ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/696/21 Справа № 204/3359/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали матеріалами провадження щодо засудженого ОСОБА_7 , за апеляційною скаргою його захисника адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2021 року про відмову у задоволенні клопотання в порядку ст. 82 КК України,
В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2021 року у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення на більш м`яке покарання у виді позбавлення волі на певний строк відмовлено.
Мотивуючи ухвалене рішення, суд врахувавши позитивну характеристику ОСОБА_7 , а також тяжкість злочинів, за вчинення яких він відбуває покарання, дійшов висновку, що він не став на шлях виправлення та розцінив його дії як пристосовницькі з метою отримання пільг, передбачених ст.82 КК України.
В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги адвокат посилається на незаконність судового рішення. На переконання захисника, суд не надав належної оцінки даним, що характеризують особу засудженого, внаслідок чого дійшов необґрунтованого висновку про те, що він не став на шлях виправлення, не навівши при цьому докладних мотивів свого рішення.
В апеляційному суді захисник ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.
Прокурор в апеляційному суді заперечував проти задоволення апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.
Висновки з яких суд І інстанції відмовив у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі на певний строк, апеляційний суд вважає необґрунтованими.
Відповідно до матеріалів провадження вироком Дніпропетровського обласного суду від 14.12.1999 року, ОСОБА_7 було засуджено за вчинення злочинів, передбачених ст.ст.86 ч.2, 140 ч.2, 193 ч.3, 142 ч.3, 208, 93 п.п. «а», «г», «е», «з», «і», 42, 43 КК України та призначено покарання у виді смертної кари розстрілу, з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю. Ухвалою Верховного Суду України від 30.05.2000 вирок змінено та ОСОБА_7 піддано кримінальному покаранню у виді довічного позбавлення волі в тюрмі суворого режиму, з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.
Законом України про кримінальну відповідальність, зокрема, ст. 82 КК України, визначено підстави заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, а кримінальним процесуальним законом, зокрема ст.ст. 537, 539 КПК України, визначено саму процедуру розгляду таких питань.
Відповідно до ст. 539 КПК України питання заміну не відбутої частини покарання більш м`яким вирішується місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.
Статтею 51 КК України визначено вичерпний перелік покарань, які судом можуть бути застосовані до осіб, визнаних винуватими у вчиненні злочину, серед яких позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі зазначені як окремі покарання.
Із змісту положень ч. 1 ст. 82 КК України видно, що законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді позбавлення волі на певний строк більш м`яким покаранням, при цьому заміна більш м`яким покаранням такого покарання, як довічне позбавлення волі, не передбачена.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 12 вересня 2011 року (справа №5-16кс11) покарання у виді довічного позбавлення волі не належить до строкових видів покарання і відповідно до нього не можна застосовувати строкові критерії.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 15 травня 2019 року у справі № 757/12726/18-ц (п. 36) звернула увагу на те, що 12 березня 2019 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Петухов проти України», яке 09 вересня 2019 року набуло статусу остаточного, відповідно до ст. 44 розділу 2 Конвенції про захист прав та основоположних свобод.
У цьому рішенні Європейський Суд визнав, що довічне позбавлення волі засудженого без гарантування йому права перегляду вироку в частині скорочення строку відбування такого покарання та перспективи можливого звільнення суперечить ст. 3 Конвенції. Для вирішення цієї проблеми держава повинна буде вжити заходи загального характеру: реформувати систему перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, так, щоби гарантувати у кожному конкретному випадку дослідження того, чи ґрунтується їх тривале ув`язнення на законних пенологічних підставах, а також, щоби дати можливість цим засудженим з певною мірою визначеності передбачити, що вони мають зробити для того, аби питання про їхнє звільнення було розглянуте, та за яких саме умов відповідно до стандартів, вироблених у практиці ЄСПЛ.
З урахуванням наведеного апеляційний суд зазначає, що в національному законодавстві України відсутній механізм перегляду довічних вироків, на теперішній час в України існує тільки інститут Президентського помилування, передбачений ст. 87 КК України, згідно якого актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком не менше 25 років.
Отже, судом І інстанції, на переконання апеляційного суду, було допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що є підставою для скасування рішення суду.
Державою на виконання рішення ЄСПЛ на теперішній час і не запроваджено на законодавчому рівні механізму розгляду питань звільнення або перегляду вироків щодо осіб засуджених до довічного позбавлення волі.
Зазначені порушення є підставами для скасування судового рішення з призначенням нового розгляду, оскільки вони не можуть бути усунуті під час апеляційного розгляду в межах ст. 404 КПК України, так як відсутні вимоги про скасування ухвали та відмови в задоволенні клопотання з інших підстав. Постановлення апеляційним судом такого рішення погіршить становище засудженого ОСОБА_7 за відсутності апеляційних вимог. В апеляційній скарзі сторона захисту не заперечує проти того, що заява про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким була розглянута по суті, але просить її задовольнити, тобто надати іншу оцінку обставинам, які помилково були предметом розгляду в суді І інстанції.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а ухвала скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.
Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2021 року про відмову у заміні ОСОБА_7 невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення більш м`яким покаранням скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала набирає чинності з моменту її оголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4