БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/264/21
Провадження № 1-в/730/20/2021
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2021 р. м. Борзна
Суддя Борзнянського районного суду Чернігівської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника органу пробації ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Борзни подання старшого інспектора Борзнянського районного сектору філії ДУ «Центр пробації» в Чернігівській області ОСОБА_4 про вирішення питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дмитрів Донецької області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимого

ВСТАНОВИВ:

31 травня 2021 року старший інспектор Борзнянського районного сектору філії ДУ «Центр пробації» в Чернігівській області ОСОБА_4 звернулася до суду з поданням про вирішення питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, щодо ОСОБА_5 .

Вказане подання мотивоване тим, що 28.05.2021 року на виконання до Борзнянського районного сектору філії ДУ «Центр пробації» в Чернігівській області надійшов вирок Борзнянського районного суду від 26.04.2021 року відносно гр. ОСОБА_5 , який набрав законної сили 27.05.2021 року.

Відповідно до даного вироку на засудженого було накладено такі обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

-працевлаштуватися;

-заборона відвідувати, а також проводити своє дозвілля у місцях, де здійснюється продаж спиртних напоїв на розлив.

Разом з тим, вирок Борзнянського районного суду Чернігівської області від 26.04.2021 року в частині накладення на засудженого обов`язків, передбачених ст.76 КК України, суперечить диспозиції ст. 76 КК України, а саме: у вироці покладено обов`язок лише працевлаштуватися, хоча диспозиція статті передбачає таке: працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).

Також, в судовому засіданні представник органу пробації додав, що не зазначення в частині обов`язків повідомляти про зміну навчання, також не відповідає диспозиції статті.

Вказане, на думку органу пробації, викликає певні сумніви під час виконання вироку та може утруднити його виконання.

Представник Борзнянського РС філії ДУ «Центр пробації» в Чернігівській області в судовому засіданні внесене подання підтримав і просив його задовольнити з вищевказаних підстав.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення даного подання Борзнянського РС філії ДУ «Центр пробації» в Чернігівській області, зазначив, що суперечностей у вироці суду не вбачає. З вироку суду убачається, що суд поклав обов`язок на засудженого саме працевлаштуватися, а сполучник «або» у статті вказує на те, що суд має право вибрати певні обов`язки на свій власний розсуд.

Засуджений поклався на розсуд суду.

Розглянувши клопотання, заслухавши пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали особової справи, суд дійшов такого висновку.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, який складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).

Відповідно до положень ст. 533 КПК України вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до ч. 2 ст. 534 КПК України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, підлягає безумовному виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Вирок Борзнянського районного суду від 26.04.2021 року відносно гр. ОСОБА_5 набрав законної сили 27.05.2021 року та прийнятий до виконання.

Порядок здійснення контролю за поведінкою осіб визначається Кримінально-виконавчим Кодексом України, а саме: ст. 163 КВК України визначає, що нагляд за поведінкою осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, протягом іспитового строку здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання засудженого, а стосовно військовослужбовців - командирами військових частин.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Відповідно п. 12 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.90 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні питань, пов`язаних з виконанням вироків" до питань про будь-які сумніви і суперечності, що виникають при виконанні вироку, які належить вирішувати суду, що ухвалив вирок, відносяться: а) про уточнення посади чи виду діяльності, якщо при призначенні покарання (основного або додаткового) у вигляді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю допущено неточні, неконкретні формулювання; б) про усунення суперечностей і неточностей при написанні прізвища, імені, по батькові чи інших біографічних даних засудженого; в) про усунення описок та арифметичних помилок, коли вони очевидні і виправлення їх не стосується суті вироку і не тягне погіршення становища засудженого тощо.

Під час виконання вироків суд, який їх ухвалив, вправі вирішувати питання, що виникають внаслідок недоліків вироків, а також питання, що виникли в процесі виконання вироків, зокрема: про звільнення з-під варти особи, засудженої до покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, якщо підсудний був під вартою, і суд не вирішив питання про зміну запобіжного заходу; про застосування закону про амністію, якщо його застосування є обов`язковим, і суд при постановленні вироку не обговорив цього питання; про зарахування досудового тримання особи під вартою в строк відбування покарання, якщо таке зарахування не проведено судом або допущена неточність при його обчисленні; про поновлення в правах особи, обмежених під час кримінального провадження, якщо таке поновлення не було зроблено судом при ухваленні виправдувального вироку; про скасування заходів забезпечення кримінального провадження, якщо вони не були скасовані судом при ухваленні виправдувального вироку; про виключення з акта опису майна, на яке за законом не допускається стягнення, якщо у вироку не вирішено питання про це майно; про долю речових доказів і документів, якщо їх не вирішено вироком суду; про заходи піклування про неповнолітніх, непрацездатних і збереження майна засудженого, якщо у вироку немає такого рішення, тощо.

Наведений перелік питань про будь-які сумніви і суперечності, недоліки, допущені судом при ухваленні вироків, а також питань, що виникають в процесі виконання вироків, які належить вирішувати суду під час виконання вироків, не є вичерпним. Однак, під час виконання вироків суд може вирішувати лише ті питання, які не стосуються суті вироку і не тягнуть погіршення становища засудженого, якщо таке погіршення становища прямо не передбачено в законі.

Як додатково пояснив в судовому засіданні представник пробації, якщо засуджений протягом 20 днів не працевлаштується, то це буде вважатися порушенням обов`язків, які на нього покладені судом.

Проте, на запитання суду додатково пояснив, що дійсно орган пробації сприяє у працевлаштуванні особи, та незалежно від покладених судом обов`язків все одно видає направлення особі до центру зайнятості з метою працевлаштування. Причому, в разі, якщо особі буде офіційно відмовлено у працевлаштуванні або особа буде поставлена на облік в центрі зайнятості, то для органу пробації це не буде вважатися таким, що особа ухиляється від виконання обов`язку щодо працевлаштування.

Враховуючи такі пояснення представника органу пробації, суд взагалі не розуміє, які саме протиріччя містить вирок та які сумніви виникли у органу пробації під час виконання вказаного вироку.

На думку суду, покладений на засудженого обов`язок «працевлаштуватися» є зрозумілим та виключає будь-які сумніви та протиріччя.

При цьому суд бере до уваги й те, що відповідно до Порядку здійснення нагляду та проведення соціально-виховної роботи із засудженими до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, під час проведення соціально-виховної роботи уповноважений орган з питань пробації забезпечує засудженому сприяння працевлаштуванню.

Саме покладення такої функції на відповідний орган пробації й забезпечує, в тому числі, можливість виконати засудженим обов`язок працевлаштування, який на нього покладено судом.

Лише в разі ухилення від працевлаштування, ухилення від роботи, яка запропонована, ухилення засудженого від відвідування центру зайнятості та постановки у ньому на облік та таке інше можна говорити про те, що засуджений умисно ухиляється від виконання вказаного обов`язку, тобто, визначальним фактором у цій ситуації є саме суб`єктивне ставлення засудженого до виконання обов`язків, а не об`єктивні причини, в тому числі офіційна відсутність роботи, на що засуджений вплинути не може.

Крім того, частиною 3 ст. 75 КК України передбачено, що тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.

Отже, виходячи з аналізу положень ч.3 ст. 75 та ст. 76 КК України, покладення обов`язків на засудженого є дискреційними повноваженнями суду.

Проте, зі змісту подання випливає, що орган пробації фактично порушує питання про недотримання судом визначених законодавством повноважень, пов`язаних із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду, надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду із вирішення у зазначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості та достатності обраного покарання.

Виходячи з наведеного, суд може покласти на засудженого будь-який обов`язок, передбачений у статті 76 КК України, на власний розсуд, що передбачено у диспозиції статті, а не застосовувати усі обов`язки, що передбачені статтею.

У постанові Верховного Суду № 752/11464/16-к від 06.02.2018 року зазначено, що «в усіх цих випадках вживання «або» для з`єднання однорідних членів речення створює альтернативний перелік. Якщо такий перелік перелічує умови для настання певного правового наслідку, це означає, що наслідок настає за наявності хоча б однієї з перелічених умов».

Тобто, синтаксична конструкція зі сполучником "або", що міститься у статті 76 КК України (працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу)), передбачає альтернативу вибору у суду.

В зв`язку вищевикладеним суд вважає вказане подання необґрунтованим, таким, що задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 369-372, 376, 537, 539 КПК України, ст. 78 КК України, ст.ст. 34, 166 КВК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні подання старшого інспектора Борзнянського районного сектору філії ДУ «Центр пробації» в Чернігівській області ОСОБА_4 про вирішення питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, щодо ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1