Провадження №1-кп/127/1027/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2021 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці обвинувальний акт в кримінальному провадженні № 0000455 по обвинуваченню

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Вінницької області м. Погребище, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-1 КК України, -

Встановив

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-1 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується за ст. 366-1 КК України, тобто в умисному неподанні суб`єктом декларування декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції», а саме в тому, що

ОСОБА_4 наказом керівника апарату Вінницького окружного адміністративного суду від 30.08.2011 № 235~к призначений на посаду секретаря відділу документального забезпечення та режимно-секретної роботи Вінницького окружного адміністративного суду.

Відповідно до наказу Вінницького окружного адміністративного суду від 02.03.2012 № 025-к ОСОБА_4 присвоєно 11 ранг державного службовця в межах 5 категорії посад.

Наказом керівника апарату Вінницького окружного адміністративного суду від 22.01.2014 № 013-к ОСОБА_4 переведено на посаду головного спеціаліста відділу аналітично-статистичного та кадрово-інформаційного забезпечення Вінницького окружного адміністративного суду.

Згідно наказу керівника апарату Вінницького окружного адміністративного суду від 03.05.2017 № 086-к звільнено з 03.05.2017 із займаної посади ОСОБА_4 за власним бажанням.

Відповідно до частини шостої статті 155 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» правовий статус працівників апарату суду визначається Законом України «Про державну службу» з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 1 Закону України «Про державну службу» державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Пунктами 1, 9 частини першої статті 8 Закону України «Про державну службу» встановлено, що державний службовець зобов`язаний додержуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції.

Відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_4 є суб`єктом, на якого поширюється дія Закону, та відповідно до частини другої статті 45 Закону, примітки до статті 366-1 Кримінального кодексу України є суб`єктом декларування та суб`єктом злочину.

Абзацом другим частини другої статті 45 Закону визначено, що особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Відповідно до підпункту 3 пункту 5 розділу II Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням Національного агентства від 10.06.2016 № 3, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 за № 959/29089, декларація суб`єкта декларування, який припинив діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах «а», «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 Закону, подається до 00 годин 00 хвилин 01 квітня року, з наступного за звітним роком, у якому було припинено таку діяльність. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року.

Таким чином, ОСОБА_4 зобов`язаний був до 01.04.2018 подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік шляхом заповнення відповідної форми на веб-сайті Національного агентства в Реєстрі.

Проте станом на 23.10.2018, згідно з відомостями з Реєстру, декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 ОСОБА_4 не подав, хоча зареєструвався у Реєстрі 07.03.2017 о 10:37:10.

У зв`язку з цим Національне агентство повідомило (лист від 14.08.2018 № 44-01/35180/18) його про факт неподання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та зобов`язало ОСОБА_4 подати декларацію після звільнення протягом десяти днів з дня отримання повідомлення, згідно з вимогами статті 49 Закону.

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 368) лист Національного агентства, яким повідомлено ОСОБА_4 про необхідність подання декларації, останній отримав 07.09.2018.

Однак упродовж передбачених Законом десяти діб ОСОБА_4 декларацію не подав. Окрім того, ОСОБА_4 03.05.2017 був повідомлений під особистий підпис із змістом ст.45 Закону України «Про запобігання корупції».

Таким чином, ОСОБА_4 , умисно не подав декларацію після звільнення, усвідомлюючи-суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, маючи всі необхідні умови і реальну технічну можливість, достовірно знаючи про те, що він зобов`язаний подати до Єдиного державного реєстру декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

В підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого заявив клопотання про закриття кримінального провадження на підставі ст. 284 КПК України у зв`язку з декриміналізацією відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо встановлення відповідальності за декларування недостовірної інформації та неподання суб`єктом декларування декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» від 04.12.2020, який набрав законної сили 30.12.2020, та яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою.

Обвинувачений ОСОБА_4 щодо закриття кримінального провадження поклався на розсуд суду.

Прокурор щодо клопотання захисника обвинуваченого поклався на розсуд суду.

Заслухавши клопотання захисника обвинуваченого, врахувавши думки обвинуваченого та прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження суд приходить до наступного.

27 жовтня 2020 року Конституційним Судом України ухвалено рішення № 13-р/2020 (справа № 1-24/2020(393/20)), згідно з яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), серед іншого, статтю 366-1 КК України.

За змістом положень ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Як визначено у вищенаведеному рішенні Конституційного Суду України, положення ст. 366-1 КК України втрачають чинність з дня ухвалення цього рішення Конституційним Судом України.

Водночас, відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотню дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Таким чином, з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення № 13-р/2020, 27 жовтня 2020 року, положення статті 366-1 КК України втратили чинність, а закон про кримінальну відповідальність діє в редакції без статті 366-1.

Втрата чинності законом або його окремих положень є способом припинення їх дії в часі та/або за колом осіб з моменту прийняття відповідного рішення компетентним органом. Відповідно, втрата чинності окремими положеннями КК України фактично означає, що з цього моменту кримінальний закон набуває нового вигляду - без положень, що втратили чинність. Як наслідок, кримінальна караність діяння, припиняється.

Крім того, 30.12.2020 набрав чинності Закон України № 1074-IX від 04.12.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо встановлення відповідальності за декларування недостовірної інформації та неподання суб`єктом декларування декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», згідно якого ст. 366-1 КК України, за якою обвинувачується ОСОБА_4 , виключено із Кримінального кодексу України.

Вирішуючи питання захисника про закриття даного кримінального провадження, а саме про застосування п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України, суд бере до уваги положення ч. 6 ст. 9 КПК України, за змістом якої у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється із додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

При цьому, кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

За змістом положень п. 1 ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення згідно з національним законом або міжнародним правом. Також не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.

Як встановив ЄСПЛ у рішенні від 17 вересня 2009 року по справі «Скоппола проти Італії №2» (Scoppola v. Italy, заява № 10249/03, п. 109) пункт 1 статті 7 гарантує не тільки принцип не ретроспективності більш строгих норм кримінального закону, а й неявно принцип ретроспективності більш м`якого кримінального права; іншими словами, якщо існують відмінності між кримінальним законодавством, чинним на момент скоєння злочину і подальшими кримінальними законами, прийнятими до винесення остаточного рішення, суди повинні застосовувати закон, положення якого найбільш сприятливі для обвинуваченого.

За таких підстав законодавцем визначено обов`язок суду закрити кримінальне провадження з вказаних обставин, оскільки відповідальність за діяння ОСОБА_4 скасована.

Згідно ч. 1 ст. 11 КК України злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Статтею 2 КК України визначено, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Внаслідок вступу в дію Закону України № 1074-IX від 04.12.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо встановлення відповідальності за декларування недостовірної інформації та неподання суб`єктом декларування декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», діяння яке інкримінується ОСОБА_4 декриміналізоване, тобто будь-які дії особи, що раніше утворювали склад конкретного злочину, тепер не являються суспільно небезпечним діянням, відповідальність за які передбачена КК України.

У такому разі, продовження кримінального провадження стосовно особи, обвинуваченої у вчиненні діяння, кримінальна протиправність якого скасована, на переконання суду, з огляду на ступінь втручання у права та свободи людини, що пов`язане із її кримінальним переслідуванням, є неможливим.

Таким чином, суд на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України, ст. 5 КК України, дійшов висновку про необхідність закриття кримінального провадження, з підстав вступу в дію Закону України № 1074-IX від 04.12.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо встановлення відповідальності за декларування недостовірної інформації та неподання суб`єктом декларування декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», оскільки ним скасована кримінальна відповідальність за діяння, яке інкримінується ОСОБА_4 , та він в силу ст. 2 КК України не може нести кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засідання суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених п. 4-8, 10 ч. 1 або ч. 2 ст. 284 КПК України.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо, зокрема, набрав чинності закон, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Зважаючи на викладене, оскільки інкриміноване ОСОБА_4 діяння за ст. 366-1 КК України на даний час не є протиправним і кримінально караним, а також не допускається ретроспективне застосування закону, що погіршує становище особи, суд вважає за можливе закрити дане кримінальне провадження на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись 314-315, 284, 370-372, 395 КПК України, ст.ст. 5, 366-1 КК України, суд, -

Ухвалив

Клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_4 задовольнити.

Кримінальне провадження № 0000455 відносно ОСОБА_4 який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-1 КК України, на підставі ст. 5 КК України, п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з набранням чинності законом, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою закрити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя