші підстави для продовження тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані судами.

Відповідно до рішення ЕСПЛ від «26» червня 1991 року по справі «Латальє проти Франції», «Попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути "формою очікування" обвинувального вироку.

Також, однією із підстав порушення п. 1 ст. 5 Конвенції у справі «Барило проти України» (рішення ЄСПЛ від 16.05.2013) стало те, що у заявниці було наявне тяжке захворювання, у зв`язку з чим вона потребувала спеціального лікування, дієти і постійного медичного нагляду.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Величко проти України» констатував порушення статей 3 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у зв`язку з тим, що органи державної влади не виконали належним чином свого позитивного зобов`язання забезпечити відповідну медичну допомогу заявнику під час тримання під вартою.

Захисником обвинуваченого до клопотання про зміну запобіжного заходу надано медичні довідки, на підтвердження обставин, зазначених в клопотанні, з яких вбачається що ОСОБА_5 знаходиться на диспансерному обліку Кропивницької міської медичної частини № 14 філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Кіровоградській області з провиду хронічного вірусного захворювання та отримую специфічне антиретровірусне лікування пожиттєво. Має хронічний гепатит. Також 07.12.2020 в легенях виявлено зміни харектерні для туберукульозного процесу, а 09.12.2020 встановлено діагноз РИФ ТБ правої легені (вогнищевий) та на станом на 06.04.2021 перебуває на стаціонарному лікуванні в Кропивницький ММЧ № 14 з діагнозом МР ТБ правої легені (вогнищевий) та отримує спецефічне лікування та профілактичну симптоматичну терапію з приводу В20. Стан зоров`я визначаєтья як стабільний, середньої тяжкості. Додатково обстежується в Кіровоградському обласному онкологічному диспансері з приводу неуточненої лімфоаденопатії.

Враховуючи вищенаведене, зважаючи на доводи сторін кримінального провадження, з урахуванням особи обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, враховуючи стан здоров`я обвинуваченого, який хворіє на тяжкі хронічні захворювання, має постійне місце проживання, в якому проживав до поміщення до місць позбавлення волі, має сім`ю, що свідчить про наявність у ОСОБА_5 соціальних зв`язків, за відсутності поданих суду доказів порушення обвинуваченим процесуальних обов`язків під час розгляду справи, суд вважає за можливе змінити ОСОБА_5 запобіжний захід.

Крім того, на теперішній час досудове розслідування завершено. Свідки допитані, вивчені письмові докази.

З урахуванням відсутності поданих суду вагомих та беззаперечних доказів того, що обвинувачений, не утримуючись під вартою, буде ухилятися від суду, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжить злочинну діяльність, а також зважаючи, що суду не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні прокурора, суд вважає, що обвинуваченому слід змінити запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який особисте зобов`язання, звільнивши його негайно з-під варти в залі суду.

З огляду на ст.2 КПК України завданням кримінального провадження є, в тому числі, забезпечення балансу між правами і інтересами окремої особи (обвинуваченого) та суспільними інтересами (захист особи, суспільства і держави), а також застосування належної правової процедури.

Отже, на даному етапі, обмеження прав особи, що має процесуальний статус обвинуваченого, обрання запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання буде сприяти досягненню дієвості кримінального провадження, і не становить надмірного втручання у права і свободи обвинуваченого, в тому числі право на належну медичну допомогу, з урахуванням наявності обґрунтованої підозри у сукупності з ризиками кримінального провадження.

Таким чином, дотримуючись принципів, визначених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів та оцінених в сукупності обставин, суд вважає доцільним застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладенням певних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, оскільки такий захід забезпечення кримінального провадження цілком спроможний на даний час забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Керуючись ст. 2, 9, 177, 179, 183, 184, 194, 331, 372 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити.
Клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу, - задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання, на строк 60 діб, з 12.00 год. 08.04.2021 року до 12.00 год. 06.06.2021 року.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк до 12.00 год. 06.06.2021 наступні обов`язки:
1) прибувати до суду за першою вимогою;

2) повідомляти суд про зміну свого місця проживання, перебування або роботи;
3) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає без дозволу суду.

Роз`яснити обвинуваченому, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосовано більш суворий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Звільнити ОСОБА_5 з-під варти негайно в залі суду.

Згідно ч.3 ст.179 КПК України контроль за виконанням особистого зобов`язання здійснює прокурор.

Строк дії ухвали визначити до 12.00 год. 06.06.2021 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору та направити начальнику ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор», для відома.

По справі оголосити перерву до 10.00 год. 21.05.2021 року.

В судове засідання викликати учасників судового розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Кіровоградського районного суду

Кіровоградської області ОСОБА_1