Справа №577/1470/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/736/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2021 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 30 березня 2021 року, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 було продовжено раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з раніше визначеними умовами та розміром застави, -

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Конотопського міськрайонного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження за № 0000127 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

До суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою на строк 60 днів обвинуваченому ОСОБА_5 звернувся прокурор у кримінальному провадженні, яке обґрунтовував тим, що судове провадження не може бути завершено до спливу строку раніше обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, що обумовлює необхідність його продовження, оскільки наявний ризик, визначений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - можливість вчинення інших кримінальних правопорушень, що доводиться тяжкістю інкримінованого злочину, суворістю покарання, неодноразовим притягненням до кримінальної відповідальності за вчинення саме злочинів проти власності.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 30 березня 2021 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 до 27 травня 2021 року включно, з раніше визначеними умовами та розміром застави.

Не погодившись з таким судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_5 оскаржив його в апеляційному порядку, просив змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який.

Апелянт звертав увагу на наявні докази в матеріалах справи, а саме роздруківку з`єднань за телефонними номерами, відповідно до яких перебувати а місці вчинення злочину він не міг, покази самого ОСОБА_6 відносно того, що ОСОБА_5 не має жодного відношення до вчиненого злочину та покази ОСОБА_5 , відносно того, що при вказаних обставинах він був присутнім у якості пасажиру в автомобілі зятя, якій працює таксистом та за раніше обумовлену суму грошей у сумі 300 грн. здійснив перевезення речей ОСОБА_6 із села Дубов`язівка до будинку ОСОБА_5 , а потім визвавши інший автомобіль служби таксі ОСОБА_6 перевантажив вказані речі та поїхав.

Наголошував ОСОБА_5 і на тому, що має постійне місце проживання, роботу, сім`ю, має на утриманні малолітніх доньок та матір пенсійного вік, яка потребує його підтримки.

До початку апеляційного перегляду від обвинуваченого ОСОБА_5 надійшла заява про розгляд його апеляційної скарги у його відсутність. Від прокурора та захисника ОСОБА_7 , з огляду на позицію обвинуваченого ОСОБА_5 щодо розгляду апеляційної скарги без його участі, також надійшли заяви про здійснення судового розгляду у їх відсутність, а тому враховуючи, що від усіх учасників надійшли заяви, на підставі ст. 406 КПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційні скарги без участі обвинуваченого, його захисника та прокурора, у порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Як вбачається зі ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, районний суд повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177-178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Частиною 1 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обгрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

На переконання колегії суддів суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в провадженні Конотопського міськрайонного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження за № 0000127 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та продовжуючи строк тримання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд першої інстанції виходив з того, що розгляд справи не може завершений до спливу строку запобіжного заходу, оскільки не допитані обвинувачені, потерпілий, свідки, не досліджені в повному обсязі письмові докази, а ризик продовження вчинення інших кримінальних правопорушень, наведений прокурором продовжує існувати.

Вирішуючи питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, колегія суддів бере до уваги, що ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий, знову обвинувачується у вчинені умисного корисливого злочину, наявність у нього дружини, малолітніх доньок та матері пенсійного віку, не стало стримуючим фактором щодо не вчинення нового злочину, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу, не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у ч.1 ст. 177 КПК України, та не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а тому не можуть бути задоволені і вимоги апеляційної скарги ОСОБА_5 стовно зміни йому запобіжного заходу на більш м`який, оскільки вказані ОСОБА_5 обставини не є підставою для зміни обраного запобіжного заходу на більш м`який, оскільки дані обставини існували і на час вчинення інкримінованого йому злочину.

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо неналежності доказів та необґрунтованості підозри є такими, які не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки суддя на стадії судового розгляду, продовжуючи строк застосування запобіжного заходу, не вправі надавати оцінку доказам з огляду на їх достатність і допустимість для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а вказані доводи обвинуваченого та його захисника можуть бути враховані на стадії безпосереднього розгляду матеріалів кримінального провадження по суті.

На підставі вище наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, оскільки постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим не вбачає підстав для її зміни чи скасування, а тому апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 належить залишити без задоволення.

Керуючись ст. 177, 182, 376, 404, 405, 406, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 30 березня 2021 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4